Провадження № 11-сс/4823/413/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

08 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, з професійною технічною освітою, проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, який до затримання проживав на території загальновійськового полігону військової частини в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03 листопада 2024 року, з визначенням розміру застави в сумі 151 400 гривень.

Задовольняючи подання слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проходження служби у військовій частині в АДРЕСА_2 , або за місцем його проживання в АДРЕСА_1 , поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вказує на те, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не наведено обґрунтованих відомостей про неможливість застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Тобто, є тільки припущення, що підозрюваний може переховуватися чи впливати на свідків.

Переконаний у тому, що жодний із заявлених стороною обвинувачення ризиків не існує, оскільки немає законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, при тому, що він не має можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже фактично зібрані, викрадені речі вилучені та будуть повернуті потерпілому, а підозрюваний зізнався у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро кається та сприяє розслідуванню.

Ризики незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення не підтверджені та відсутні обґрунтовані підстави стверджувати про можливість їх настання.

Цілодобовий домашній арешт по своїй суті також є ізоляцією підозрюваного від суспільства, але в більш комфортних умовах, що виключає можливість покидати місце проживання.

Вказує на те, що слідчим суддею також не був врахований незадовільний стан підозрюваного, який потребує обстеження. Крім того, ОСОБА_6 є військовослужбовцем, має постійне місце проживання в м. Полтава, де до мобілізації проживав разом з матір`ю похилого віку. Переконаний, що зазначені обставини в своїй сукупності, підтверджують наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, що може слугувати підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили врахувати дані про особу підозрюваного, обставини справи та відсутність доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання або ж за місцем несення служби в розташуванні військової частини, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 вересня 2024 року за № 0002894, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

За результатами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 02 вересня 2024 року, близько 22 год. 30 хв., на порушення вимог ст. 30 Конституції України, шляхом зняття дверних петель з вхідних дверей, всупереч волі володільця та без його на те дозволу, передбачаючи при цьому суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно проник до квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_9 , чим порушив право останньої на недоторканість житла.

02 вересня 2024 року, в період часу з 23 год. по 23 год. 30 хв., перебуваючи на території підземного паркінгу по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 з корисливих мотивів, в період дії воєнного стану, умисно, шляхом смикання за автомобільну дверну ручку, потрапив у салон автомобіля марки Мерседес Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_2 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 5 000 гривень, чорну шкіряну сумку з особистими речами та документами, зарядний пристрій та сонцезахисні окуляри, а всього викрав майна, яке належить ОСОБА_10 , на загальну суму 11 805 гривень, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому.

У викраденій з вказаного автомобіля шкіряній сумці ОСОБА_6 виявив паспорт громадянина України, що посвідчує особу ОСОБА_11 , після чого у нього виник злочинний умисел на незаконне заволодіння даним паспортом шляхом викрадення, який він викрав та викраденим розпорядився на власний розсуд.

04 вересня 2024 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Отже, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, у даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив доктрину того, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч . 4 ст. 15, ч. 3 ст. 357 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні (зокрема за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років), колегія суддів вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_6 з огляду на те, що він має постійне місце проживання, а також матір похилого віку, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки на даний час ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні рядку кримінальних правопорушень, в тому числі й у вчиненні тяжкого злочину, не зважаючи на те, що він був призваний по мобілізації на військову службу, проходив навчання в розташуванні військової частини, тобто мав обмеження в пересуванні територією Чернігівської області та загалом країни, але віднайшов можливість для вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, хоча в силу ст. 89 КК України ОСОБА_6 вважається не судимим, однак, колегією суддів приймається до уваги той факт, що раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, тобто усвідомлює тяжкість можливих наслідків у разі визнання його винуватим за всім обсягом пред`явленого обвинувачення, що підвищує можливість настання заявленого стороною обвинувачення ризику.

Наявність постійного місця проживання, за яким він не зареєстрований, та матері похилого віку не є обставиною, яка гарантуватиме дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки, як намагається переконати захисник.

Факт визнання ОСОБА_6 вини та співпраця зі слідством буде враховуватись судом при постановленні остаточного судового рішення, але не приймається до уваги, як гарантія того, що підозрюваний не переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду.

Вимога застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем несення служби не підлягає задоволенню, з огляду на те, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , були вчинені саме в той період часу, коли останній проходив військову службу у вказаній захисником військовій частині, що свідчить про неможливість виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час перебування в розташуванні військової частини.

Вказівка захисника про те, що слідчим суддею не був врахований тяжкий стан здоров`я підозрюваного не приймається до уваги, як безпідставна та не підтверджена.

Так, ОСОБА_6 був призваний на військову службу, отже, пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби, тобто не мав тяжких захворювань, які перешкоджають у проходженні такої служби. Крім того, жодних медичних документів про те, що стан здоров`я підозрюваного різко погіршився, він потребує термінового та специфічного лікування, у зв`язку з чим не може утримуватися в слідчому ізоляторі через таке захворювання, стороною захисту не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується, що існують обґрунтовані підстави вважати, що розуміючи тяжкість можливого покарання, підозрюваний може ухилитися від слідства та суду.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Усі наведені захисником обставини були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним проникненням до житла, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище (автомобіль), вчиненому в умовах воєнного стану, а також з незаконним заволодінням паспортом, шляхом викрадення в інших особистих інтересах, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Як альтернативний запобіжний захід слідчим суддею був визначений обґрунтований розмір застави, в сумі, яка здатна гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, сплативши яку ОСОБА_6 буде звільнений з-під варти.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14