Справа № 362/7346/24
Провадження № 1-кс/362/805/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування за №0000422 від 11.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

в с т а н о в и в:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування за №0000422 від 11.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Вказуючи на те, що ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року по справі № 362/5183/20 провадження № 1-кс/362/1244/20 було накладено арешт на майно, а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:017:0330 площею 1га, та :01:017:0331 площею 0,2036га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 не є підозрюваною, обвинуваченою особою в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, відсутні будь-які відомості на обґрунтування того, що виникає подальша потреба у накладенні арешту на вказане майно, яке можливо зберігає на собі сліди чи містить будь-які інші відомості вчинення кримінального правопорушення, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Представник заявника просив слухати справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року по справі № 362/5183/20 провадження № 1-кс/362/1244/20 було накладено арешт на майно, а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:017:0330 площею 1га, та :01:017:0331 площею 0,2036га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою:

АДРЕСА_1 . 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно дост. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно дост. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободта прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним («Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, відповідно до п. 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в постанові № 4 від 07.02.2014 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

В рамках кримінального провадження №0000422 від 11.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України - підозра будь-яким особам пред`явлена не була.

Як встановлено в судовому засіданні, власник земельних ділянок до кримінальної відповідальності не притягувався і статусом підозрюваного в даному кримінальному провадженні не наділений, як на момент накладення арешту, так і на момент розгляду клопотання про скасування арешту.

Отже, на час розгляду справи прокурорм та слідчим не надали доказів обґрунтування того, яке доказове значення у кримінальному провадженні, на даний час мають земельні ділянки заявника, на які накладено арешт, що суперечить положенням ч.3 ст. 132 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий/прокурор зобов`язані довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Як вбачається з наданих матеріалів досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється більш ніж 2 роки, земельні ділянки перебуває під арештом 2 роки і 7 місяців, жодній особі у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.

На початковому етапі досудового розслідування можливо і існувала необхідність арешту майна, оскільки це б забезпечило можливість зафіксувати слідчому факти можливого кримінального правопорушення, однак зі спливом часу така мета фактично втрачає сенс, так як слідчий може отримати всі необхідні фактичні дані в результаті огляду земельних ділянок.

На підставі вищевикладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належними йому на праві власності земельними ділянкками, та з метою дотримання конституційного права володіти, користуватись та розпоряджатись майном на законних підставах, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями2, 3, 7, 16, 98, 131,132, 167,170,171,172,173,174 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт накладений в межах кримінального провадження за №0000422 від 11.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України на підставі ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області по справівід 06 жовтня 2020 року по справі № 362/5183/20 провадження № 1-кс/362/1244/20, а саме сасувати:

- арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:017:0330 площею 1 га, та :01:017:0331 площею 0,2036 га. для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха.

- заборону будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу, тощо) права власності на земельну ділянку :01:017:0330 площею 1 га, та :01:017:0331 площею 0,2036 га., у тому числі вносити зміни, пов`язані зі зміною власника, а також вчинення інших будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної земельної ділянки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1