УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 132/511/24

провадження № 51-3889ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000011 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71, пп. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю вироків ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_4 у вересні 2023 року, перебуваючи на полі неподалік с. Радівка Хмільницького р-ну Вінницької обл., зірвав знайдені ним рослини коноплі і таким чином умисно незаконно придбав наркотичний засіб, який переніс до будинку за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ). Надалі засуджений рослини коноплі висушив, відокремив листя від стебел та подрібнив, тобто незаконно виготовив наркотичний засіб, який розпочав зберігати без мети збуту.

Потім 02 лютого 2024 року о 12:00 ОСОБА_4 незаконно зберігав при собі в кишені куртки наркотичний засіб - канабіс масою (у перерахунку на висушену речовину) 33,03 г до моменту виявлення та вилучення наркотичного засобу працівниками поліції після затримання поблизу будинку АДРЕСА_2 .

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 24 червня 2024 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суть доводів скаржника зводиться до того, що під час здійснення провадження стосовно ОСОБА_4 було допущено порушення його права на захист, оскільки він малограмотний, без технічної або вищої освіти, проте захисник не був залучений.

Крім того, за твердженням захисника, його підзахисному під час судового розгляду не було належним чином роз`яснено права, зокрема і щодо можливості залучити захисника.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Приписами ст. 412 КПК передбачено, зокрема, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Стосовно тверджень касатора про допущення порушення права засудженого на захист, то вони, на переконання Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Насамперед колегія суддів зауважує, що такі доводи були предметом перевірки апеляційного суду та визнані безпідставними.

Так, Вінницький апеляційний суд зауважив, що згідно з приписами ч. 2 ст. 52 КПК «малограмотність» чи «необізнаність у юридичних тонкощах» не є підставою для визнання участі захисника у кримінальному провадженні обов`язковою.

Не залишив цей суд поза увагою і положення п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК, згідно з якими слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо хтось із вказаних суб`єктів вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

В той же час суд апеляційної інстанції зазначив, що рішення вказаних вище суб`єктів носить оціночний характер і неприйняття такого рішення не тягне за собою правових наслідків тотожних з наслідками недотримання вимог ст. 52 КПК.

Крім того, апеляційний суд слушно звернув увагу на ті обставини, що ОСОБА_4 має базову середню освіту (дев`ять класів) та професійно-технічну освіту (тракторист), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, жодних вад розвитку або фізичних вад не має, вільно володіє мовою, якою здійснювалося дізнання та судовий розгляд, перебував на обліку в органах пробації, кримінальний проступок вчинив під час іспитового строку, самостійно підготував та подав апеляційну скаргу.

З урахуванням зазначеного колегія суддів Вінницького апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що доводи ОСОБА_4 про малограмотність надумані та є способом захисту з метою уникнення відбування покарання.

Крім того, суд апеляційної інстанції визнав нерелевантним посилання захисника на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2023 року (справа № 487/5207/17), оскільки зазначеним рішенням касаційний суд скасував ухвалу апеляційного суду з огляду на те, що: суди констатували висновок про малограмотність виключно на підставі слів; не перевірено висновків місцевого суду щодо нероз`яснення виправданим права мати захисника під час досудового розслідування, з огляду на долучені до апеляційної скарги документи, зокрема протоколи роз`яснення підозрюваним права на захист від 20 вересня 2017 року; апеляційний суд не спростував належним чином тверджень прокурора про безпідставність висновків місцевого суду у частині недопустимості доказів у справі.

До того ж, апеляційний суд звернув увагу й на те, що вказаною постановою Верховного Суду сформовано правову позицію, відповідно до якої малограмотність чи неграмотність підозрюваного, обвинуваченого не є підставою для визнання обов`язковою участі захисника у кримінальному провадженні. Сам лише факт відсутності у підозрюваного, обвинуваченого належної освіти не є підставою для обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні. Неприйняття рішення слідчим, прокурором, слідчим суддею про забезпечення участі захисника у кримінальному провадженні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КПК, зокрема й у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений є малограмотним чи неграмотним, не тягне за собою правових наслідків, передбачених ст. 52 КПК.

Не знайшли свого підтвердження під час здійснення провадження в суді апеляційної інстанції і доводи сторони захисту щодо нероз`яснення ОСОБА_4 права на захист під час дізнання та судового розгляду, оскільки вони спростовані матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, як встановив апеляційний суд, згідно з матеріалами справи 20 лютого 2024 року ОСОБА_4 оголошено підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, під час вручення якої йому відповідно до ст. 42 КПК роз`яснено права, у тому числі право на захист, право залучити захисника самостійно або отримати послуги захисника за рахунок держави у разі відсутності коштів на оплату таких послуг.

Про роз`яснення прав ОСОБА_4 особисто розписався у повідомленні про підозру. Також засудженому вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки підозрюваного на 3 аркушах. Отримання пам`ятки та ознайомлення з правами без обмеження в часі ОСОБА_4 засвідчив власним підписом.

До того ж відповідно до протоколу про роз`яснення права на захист від 20 лютого 2024 року дізнавачем з 17:15 до 17:20 ОСОБА_4 додатково роз?яснено право на захист, однак підозрюваний у протоколі зазначив, що від послуг адвоката відмовляється і це не пов`язано з його матеріальним станом.

Надалі ОСОБА_4 у період з 17:25 до 18:10 20 лютого 2024 року був допитаний як підозрюваний і йому повторно роз?яснено його процесуальні права, що підтверджено протоколом допиту підозрюваного від 20 лютого 2024 року. ОСОБА_4 під час допиту повторно вказав, що з правами ознайомлений, захисник йому не потрібний і це не пов?язано з його матеріальним станом.

Щодо доводів сторони захисту про роз`яснення прав засудженому під час судового розгляду, то апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо дотримання приписів ст. 345 КПК (повідомлення про права і обов`язки), оскільки під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_4 29 лютого 2024 року вручено пам`ятку про права й обов`язки, що підтверджено розпискою, яка, як установлено в ухвалі апеляційного суду, є у матеріалах кримінального провадження.

До того ж Вінницький апеляційний суд зауважив, що згідно з технічним записом судового засідання ОСОБА_4 жодних зауважень не висловлював, вказував, що права та обов`язки зрозумілі, не повідомляв про необхідність їх роз`яснення та не заявляв клопотань про залучення захисника.

Зазначені вище обставини, як слушно зауважив апеляційний суд, не свідчать про те, що ОСОБА_4 позбавили можливості повною мірою реалізовувати свої процесуальні права, а навпаки вказують, що йому було надано можливість як під час дізнання, так і під час судового розгляду скористатися правом на залучення захисника, однак він цим правом не скористався.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК, є належним чином вмотивованою, суд надав відповіді на всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , належним чином обґрунтував їх і дійшов правильного висновку про залишення вироку місцевого суду без змін.

Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду та вважає за необхідне додатково зауважити таке.

Для здатності особи самостійно здійснювати своє право на захист потрібен такий стан психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення) та емоційно-вольової сфери підозрюваного, обвинуваченого, що забезпечить правильне відображення дійсності і створить передумови для повноцінної інтелектуальної діяльності.

Обставини, які впливають на здатність особи здійснювати право на захист, можуть бути з`ясовані, зокрема з документально підтверджених даних: що особа з інвалідністю певної групи, встановленої щодо психічного захворювання; особа перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері; визнана медичною установою такою, що страждає хронічним алкоголізмом, наркоманією, а тому має певні розлади поведінки та психіки.

Однак сторона захисту не вказує про наявність таких підтверджених відомостей. Водночас суд касаційної інстанції враховує, що ОСОБА_4 , як встановив суд апеляційної інстанції і це не спростовує захисник у скарзі, під час проведення дізнання та судового розгляду відповідно до вимог кримінального процесуального закону неодноразово ознайомлено з його правами. До того ж Суд зауважує, що за обґрунтуваннями касаційної скарги не йдеться про те, що під час здійснення провадження в суді першої інстанції засуджений клопотав би про роз`яснення йому прав, а тому, за обставин цього провадження, в суду не виникало обов`язку роз`яснювати права більш детально.

Зазначені вище обставини, на переконання Верховного Суду, свідчать про безпідставність тверджень захисника щодо порушення права ОСОБА_4 на захист.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених в рішеннях місцевого та апеляційного судів, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3