Справа № 283/2178/24
Провадження №1-кп/283/229/2024
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Малині кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Унечцького району Брянської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, працюючого охоронником ТОВ « Пісківський завод скловиробів», розлученого, особою з інвалідністю не являється, на утриманні має трьох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту 20.08.2024 близько 17 години у ОСОБА_5 , який перебував у приміщенні магазину «маркет Пиріжківський», що розташований по АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту на ґрунті тривалих неприязних відносин із дружиною ОСОБА_4 , виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній.Реалізуючи свій протиправний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків щодо спричинення шкоди здоров`ю потерпілій та свідомо бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи в тому ж місці та в той же час, розуміючи протиправність своїх діянь та будучи байдужим до їх наслідків, наблизився до потерпілої ОСОБА_4 та, схопивши рукою останню за волосся, вдарив її правою стороною голови об стіну приміщення магазину близько 3 разів та в подальшому рукояткою ножа, якого тримав у лівій руці, наніс один удар в область лівого вуха.У подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 схопив останню за одяг та таким чином виштовхав на вулицю, де, тримаючи ОСОБА_4 за волосся вдарив правою стороною голови об стіну магазину.

В результаті вказаних умисних дій ОСОБА_5 заподіяв потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді синцю та ссадин голови, перелому передньої та латеральної стінок правої верхньощелепної пазухи, перелому внутрішньої пластинки виличної дуги праворуч, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення.

Згідно з угодою потерпіла та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч.1 ст.122 КК України, а обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та щиро розкаявся.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди буде призначене покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік із застосуванням ст. 75 КК України.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просила угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання. Просила суд на підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід у вигляді направлення для проходження програми для кривдників.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, зазначив, що угода підписана ним добровільно. Просив суд не застосовувати обмежувальний захід, оскільки має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні просила затвердити укладену угоду та призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання.

Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд вважає, що угода підлягає до затвердження, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч.1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника.

Частиною 3 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , віднесено відповідно до ст.12 КК України до нетяжких злочинів, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.ч. 4, 5 ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що ініціатором укладання угоди є потерпіла ОСОБА_4 , укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладання угоди судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Положення ст. 473 КПК України обвинуваченому та потерпілій зрозумілі, наслідки укладання та затвердження угоди про примирення їм відомі.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, розлучений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, працює охоронником ТОВ «Пісківський завод скловиробів», має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, раніше не судимий.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Виходячи з викладеного та заслухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого та захисника, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Оскільки відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, суд вважає доцільним застосувати обмежувальні заходи до обвинуваченого.

Так, згідно приписів ч. 2 ст. 76 та ч. 1-3 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Суд зауважує, що застосування обмежувальних заходів із покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 76 та ст. 91-1 КК України, є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи систематичність вчинення домашнього насильства по відношенню до потерпілої, суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством необхідно застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме, направити ОСОБА_5 для проходження програми для кривдників.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання не вбачається.

Питання щодо речових доказів суд вважає за необхідне вирішити в порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

Угоду про примирення, укладену 25 листопада 2024 року у кримінальному провадженні №0000070 між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п.5 частини 1 статті 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом трьох місяців.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Направити ОСОБА_5 до виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

Контроль за поведінкою ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Речові докази: DVD-R диски із слідчими експериментами за участю потерпілої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_5 , приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах провадження.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України потерпіла та прокурор мають право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.389-1 КК України.

Вирок на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 1 ст. 473 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1