Справа № 565/1644/24
Провадження № 1-кс/565/436/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м.Вараш

Слідчий суддя Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 ознайомившись із скаргою адвоката ОСОБА_2 , поданою в інтересах ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_2 звернулася до Кузнецовського міського суду Рівненської області в інтересах ОСОБА_3 із скаргою на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), щодо незаконного затримання ОСОБА_3 , яка подана в порядку ст.206 КПК України. У заяві адвокат просить зобов`язати службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 негайно доставити ОСОБА_3 до слідчого судді Кузнецовського міського суду, зобов`язати військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначає, що 05 серпня 2024 року, здійснюючи робочу поїздку, ОСОБА_3 перебував у місті Вараш, Рівненської області, де був зупинений, як стало відомо пізніше, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказані особи, застосувавши погрози та психологічний тиск посадили ОСОБА_3 у авто, на якому вони приїхали, та доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши за вищевказаною адресою, ОСОБА_3 повідомив родичів про своє незаконне утримання, скориставшись дзвінком на спецлінію «102» його сестра викликала поліцію та повідомила про незаконне позбавлення волі та свободи пересування. Поліцейський наряд прийняв заяву, але працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 залишили ОСОБА_3 в ІНФОРМАЦІЯ_6 , відібрали засоби зв`язку. ОСОБА_3 з іншого номеру телефону повідомив родичів про своє місцеперебування, вказав, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 чинили психологічний тиск з метою підписання ОСОБА_3 документів про направлення на ВЛК та підписання повістки. Крім того, здійснюється моральний та психологічний тиск, добу ОСОБА_3 не надавали можливості поїсти та здійснити гігієнічні процедури. Місцеперебування ОСОБА_3 на даний час невідоме, з останнього повідомлення перебував за адресою: АДРЕСА_1 .

Службові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 не наділені повноваженнями на затримання, привід і позбавлення волі будь-яких осіб, зокрема військовозобов`язаних. Військовий облік і мобілізація зазначених осіб повинні відбуватись із дотриманням закону. Безпідставне затримання а також позбавлення волі не на підставах і не в порядку встановленому законом є грубим порушення прав людини.

Ознайомившись із скаргою слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Статтю 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до положень ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В п.18 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями п.5 ч.1 ст 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Із змісту ч. 2,3 ст. 206 КПК України, на яку посилається скаржник, обґрунтовуючи вимоги скаги, слідує, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тобто слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання, поданого у порядку ст. 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, із урахуванням положень ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слід дійти висновку про те, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Із змісту скарги слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст.207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Відтак, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст.206 КПК України.

Слідчий суддя встановив, що з матеріалів скарги вбачається, що заявник висловлює саме незгоду з діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поряд із цим, слід зауважити про те, що скаржник не наділений необмеженим правом на звернення до слідчого судді в порядку ст.206 КПК України з будь-якими клопотаннями або скаргами, на дію чи рішення посадових, службових чи не встановлених осіб, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінально-процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подано в порядку ст.206 КПК України.

Однак, згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою адвокатом ОСОБА_2 скаргою в інтересах ОСОБА_3 .

Водночас, суд наголошує на праві осіб звертатися до суду з позовами про оскарження незаконних дій чи вирішень органів державної влади в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст.303, 304 КПК України,

у х в а л и в:

У відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_3 , на дії службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку ст.206 КПК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1