Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/2226/20
Провадження №1-кп/523/308/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ОСОБА_10

у присутності потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0001084 від 2.12.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Муравлівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, працюючого водієм, раніше не судимого.

Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, -

Встановив:

2.12.2019 року приблизно о 10:20 годині, ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажного автомобілю марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом «Kogel» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись при достатній відомості по сухому дорожньому покриттю по проїзній частині вул. Ак. Заболотного з боку вул. Курська в напрямку вул. Добровольського у м. Одеса, доїхавши до регульованого світлофором пішохідного переходу, розташованому на перехресті вулиць Заболотного Добровольського, де проїзна частина має дві смуги руху у кожному напрямку, порушуючи вимоги п.п.2.3 «б», 10.1, п.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» 1.12 (стоп-лінія) Правил дорожнього руху України, а саме діючи з необережності, будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, не переконавшись перед початком руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зупинився перед дорожньою розміткою стоп лінією, виїхавши на неї, тим самим зменшив оглядовість з місця водія до пішоходів, які мали намір перетнути проїзну частину по пішохідному переходу, внаслідок чого, починаючи рух в обраному напрямку, лівою передньою частиною керованого ним авто потягу скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які продовжували переходити проїзну частину по пішохідному переходу на дозвільний для них зелений сигнал світлофору у темпі кроку справа наліво в напрямку його руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 відповідно висновку судово-медичної експертизи за №80 (677) від 3.01.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок, а саме: закритої черепно-мозкової травми у виді рани тім`яної області голови праворуч, смугастого садна правої тім`яної величної області, садна лівої лобної тім`яної величної області, субарахноїдальних крововиливів лівої тім`яної та полюса лівої скроневої часток; закритої травми тулуба у виді перелому тіла грудини, множинних, багато фрагментарних двобічних переломів ребр, переломів лопаток, остистих паростків грудних хребців, розривів навколосерцевої сорочки, відриву серця у основи, поперечного розриву грудного відділу аорти, поперечних розривів прикореневої області легень з поперечними розривами сегментарних бронхів, розриву стравоходу, розриву розмічення вісцеральної поверхні правої частки печінки, крововиливу в плевральні порожнини 300мл плюс 500мл, в черевну порожнину 50мл. Смерть ОСОБА_14 знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, отриманими ушкодженнями голови та тулубу у вигляді множинних переломів та розривів внутрішніх органів та настала від комбінованого (травматичного та гіповолемічного) шоку на місці пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 відповідно висновку судово-медичної експертизи за №84 від 23.01.2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді дисторзії (розтягнення) зв`язкового апарату тазового кільця, скальпованих ран лівої кісті, лівого передпліччя та області ліктьової ямки, садна правої тім`яної області, які у сукупності відповідно п.2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм небезпеки для життя.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті фактично визнав частково, та показав, що у вказаний день та час 2.12.2019 року у ранковий час доби, керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, доїхав до регульованого перехрестя, розташованому по вул. Заболотного - вул. Добровольського у м. Одеса, де зупинився в лівому рядку на заборонений йому червоний сигнал світлофора. Коли йому загорівся зелений, переконався, що не має пішоходів, з правого ряду проїхав зі швидкістю автомобіль «Рено», що свідчило, що не має перешкод, тронувся з місця та спокійно розпочав рух, був зосереджений на здійсненні маневру лівого повороту, щоб причепом не зачепити машини, коли почув крики людей, одразу зупинився, вийшов з автомобілю, побачив, що під причепом лежить жінка, вона не подавала ознак життя. Чоловік похилого віку впав. Як потерпіла опинилася під причепом, пояснити не може, коли він здвинувся зі статичного положення пішоходів в обзорі на пішохідному переході не було, як вони з`явилися не бачив. Коли приїхала «швидка», сказали, що постраждала померла, чоловіка відвезли до лікарні. Після скоєння ДТП його відвезли на експертизу, яка підтвердила, що він був в тверезому стані.

Вину визнає, не заперечуючи того факту, що здійснив наїзд, що призвело до тяжких наслідків, усвідомлюючи, що перебуваючи за кермом автомобілю, повинен був бути уважнішим, що в результаті його дій відбулася дорожньо-транспортна пригода, разом з цим додатково вказуючи, що не міг фізично бачити пішоходів, які перетинали проїжджу частину навскіс під гострим кутом не в належному місці, поза межами пішохідного переходу, також пояснюючи, що конструкція автомобілю, розташування на кабіні бордюрних дзеркал, які один раз налаштовуються під водія, не дозволяли бачити пішоходів, був доступний тільки огляд напівпричепу, також зазначаючи, що на той час дорожньої розмітки як такої не було, чітка стоп-лінія з`явилася після ДТП, коли ремонтували дорогу, щиро розкаюється в тому, що сталося, кваліфікацію дій не оспорює, у добровільному порядку відшкодував потерпілій стороні спричинений збиток у виді матеріальної допомоги на реабілітацію у сумі 26000 гривень, частину з яких потерпілий відмовлявся приймати, повертав, що знайшло своє підтвердження у ході судового засідання.

На питання представника потерпілого щодо трудових відносин з ФОП ОСОБА_9 пояснив, що працював водієм за трудовим договором, з 2 по 4 грудня 2019 року перебував у відпустці, машина була розвантажена на «Одескабель», повертався з м. Одеса до Ізмаїлу, на момент скоєння ДТП не виконував своїх трудових обов`язків.

Крім визнання своєї вини, винність обвинуваченого ОСОБА_13 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України повністю підтверджується оголошеним та дослідженим у судовому засіданні доказами, долученими до обвинувального акту, а також показаннями потерпілих, дослідження яких було проведено судом у судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 , який був очевидцем, пояснив, що 2.12.2019 року приблизно о 10:00 годині разом зі своєю дружиною ОСОБА_14 вийшли з додому, направляючись до інспекції теплопостачання, проходячи по вул. Ак. Заболотного по стороні непарної нумерації будинків, наблизилися до регульованого світлофором пішохідного переходу, розташованому на перехресті вулиць Заболотного та Добровольського у м. Одеса, їм горів зелений сигнал світлофора, у другому ряду проїжджої частині стояв вантажний автомобіль «DAF» з полу причепом, вони з дружиною стали переходи дорогу з тротуару трохи зрізуючи кут в межах пішохідного переходу у рівномірному звичайному темпі кроку, де він звернув увагу, що водій під`їхав дуже близько, передні колеса його автомобілю стояли між двома розмітками за стоп-лінією, піднявши голову, він побачив ОСОБА_13 , який дивився кудись вліво. Коли вони з дружиною вже підходили до розділової смуги, пройшовши другий ряд, де стояв автомобіль під керуванням обвинуваченого, який несподівано почав рух вперед, внаслідок чого стався удар лівою передньою частиною транспортного засобу, від чого він впав, потім побачив, що його дружина знаходиться під причепом. Перехожі стали викликати «швидку», ОСОБА_13 комусь дзвонив, заглядаючи під машину, не надавши йому первинної допомоги. В подальшому його доставили до лікарні, прооперували, перевели до травматологічного відділення воєнного шпиталя для лікування.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 зазначив, що окрім психологічної травми викликаної загибеллю дружини, він відчував страшний фізичний біль, отриманого внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, який відчуває до сих пір, не погоджуючись з поясненнями ОСОБА_13 , що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій знаходився у відпустці, вважаючи надані документи підлогом, стверджуючи, що обвинувачений порушив правила дорожнього руху, переїхавши стоп-лінію, при цьому не заперечуючи того факту, що по центру розмітка була трохи стерта, але на переконання потерпілого ОСОБА_13 у любому випадку повинен був зупинитися за 5 метрів, якщо б навіть не було б стоп-лінії, водій мав можливість уникнути ДТП, оскільки автомобіль оснащений всіма необхідними дзеркалами огляду, мертвих сліпих зон, на які посилається обвинувачений, практично не має, водію нічого не заважало бачити пішоходів, був ясний день, в підтвердження своїх доводів надаючи видержки з керівництва по експлуатації автомобілю цієї марки «DAF», зазначаючи, що розкаяння не вбачає, незначні грошові кошти, які йому періодично надходили у вигляді переказів є формальними, разом з цим підтверджуючи той факт, що отримав від обвинуваченого 18 тис. гривень, водночас висловлюючи позицію щодо призначення обвинуваченому суворої міри покарання пов`язаної з позбавленням волі з позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки пом`якшуючі обставини відсутні, дієвих заходів щодо відшкодування завданого збитку обвинуваченим не вжито. Цивільний позов, пред`явленого до ФОП ОСОБА_9 та страхової компанії підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 пояснила, що очевидцем події не була, 2.12.2019 року о 10:30 годині їй подзвонив батько ОСОБА_12 та повідомив, що вони з мамою потрапили під машину, на момент дзвінка він знаходився на місці дорожньо-транспортної пригоди. Коли вона під`їхала на місце, побачила «фуру», яка перегородила дорогу вул. Добровольського, мати лежала під колесами на проїжджій частині, батька відвезли до обласної лікарні, потім до воєнного шпиталю, пізніше дізналася про спричинені йому тілесні ушкодження, зазначаючи, що дана подія перетворила її життя та життя її сім`ї на жахіття, внаслідок трагедії її нервова стала розхитаною, до сих приймає низку заспокійливих препаратів, виникли проблеми з тиском, з`явилися напади тахікардії, панічні атаки, що спричинили тривожно-депресивний розлад, за результатами низки обстежень назначене тривале лікування, наслідки ДТП суттєво підірвали її психічне та фізичне здоров`я, на підставі викладеного просила задовольнити заявлені позивні вимоги та призначити обвинуваченому ОСОБА_13 справедливе покарання, яке полягає в позбавленні волі.

- Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 2.12.2019 року на перехресті вулиць Заболотного Добровольського у м. Одесі зі схемою ДТП та фото, де зафіксоване розташування вантажного автомобілю марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 та трупа ОСОБА_14 , у п.11 протоколу зазначено про наявність дорожніх знаків стоп-лінії та пішохідного переходу, а також у п.17-3, що на момент огляду транспортний засіб був без вантажу.

- Відтворенням відео запису реєстратора CD-R диску «Verbatim» з місця події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 2.12.2019 року, де видно, як до на перехрестя, розташованому на АДРЕСА_2 , у другому ряді під`їхав вантажний автомобіль марки «DAF» білого реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом, перетнувши стоп-лінію перед дорожньою розміткою пішохідного переходу, зупинився. З правого боку автопоїзду з`являються двоє пішоходів, а саме чоловік та жінка, які прямують на пішохідний перехід, о 10:25:01 год. вступають на нього, знаходячись перед кабіною вантажівки, яка в цей час розпочинає рух. С правої сторони вантажного автомобіля марки «DAF», під керуванням ОСОБА_13 перебуває інший автомобіль. Пішоходи у темпі кроку продовжують перетинати проїзну частину справа наліво відносно руху автомобілю, о 10:25:03 год відбувається наїзд на чоловіка та жінку, автомобіль лівими колесами переїжджає потерпілу, зупиняється.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.01.2020 року зі схемою та фото таблицею за участю статиста ОСОБА_15 , за допомогою якого у присутності понятих встановлювали оглядовість та видимість з робочого місця водія вантажного автомобіля марки «DAF» на відстані 0,5м., 1м., 1,5м., в ході якого було зафіксовано, що на відстані 0,5 м. статиста було видно через додаткове дзеркало оглядовості, на відстані 1м та 1,5м статиста видно через переднє вітрове скло.

- Висновком авто технічної експертизи за №875-А від 17.01.2020 року, наданого стороною обвинувачення, відповідно якому для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, водій автопоїзду у складі сідлового тягача «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 у даній дорожній обстановці повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 та вимог лінії дорожньої розмітки 1.12. Правил дорожнього руху України.

Для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення судової експертизи, у даній дорожній ситуації водій автопоїзду у складі сідлового тягача «DAF» номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_13 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, дотримуючись вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України.

- Висновком судово-медичної експертизи за №80 (677) від 3.01.2020 року, відповідно якому потерпіла ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, тулубу та кінцівок, а саме:

- закритої черепно-мозкової травми: рани тім`яної області голови праворуч, смугастого садна правої тім`яної величної області, садна лівої лобної тім`яної величної області, субарахноїдальних крововиливів лівої тім`яної та полюса лівої скроневої часток;

- закритої травми тулуба: перелому тіла грудини, множинних, багато фрагментарних двобічних переломів ребр, переломів лопаток, остистих паростків грудних хребців, розривів навколосерцевої сорочки, відриву серця у основи, поперечного розриву грудного відділу аорти, поперечних розривів прикореневої області легень з поперечними розривами сегментарних бронхів, розриву стравоходу, розриву розмічення вісцеральної поверхні правої частки печінки, крововиливу в плевральні порожнини 300мл плюс 500мл, в черевну порожнину 50мл..

Характер та морфологічні ознаки ушкоджень, які є у ОСОБА_14 , свідчать про те, що вони виникли у короткий проміжок часу від удару (ударів) тупого (тупих) предметів, давлення та стискання. Множинність, поєднаність, поліморфізм та локалізація ушкоджень свідчать про те, що вони могли утворитися внаслідок транспортної травми, а саме при зіткненні рухомого вантажного автомобіля з пішоходом. У момент первинного контактування потерпіла ОСОБА_14 могла перебувати у вертикальному стані і була звернена до рухомого транспортного засобу правою поверхнею тіла, з послідуючим падінням та переїздом колесом через тулуб на рівні грудної клітини. Смерть ОСОБА_14 знаходиться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, отриманими ушкодженнями голови та тулубу у вигляді множинних переломів та розривів внутрішніх органів та настала від комбінованого (травматичного та гіповолемічного) шоку на місці пригоди.

- Висновком судово-медичної експертизи за №84 від 23.01.2020 року, відповідно якому потерпілий ОСОБА_12 отримав наступні тілесні ушкодження: дисторзія (розтягнення) зв`язкового апарату тазового кільця, скальповані рани лівої кисті, лівого передпліччя та області лівої ліктьової ямки, садна правої тім`яної області, які спричинені дією тупих предметів, якими могли бути частини кузова вантажного автомобілю та дорожнє покриття в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та пішохода), які оцінюються у сукупності та відповідно п.2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм небезпеки для життя.

Також судом був досліджений висновок спеціаліста №ED-2521-4-1471.20 від 29.01.2020 року психологічного дослідження відео запису, наданого стороною захисту, який був належним чином відкритий стороні обвинувачення, про що наявне письмове підтвердження прокурора, датованого 215.08.201р.

Відповідно вищезазначеного висновку у п.1.2. зазначено, що о 10:24:33 годині громадяни ОСОБА_14 та ОСОБА_12 перетинали проїзну частину дороги по АДРЕСА_3 у невстановленому місці, де відсутній пішохідний перехід, дане порушення знаходиться у причинному зв`язку зі створення аварійної ситуації. У п.1.3. зафіксовано, що порушуючи вдруге правила дорожнього руху, а саме порядок переходу по регульованому пішохідному переходу на забороняючий сигнал світлофору, під гострим кутом по відношенню до горизонтальної дорожньої розмітки пішохідного переходу, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вийшли на проїзну частину дороги на відстані 7 метрів від пішохідного переходу, що у сукупності призвело до порушення вимог п.п.4.8, 4.9, 4.14 ПДР та знаходиться у причинному зв`язку зі створення зазначеної аварійної ситуації, що появляється у прискореному ними темпі руху при перетині дороги.

Також в ході проведення аналізу обставин скоєння ДТП п.1.5. було встановлено, що конструктивно особливості кабіни автомобіля «DAF» не дозволяють бачити водію пішоходів або перешкоди, що знаходяться безпосередньо перед кабіною автомобілю. Пішоходи ОСОБА_14 та ОСОБА_12 при переході дороги виявилися в так званій «мертвій зоні» перед кабіною і праворуч від неї вона становить не менше 1,5м.

В ході встановлення інших обставин ДТП п.1.6. було виявлено, що в лівому ряду дороги, в якому рухався автомобіль «DAF», перед пішохідним переходом була відсутня стоп-лінія, тобто фактично водій ОСОБА_16 не перетинав її, а зупинив транспортний засіб за 2,5м від пішохідного переходу.

Крім цього за клопотанням сторони захисту був відтворений відео запис з місця події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 2.12.2019 року на перехресті, розташованому на АДРЕСА_2 , доданого до висновку спеціаліста, де захисник ОСОБА_6 акцентувала увагу на траєкторію руху пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які спочатку знаходилися на задньому плані, переходили дорогу під кутом не по пішохідному переходу, потім з`явилися перед кабіною автомобілю, що існують сліпі зони, ОСОБА_13 , який стояв у другій смузі руху, не міг бачити пішоходів.

Аналізуючи досліджені матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов до висновку, що в діях ОСОБА_13 вбачаються порушення вимог п.10.1, п.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» 1.12 (стоп лінія) Правил дорожнього руху України, оскільки дана обставина підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 2.12.2019 року на перехресті вулиць Заболотного Добровольського у м. Одеса зі схемою ДТП та фото, в якому чітко зазначено про наявність дорожніх знаків, а саме «стоп-лінії», висновком авто технічної експертизи за №875-А від 17.01.2020 року, який містить вичерпні питання на поставлені перед експертом питання, експерт попереджався про кримінальну відповідальність, в професіоналізмі спеціаліста, який проводив експертизу не має підстав сумніватися з урахуванням кваліфікації та освіти експерта, зазначеної у вступній частині експертизи, істотних порушень не виявлено. Також з відтвореного відео запису ДТП видно, що розмітка все ж таки була, хоча слід зауважити, що дійсно стоп-лінія посередині проїжджої частин у другій полосі була розмитою, не виразною.

Щодо наявності «мертвих зон» та не оглядовості, дана позиція захисту заслуговує на увагу з урахуванням руху пішоходів, які з огляду на відтворений запис, на якому зафіксований механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди, насправді почали перетинати проїзну частину не по самому пішохідному переходу, а під кутом, що доведено у судовому засіданні вивченими доказами та в принципі не спростовується показами потерпілого ОСОБА_12 , який в своїх поясненнях вказував, що вони з дружиною почали переходити дорогу «в межах пішохідного переходу», при цьому висновок спеціаліста №ED-2521-4-1471.20 від 29.01.2020 року психологічного дослідження відео запису дорожньої транспортної пригоди, наданий захистом, взятий судом на примітку в якості інформативності, але не вважає це очевидним доказом, оскільки дане дослідження проводилося без ухвали суду без заявленого клопотання сторін та виходячи зі змісту дослідження спеціаліст не попереджався про кримінальну відповідальність.

Щодо протоколу проведення слідчого експерименту від 10.01.2020 року, на який посилається сторона обвинувачення в якості доказу, що ОСОБА_13 мав можливість бачити пішоходів, суд вважає за необхідне зауважити, що даний слідчий експеримент був здійснений тільки за участю статиста ОСОБА_15 та понятих, які не були водіями на момент ДТП, дана слідча дія проводилася без участі обвинуваченого, який у судовому засіданні заявив, що він повинен бути присутнім, також був відсутній його захисник, за таких обставин було б дуже за доречне з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення проводити відтворення дій у присутності учасників дорожньої транспортної пригоди, будь-яких перешкод не існувало, ОСОБА_13 на той час перебував під вартою і спокійно міг приймати участь у проведенні слідчого експерименту, тим паче, що письмової відмови від нього не поступало, документально не зафіксовані підстави для залучення статиста, тому залишається не зрозумілими причини прийняття органом досудового розслідування такого рішення, фактично ОСОБА_13 був позбавлений права вносити свої зауваження, пояснення, висловити свою згоду чи не згоду зі встановленими даними, з наведеного вбачаються порушення права обвинуваченого на захист, реалізації своїх процесуальних прав, що на думку суду є не припустимим та досудове розслідування у даній частині зібрання доказів проведене однобоко, тому дане спірне питання оглядовості з робочого місця водія, яке стало принциповим тільки для учасників дорожньо-транспортної пригоди, а по суті не змінює висунутого обвинувачення, суд не приймає доказом винуватості обвинуваченого, оскільки ОСОБА_13 інкримінується порушення п.2.3 «б» ПДР, а саме неуважність, не врахування зміни дорожньої обстановки, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, що ОСОБА_13 на ділі не оспорюється.

Отже, підсумовуючи викладене, судом достовірно встановлено, що покази потерпілого ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_13 однозначно співпадають в тому, що водій вантажного автомобілю «DAF» не бачив пішоходів, які з`явилися перед його кабіною, вийшовши з правої сторони, так як виходячи з показів самого обвинуваченого, він був сконцентрований на виконанні маневру лівого повороту, про що також свідчить і потерпілий, який вказав, що ОСОБА_13 «дивився кудись вліво», даний факт ніяким іншим доказом не спростований, тому неуважність водія вантажівки мала місце, незважаючи на всі міркування та доводи сторін щодо конструктивних особливостей транспортного засобу. Інші розбіжності в показах потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині перетину розмітки «стоп-лінії» усунені дослідженими доказами, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 2.12.2019 року та висновком авто технічної експертизи за №875-А від 17.01.2020 року за вищевикладених підстав.

Та обставина, що ОСОБА_13 , керуючи вантажним автомобілем марки «DAF», не бачив пішоходів та «стоп-лінію», не звільняє його від виконання вимог п.2.3 «б» та п.10.1, п.1 розділу 34 «Дорожня розмітка» 1.12 (стоп лінія) Правил дорожнього руху України.

Отримані у ході судового засідання докази, в тому числі висновок автомеханічної експертизи за №875-А від 17.01.2020 року, суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, в цілому процесуальні документи оформлені відповідно до положень ст.ст.104, 237 КПК України, порушень права на змагальність кримінального провадження не вбачається.

Суд, описавши всі докази за даним кримінальним провадженням, які надані суду та дослідженні в ході судового розгляду в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Як підсумок, оцінивши кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, вважає їх такими, що підтверджують порушення ОСОБА_13 правил безпеки дорожнього руху в рамках пред`явленого обвинувачення відповідно вимог ст.337 ч.1 КПК України.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_13 своїми діями скоїв злочин, передбачений ст.286 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та якщо вони спричинили смерть потерпілого та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Статтею 5 ч.2 КК України регламентовано, що Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, тобто слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину за необережності, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, родину, незважаючи на свій пенсійний вік продовжує працювати водієм, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи, що підтверджується характеристиками, долученими стороною захисту, особисте ставлення до вчиненого діяння, виходячи з поведінки ОСОБА_13 під час судового провадження, вбачається, що фактично він визнав вину в скоєнні ДТП, але в силу особистостей свого характеру, з урахуванням його досвіду та стажу водія, який почав свою трудову діяльність з 1980 року, йому тяжко прийняти той факт, що він допустив неуважність та порушення ПДР під час руху, разом з цим наявний факт усвідомлення своєї провини та щире каяття, незважаючи на заперечення потерпілої сторони, у добровільному порядку частково відшкодував завданий матеріальний збиток

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому передбачені ст.66 ч.1 п.п.1, 2 КК України суд відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням матеріалів досудового розслідування з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме вантажний автомобіль марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 26.05.2020 року переданий на відповідальне зберігання власнику транспортного засобу ОСОБА_9

Заразом з`ясовано, що слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси 6.12.2019 року було винесено ухвалу про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб.

Положеннями ч.3 ст.170 КПК України регламентовано, що арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших осіб.

Статтею 174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Дослідивши надані прокурором матеріали, суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за №947/29609/19 (Пр.№1-кс/947/16185/19) від 6.12.2019 року про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, а саме вантажний автомобіль марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , після набрання вироком чинності підлягає скасуванню, оскільки в подальшому потреба в застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпадає, так як всі процесуальні дії закінчені, всі необхідні експертні дослідження по справі проведені, при ухваленні вироку ОСОБА_13 втрачає статус обвинуваченого, конфіскація майна не передбачена санкцією статті, у зв`язку з чим з метою не порушення Конституційних прав громадян та реалізації права власника розпоряджатися або користуватися своїм майном, суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для скасування арешту майна та вважає за необхідне вищезазначений речовий доказ, а саме вантажний автомобіль марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком чинності вважати повернутим за належністю власнику - ОСОБА_9 відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_3 .

Вивченням наданих до суду матеріалів з`ясовано, що до кримінального провадження під час судового провадження долучалися речові докази, а саме CD-R компакт-диск з відеозаписом місця події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 2.12.2019 року на перехресті, розташованому на АДРЕСА_2 , який суд вважає за доцільне зберігати в матеріалах судового провадження за №523/2226/20.

Також вивченням обвинувального акту встановлено, що у ході досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення авто-технічної експертизи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, загальна сума яких складає 1884,12 гривень.

Разом з цим, керуючись вимогами ч.1 ст.1206 ЦК України, відповідно якої особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого; приймаючи до уваги положення ст.ст.23, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі «Військово-медичний клінічний центр Південного регіону» Міністерства оборони України до ОСОБА_13 про стягнення на користь держави в особі «Військово-медичний клінічний центр Південного регіону» Міністерства оборони України» витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_12 у загальній сумі бюджетних коштів 37574,74 гривень, оскільки зазначені витрати закладом охорони здоров`я підтверджені довідкою - розрахунком із «ВМКЦ» за №394 від 29.01.2020р. про вартість стаціонарного лікування потерпілого у відділенні травматології тривалістю 49 ліжко/днів, які не викликають у суду сумнівів.

Водночас, дослідивши надані до суду до матеріали, що стосуються цивільного позову, який був прийнятий до розгляду у судовому засіданні, суд вважає за необхідне наголосити, що потерпілими ОСОБА_17 , ОСОБА_11 змінювалися позивні вимоги, разом з цим судом прийняті до уваги позивні вимоги в остаточній редакції, які були викладені 19.01.2021 року в уточненій позовній заяві адвоката ОСОБА_7 , діючої в інтересах потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які виступають позивачами у даному кримінальному провадженні, про стягнення:

- солідарно з ФОП ОСОБА_9 , який на твердження потерпілої сторони є власником транспортного засобу та роботодавцем водія ОСОБА_13 , та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» () на користь потерпілого ОСОБА_12 завданої матеріальної шкоди у розмірі 115595,36 гривень;

- стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» () на користь потерпілого ОСОБА_12 морального збитку у сумі 35038 гривень;

- стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» () на користь потерпілої ОСОБА_11 морального збитку у сумі 25038 гривень;

- стягнути з ФОП ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 завданої моральної шкоди у розмірі 1164962 гривень;

- стягнути з ФОП ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 завданої моральної шкоди у розмірі 974962 гривень;

- стягнути солідарно з ФОП ОСОБА_9 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» () на користь потерпілого ОСОБА_12 додаткові витрати на санаторне-курортне лікування, придбання ліків в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України», що становить 4723 гривні, встановленої на момент здійснення виплати з відшкодуванням такої шкоди, щомісячно, починаючи з 3.12.2019 року та довічно.

За змістом положень ст.128 ч.1, 5 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з цим, 18.06.2021 року до адреси суду надійшов відзив ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на позовну заяву ОСОБА_12 , ОСОБА_11 про стягнення на їх користь матеріальної та моральної шкоди, в якому просять відмовити цивільним позивачам в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» у повному обсязі, мотивуючи тим, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження пам`ятника за умови надання відповідних документів, при цьому витрати на організацію поминального обіду не відносяться до вказаних витрат, які врахували позивачі у сумі 10701грв., 6100грв., 4194,63грв., дана позиція підтверджується Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 6.02.2013 року, тобто позивачами невірно були зроблені розрахунки відшкодування шкоди. Щодо моральної шкоди відповідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відзиві зазначено, що страховиком відшкодовується моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, здоров`ю, яка у даному випадку не дорівнює страховій сумі згідно полісу страхування 200000 гривень, а становить згідно наданого розрахунку 6955 гривень, що також підтверджується правовими висновками, вказаних в постанові Верховного Суду за №910/5001/17 від 12.03.2018р. Розмір моральної шкоди становить 5% від суми страхової виплати за шкоду завдану здоров`ю (43499,32грв.) і складає 2174,96 гривень. Щодо відшкодування утриманцям та додаткових витрат на лікування, страховик зазначив, що здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах встановлених ст.1200 ЦК України, а саме непрацездатним особам, які були на його утриманні, однак позивачем ОСОБА_12 не надано доказів, що він перебував на утриманні померлої дружини, крім цього в позовній заяві вказано, що померла також не працювала та була пенсіонеркою, та її дохід (пенсія) не могли бути постійним і основним джерелом для існування позивача, тому ОСОБА_12 не має права на відшкодування цієї шкоди у дані й частині. Крім того, позивачем не надано доказів додаткових витрат на санаторно курортне лікування, придбання ліків, водночас в своєму відзиві підкреслюючи, що страхова компанія, яка уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів несе відповідальність, завдану діяннями обвинуваченого не за законом, а на підставі та в межах укладеного договору страхування, що у даному випадку обумовлено фактом існування договірного зобов`язання згідно полісу страхування №АО/3257745 від 3.06.2019 року, а не самим фактом спричинення шкоди. За викладених підстав, з урахуванням постанови Великої палати Верховного Суду у справі №465/4621/16-к від 19.06.2019р. ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» вважає, що страхова компанія не є особою, визначеної у ст.128 ч.1 КПК України, до якої може бути пред`явлено цивільний позов у кримінальному провадженні, підтверджуючи свої доводи розрахунками страхового відшкодування за полісами ЦВ, що заслуговує на увагу, оскільки у суду не виникає сумнівів у компетентності спеціалістів у сфері цивільно- правового страхування.

Також представник цивільного відповідача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_18 , не визнаючи цивільні вимоги позивача, виклала свої заперечення, в яких вказала, що відповідно трудового договору №41 від 20.06.2019 року водій ОСОБА_13 2.12.2019 року керував вантажним автомобілем марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , проте вантаж у транспортному засобі не перевозився на момент вчинення ДТП, тобто вантажівка була розвантажена, також беззаперечним є той факт, що водій не виконував своїх трудових обов`язків під час ДТП, оскільки перебував у відпустці з 2.12.2019р. по 4.12.2019р. включно відповідно Наказу №2/11 від 25.11.2019р., зазначаючи, що у період відпустки працівник не несе обов`язку виконувати роботу, обумовлену трудовим договором, тобто ФОП « ОСОБА_19 » не є особою, яка завдала шкоди смертю потерпілого, тому позивні вимоги до ФОП « ОСОБА_19 » не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки пред`явлені претензії є безпідставними та необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд вимушений визнати, що викладені у відзивах доводи цивільних відповідачів є переконливими, дійсно потерпілим ОСОБА_12 не надано доказів необхідності санаторно-курортного лікування, придбання ліків, при цьому суд вважає за необхідне зауважити, що ситуація та умовим можуть змінюватися, стан здоров`я людини поліпшуватися, взагалі поняття стягнення та довічне утримання є взаємовиключними.

Також судом приймається до уваги коментар сторони захисту, що автомобіль марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі спеціалізованим напівпричепом є спільною сумісною власністю ОСОБА_9 та його дружини, є особистим майном, яке не належить ФОП, тобто вбачається, що в позові не вірно визначений належний відповідач, та до компетенції суду не входить займатися перерахуванням та збиранням доказів, дані відомості повинні бути викладені належним чином у цивільному позові з урахуванням компенсованих обвинувачених сум, що в свою чергу потребує приведення позовної заяви у відповідність до чинного законодавства, крім цього суд вважає за необхідне наголосити, що розгляд цивільного позову з пред`явленими позивними вимогами явно виходить за межі кримінального судочинства.

Слід підкреслити, що під час судового провадження та судових дебатів представником потерпілих адвокатом ОСОБА_8 не були конкретизовані позовні вимоги, фактично з 2021 року залишивши їх без змін та додаткових пояснень, які б спростовували позицію цивільних відповідачів, викладену у відзивах, весь час лише тривала дискусія навколо особи ОСОБА_13 , що він станом на дату вчинення кримінального правопорушення перебував у відрядженні, а не у відпустці, відкидаючи будь-які позитивні відомості відносно обвинуваченого, в тому числі характеристики, вважаючи всі надані стороною захисту документи такими, що не відповідають дійсності.

При цьому слід зазначити, що незважаючи на недоліки позовних вимог, судом не заперечується той факт, що потерпілим були заподіяні матеріальні та моральні збитки внаслідок ДТП, проте за наявності низки аргументованих зауважень та протиріч щодо стягнення завданого збитку, суд позбавлений можливості з упевненістю прийняти рішення щодо заявлених позовних претензій, на думку суду дані обставини підлягають більш ретельнішому з`ясуванню для спростування існуючих суперечливостів, зміст позовної заяви не досконалий, наявні абстракті вимоги, відсутня достатня обґрунтованість, тому за викладених підстав суд дійшов до висновку, що цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до ФОП ОСОБА_9 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» слід залишити без розгляду.

В той же час суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 положення ст.128 ч.7 КПК України відповідно до яких особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_13 з урахуванням санкції ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, який мав місце 2.12.2019 року, приймаючи до уваги дії потерпілих, які будучи учасниками дорожньо-транспортної пригоди, знехтували обов`язками пішоходів, передбачених Правилами дорожнього руху, не упевнилися у відсутності небезпеки в їх подальшому руху, оцінюючи у сукупності обставини, спосіб вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння за необережності, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у судовому засіданні фактично вину визнав, особисте ставлення до вчиненого, ту обставину, що він має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, родину, позитивно характеризується за місцем мешкання, працює, частково у добровільному порядку відшкодував матеріальний збиток, що знайшло своє підтвердження у ході судового засідання, враховуючи похилий пенсійний вік обвинуваченого, його багаторічний стаж водія, який складає більше 40 років та за цей період лише декілька разів був притягнутий до адміністративної відповідальності за малозначні правопорушення, у ході судового провадження обвинувачений не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки, що свідчить про те, що ОСОБА_13 є законослухняним громадянином, враховуючи його поведінку під час судового провадження, з якої вбачається, що він усвідомив свою провину, дійсно щиро розкаюється, просив вибачення у потерпілих, що дає підстави вважати, що на теперішній час обвинувачений не є суспільно-небезпечною особою, на переконання суду виправлення та перевиховання ОСОБА_13 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Також за вищевказаними підставами, незважаючи на те, що робота ОСОБА_13 пов`язана з керуванням транспортного засобу та є єдиним додатковим джерелом доходів в умовах воєнного стану, від якого залежить матеріальний стан його сім`ї, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, однак приймаючи до уваги наслідки дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило смерть людини, позицію сторони захисту та потерпілих, думку прокурора з цього приводу, суд вважає за необхідне призначати ОСОБА_13 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім цього суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_13 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діяв з моменту фактичного затримання особи, а саме з 2.12.2019 року відповідно протоколу затримання особи від 2.12.2019р. до зміни запобіжного заходу ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2020 року, обвинувачений був звільнений з-під варти та відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого припинив свою дію та в подальшому за відсутністю клопотань учасників процесу запобіжний захід відносно обвинуваченого у ході судового провадження не обирався.

Оцінюючи у сукупності вищевикладені доводи, враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд не вбачає необхідності в вирішенні питання щодо запобіжного заходу та вважає за доцільне за наслідком судового розгляду зарахувати ОСОБА_13 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 2.12.2019 року відповідно протоколу затримання особи від 2.12.2019р. по 30.01.2020р. відповідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 30.01.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 369-371, 373-374, 394-395 КПК України,-

Ухвалив:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, призначивши йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_13 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1, 2 КК України зобов`язати ОСОБА_13 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно ст.165 ч.1 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Виконання вироку в даній частині, а також в частині вилучення посвідчення водія та позбавлення ОСОБА_13 права керувати транспортними засобами покласти на районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за місцем фактичного проживання засудженого, направив копію вироку після набрання законної сили до органу, якому доручено виконання.

Міри запобіжного заходу стосовно ОСОБА_13 під час судового провадження не застосовувалися, тому після набрання вироком законної сили скасуванню не підлягають.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за №947/29609/19 (Пр.№1-кс/947/16185/19) від 6.12.2019 року, якою був накладений арешт на транспортний засіб скасувати.

Скасувати арешт з майна, а саме вантажного автомобілю марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речовий доказ вантажний автомобіль марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_3 , який переданий власнику на відповідальне зберігання вважати повернутим за належністю.

Речовий доказ - CD-R компакт-диск з відеозаписом місця події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 2.12.2019 року на перехресті, розташованому на АДРЕСА_2 , - зберігати в матеріалах судового провадження за №523/2226/20.

Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 1884,12 гривень, пов`язаних із залученням експерта для проведення авто-технічної експертизи під час досудового розслідування.

Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі «Військово-медичний клінічний центр Південного регіону» Міністерства оборони України витрати, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілого ОСОБА_12 у загальній сумі 37574,74 гривень.

Уточнений цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про стягнення на їх користь з ФОП ОСОБА_9 та ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» () завданої матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду за підстав, викладених в мотивувальній часині вироку.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Суворовський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1