справа № 208/1619/24
№ провадження 1-кп/208/350/24
УХВАЛА

09 вересня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника, адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника, адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 , його захисника, адвоката ОСОБА_14 ,

у підготовчому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0001018, за обвинуваченням:

ОСОБА_15 , по ст. ст. 255 ч.1 та 2, 27 ч.3, 28 ч.4, 190 ч.4 (редакція 22.11.2018 року), 27 ч.3, 28 ч.4, 361 ч.5 КК України,

ОСОБА_16 , по ст. ст. 255 ч.1 та 2, 27 ч.3, 28 ч.4, 190 ч.4 (редакція 22.11.2018 року), 27 ч.3, 28 ч.4, 361 ч.5, 263 ч.1, 309 ч.1 КК України,

ОСОБА_17 , по ст. ст. 255 ч.1 та 2, 27 ч.3, 28 ч.4, 190 ч.4 (редакція 22.11.2018 року), 28 ч.4, 361 ч.5 КК України,

ОСОБА_18 , по ст. ст. 255 ч. 2, 28 ч.4, 190 ч.4 (редакція 22.11.2018 року), 27 ч.3, 28 ч.4, 361 ч.5, 263 ч.1 КК України,

ОСОБА_19 , по ст. ст. 255 ч. 2, 28 ч.4, 190 ч.4 (редакція 22.11.2018 року) КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває зазначена справа.

Обвинуваченим ОСОБА_20 та ОСОБА_21 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Адвокат ОСОБА_10 зазначив, що договір про надання правової допомоги ОСОБА_9 укладений щойно, і він просить надати йому час для ознайомлення з матеріалами справи.

Враховуючи думку всіх учасників судового засідання, проведення підготовчого судового засідання за таких обставин, визнано неможливим.

Прокурор звернувся до суду з окремими клопотаннями про продовження відносно ОСОБА_20 та ОСОБА_21 запобіжних заходів.

В обґрунтування клопотання відносно ОСОБА_20 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів, та особливо тяжкого умисного злочину, і суворість передбаченого покарання є мотивом та підставою переховування його від суду. ОСОБА_20 може знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків у справі та перешкоджати судовому розгляду іншим чином. ОСОБА_20 офіційно не працевлаштований, легальні джерела його існування не відомі. Обвинувачений є судимим за корисливі злочини, та обвинувачується у вчиненні низки умисних злочинів під час відбуття покарання з іспитовим строком. Зазначені дані є підставою визнання ризику вчинення ОСОБА_20 іншого кримінального правопорушення.

Виходячи з характеристик обвинуваченого, заявлених ризиків, встановленої суми збитків, при визначенні альтернативного запобіжного заходу просив залишити без змін, раніше визначений ОСОБА_20 розмір застави в 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в достатній мірі буде гарантувати виконання ним своїх процесуальних обов`язків, і його позиція відповідає нормам національного законодавства та практиці ЄСПЛ.

Адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора вважаючи заявлені ризики нічим об`єктивно не доведеними. Всі докази по справі, які сторона обвинувачення вважала такими, що підтверджують вину обвинувачених зібрано. Підзахисний має усталені соціальні зв`язки, місце мешкання, має у власності житлові об`єкти нерухомості, і на підтвердження цих обставини ним надані відповідні документи. ОСОБА_20 тривалий час перебуває під вартою. але судовий розгляд не зрушився з підготовчого судового засідання. Просив змінити ОСОБА_20 запобіжний захід на домашній арешт. Якщо суд прийде до висновку, що запобіжний захід відносно ОСОБА_20 все ж таки підлягає продовженню, просив зменшити розмір застави до мінімально встановленого нормами КПК України. Обвинувачений підтримав думку захисника.

В обґрунтування клопотання відносно ОСОБА_21 прокурор зазначив, що той обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів, та особливо тяжкого злочину, і суворість передбаченого покарання є мотивом та підставою переховування його від суду. ОСОБА_21 може знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків у справі та перешкоджати судовому розгляду іншим чином. ОСОБА_21 офіційно не працевлаштований, легальні джерела його існування не відомі. Обвинувачений є судимим за корисливі злочини, і обвинувачується у вчиненні низки умисних злочинів під час відбуття покарання з іспитовим строком. Зазначені дані є підставою визнання ризику вчинення ОСОБА_21 іншого кримінального правопорушення.

Виходячи з характеристик обвинуваченого, заявлених ризиків, встановленої суми збитків, при визначенні альтернативного запобіжного заходу просив залишити без змін, раніше визначений ОСОБА_21 розмір застави в 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в достатній мірі буде гарантувати виконання ним своїх процесуальних обов`язків, і його позиція відповідає нормам національного законодавства та практиці ЄСПЛ.

Адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. На думку сторони захисту, поведінка інших обвинувачених, відносно яких обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, дає підстави вважати, що менш суворий запобіжний захід здатен забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_21 своїх процесуальних обов`язків. Заявлені ризики вважає необґрунтованими. Всі докази по справі, які сторона обвинувачення вважала такими, що підтверджують вину обвинувачених зібрано. ОСОБА_21 ніяким чином не може їх спотворити перебуваючи на менш суворому запобіжному заході. Просила змінити ОСОБА_21 запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, чи визначити мінімально можливий розмір застави в 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Інші учасники судового засідання зі сторони захисту, заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

ЄСПЛ в рішеннях у справах «Лабіта проти Італії» та інших, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Судом встановлено, що ОСОБА_20 та ОСОБА_21 обґрунтовано, а саме в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні низки тяжких, та особливо тяжких умисних злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання їх винуватими, можуть бути засудженими до позбавлення волі на строк від 7 до 12 років (ст. 255 ч.1 КК України), або від 10 до 15 років (ст. 361 ч.5 КК України)

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Судом встановлено, що ОСОБА_20 є судимим за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, і по теперішній справі обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів в період відбуття покарання з випробуванням. Даних про джерело доходів ОСОБА_20 , суду не надано.

Судом встановлено, що ОСОБА_21 є судимим за вчинення умисних корисливих злочинів до покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, і по теперішній справі обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів в період відбуття покарання з випробуванням. Даних про джерело доходів ОСОБА_21 суду, не надано.

Викладені обставини підтверджують вказані прокурором ризик переховування обвинувачених від суду з огляду на міру покарання яка загрожує їм у разі визнання винними, і яка є безальтернативно суворою у такому випадку, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

За наведених ризиків, навіть наявність у обвинувачених сталих соціальних зв`язків, про що наголошується стороною захисту, не може бути достатнім стримуючим фактором для забезпечення їх належної процесуальної поведінки.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на зазначених осіб, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання від них показань у кримінальному провадженні, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом від них та дослідження їх судом.

Суд погоджується з стороною захисту в частині того, що обвинувальний акт надіслано до суду, і це логічно допускає той факт, що всі докази у справі, які сторона обвинувачення має намір використати на підтвердження вини обвинувачених, зібрано та закріплено.

За таких обставин, ризик знищення, переховування або спотворення речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на думку суду є зникаюче малим.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому, і на думку суду вона достатньою мірою визначена.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинувачених шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та осіб ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

Суд вважає, що обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкриміновано ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , саме такий його вид позбавляє можливості обвинувачених перешкодити інтересам правосуддя, і тому з врахуванням встановлених ризиків він підлягає продовженню.

Розглядаючи питання визначеного розміру альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , суд встановив наступне.

На даний час, розмір застави визначений обвинуваченим ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , тривалий час залишається незмінним під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Визначення розміру застави є важливою частиною процесу визначення запобіжних заходів у кримінальному провадженні. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, визначення розміру застави у кримінальному процесі залежить від кількох критеріїв, які встановлені КПК України:

- майновий та сімейний стан обвинуваченого; ризики щодо переховування від суду; ризики щодо знищення речей та/або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризики щодо незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження; ризику щодо вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» Суд зазначив, що гарантія застави, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування збитків, а явку обвинуваченого на судове засідання.

Тому її суму необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати забезпечення або позов проти гарантів, у разі його неявки на судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання з його боку втекти.

Органи зобов`язані належним чином виправдати суму застави, та прийняти до уваги фінансовий стан обвинуваченого та його спроможність сплатити необхідну суму.

У рішенні ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії» Суд зазначив, що як сума гарантії, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції повинна бути оціненою переважно стосовно обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, намагання прив`язати суму гарантії від затриманої особи виключно до суми збитку приписуваного йому, не відповідає ст. 5 (3) Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею призначені не для відшкодування збитків, а скоріше для забезпечення присутності звинуваченого на слуханні. Тож її сума повинна бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які повинні надати заставу, іншими словами, перспектива втрати застави чи дій проти гарантів у разі його неявки до суду буде виступати в якості достатнього стримуючого фактора, щоб розсіяти будь-яке бажання з його боку переховуватись від правосуддя.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справах «Істоміна проти України», «Ноймайстер проти Австрії» де зазначив, що, гарантії п. 3 ст. 5 Конвенції стосуються виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків (забезпечення присутності на судовому засіданні), але не відшкодування збитків.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти» Суд зазначає, що в цій справі заявникові було надане звільнення під заставу. Він подав чотири заяви з проханням про зменшення суми внеску, які були відхилені до його п`ятої заяви майже через рік. Суд зазначає, що тривалість утримання під вартою, про яке йде мова, після надання звільнення під заставу, може викликати питання відповідно до Конвенції (для порівняння, «Miкалаускас проти Мальти»), утримання під вартою протягом дванадцяти місяців після звільнення під заставу, після роз`яснень заявником свого фінансового становища після звільнення під заставу. Дійсно, той факт, що заявник залишався під вартою протягом майже дванадцяти місяців після ухвалення рішення звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не вжили необхідних заходів для визначення належного розміру застави.

Враховуючи викладене, визначений майновий стан ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , тривалий час перебування обвинувачених під вартою після встановлення їм попереднього розміру застави, суд вважає за доцільне та необхідне зменшити застави відносно кожного з обвинувачених у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181-183, 314-315, 331 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 06.11.2024 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строком до 06.11.2024 року.

Клопотання сторони захисту задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 302 800 гривень.

У разі внесення зазначеної суми застави на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, вважати, що до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді застави та в цьому випадку покласти на нього обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання, роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками у справі поза межами судового засідання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти та інші документи, які надають право виїзду/в`їзду в Україну.

Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 302 800 гривень.

У разі внесення зазначеної суми застави на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, вважати, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді застави та в цьому випадку покласти на нього обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання, роботи;

- утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими, потерпілими та свідками у справі поза межами судового засідання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти та інші документи, які надають право виїзду/в`їзду в Україну.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, окрім застави, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1