Справа № 455/1546/24
Провадження № 1-кп/455/203/2024
ВИРОК

Іменем України

31 липня 2024 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 01.05.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Воютичі Самбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, розлученого, військовозобов`язаного, непрацюючого, судимості немає, -

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області - справа №442/1774/23 від 20.04.2023 року, зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.03.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Будучи ознайомленим з даним судовим рішенням, з порядком сплати аліментів та попередженим про кримінальну відповідальність в разі злісного ухилення від свого батьківського обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, в порушення вимог ст. 51 Конституції України та ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, посягаючи на права дітей та їхнє повноцінне життя та всебічний розвиток, маючи можливість працевлаштування та виконання судового рішення, ніяких дійових заходів до тривалого офіційного працевлаштування та виплати заборгованості по аліментах на утримання малолітніх дітей не здійснював, на обліку в центрі зайнятості не перебував, матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав та участі у вихованні останніх не приймав, чим умисно став на шлях злісного ухилення від сплати аліментів на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Знаючи про необхідність сплати аліментів, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей, ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, виплати аліментів не проводив, іншої допомоги на утримання дітей не надавав, умисно злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання малолітніх дітей, що призвело до виникнення заборгованості в період з 20.03.2023 по 31.05.2024 в сумі 45871,86 гривень, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила факт несплати їй ОСОБА_3 встановлених рішенням суду аліментів на утримання дітей, просила суд суворо не карати обвинуваченого та визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювалися обставини справи, обвинувачений правильно розуміє зміст скоєного, в учасників судового провадження відсутні сумніви у добровільності та істинності його позицій, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачену як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.

Судом також враховано і практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року зазначив, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту».

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України як злісне ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вказане кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України є проступком, особу винного, який з місця проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягався.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд не знаходить.

Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч. 1 ст. 164 КК України, - у виді громадських робіт, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Речові докази по справі відсутні.

Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164КК України, призначивши йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1