Справа № 482/1940/24
Номер провадження 1-кс/482/577/2024
УХВАЛА

Іменем України

17 вересня 2024 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса клопотання прокурора в кримінальному провадженні - прокурора Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000282 від 13.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна,-

встановив:

На розгляд слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора в кримінальному провадженні - прокурора Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000282 від 13.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна, а саме на автомобіль «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На обґрунтування клопотання вказано, що 12.09.2024, приблизно о 18:50 год., у м. Нова Одеса Миколаївського району Миколаївської області, неповнолітній водій мотоцикла Forte без реєстраційного номеру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись по АДРЕСА_1 не дотримавшись безпечної дистанції допустив наїзд на стоячий автомобіль марки «Volkswagen Jetta» р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зупинився по переду вищевказаного мотоцикла в попутному напрямку, з метою здійснення маневру повороту ліворуч в межах нерегульованого перехрестя вул. Центральної та вул. Петровського. В результаті ДТП неповнолітній водій мотоцикла отримав тілесні ушкодження та госпіталізований до медичного закладу.

13.09.2024, за даним фактом слідчим відділенням відділення поліції № 6 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000282 від 13.09.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

12.09.2024, у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди виявлено та вилучено автомобіль «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , та на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та який вилучено для подальшого зберігання в стані, який зберіг на собі сліди ДТП.

13.09.2024 слідчим винесено постанову про визнання автомобіля «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 речовим доказом, оскільки він відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Посилаючись на те, що вилучене майно є речовим доказом, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, як таке, що зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, даний транспортний засіб необхідний для подальшого проведення необхідних слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз що має істотне доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному провадженні, що займає тривалий час, а також з мето збереження речових доказів та збирання, фіксації відомостей, що можуть бути використані у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового провадження як докази, прокурор просив про накладення арешту на вказане майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд поданого ним клопотання без його участі.

Власник вилученого майна у судове засідання не з`явився, та подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши доводи клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, матеріалами клопотання підтверджується наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Відомості за даними фактами внесені до ЄРДР за № 0000282 від 13.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Перевіривши надані матеріали клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов наступного.

Подане клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою застосування цих заходів, наявна потреба досудового розслідування в їх застосуванні, можливість виконання завдання досудового розслідування лише за умови їх застосування, ця потреба виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого.

Пункт 1 частини 2 статті 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та або зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 173 КПК України особа, яка подала клопотання про арешт майна, має довести необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час вирішення справи по заявленому клопотанню слідчим суддею враховані вимоги, ч. 8 ст. 170, пп. 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Під час судового розгляду встановлено, що метою накладення арешту на майно, є забезпечення збереження речових доказів, з метою проведення судових експертиз, запобігання знищенню чи прихованню речових доказів, що може негативно відбитися на ході та результатах досудового розслідування та може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до положень ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Відповідно до статті 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 372, КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, на автомобіль «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , та на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , який зберігається на майданчику відділення поліції № 6 Миколаївського РУП за адресою: м. Нова Одеса, вул. Центральна, 172.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвала може бути скасована в порядку ст. 174 КПК України за клопотанням власника, володільця майна, що не був присутнім під час розгляду.

Слідчий суддя ОСОБА_1