справа № 208/832/23
№ провадження 1-кп/208/160/24
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 ,

у підготовчому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001036 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, не одружений, не працюючий, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 26.03.2020 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч.2, 3, 186 ч.2, 190 ч.2, 263 ч.1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 07.09.2022 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за майнові злочини, на шлях виправлення не став та знов вчинив аналогічне кримінальне правопорушення.

Приблизно о 12.00 годині 05.12.2022 року, ОСОБА_4 , знаходячись на транспортній зупинці маршрутного таксі № 17 за адресою: АДРЕСА_2 , зустрів раніше незнайомого ОСОБА_7 , в користуванні якого побачив належний останньому мобільний телефон марки «ZTE» BladeL8»,

Реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, ОСОБА_8 діючи повторно, керуючись корисливим мотивом, використовуючи виникли довірливі відносини з ОСОБА_9 , попросив надати йому мобільний телефон для здійснення дзвінка, не маючи дійсного наміру повернути його власнику.

ОСОБА_9 довіряючи ОСОБА_8 , та будучи впевненим, що той поверне йому мобільний телефон за минуванням потреби, добровільно передав обвинуваченому зазначене майно.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 отримавши в тимчасове користування належний ОСОБА_9 мобільний телефон, імітуючи здійснення дзвінка, відійшов від потерпілого та згодом зник з поля зору останнього.

Заволодівши мобільним телефоном «ZTE» BladeL8», вартість якого становить 1 575 гривень, ОСОБА_8 розпорядився ним на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ст. 190 ч.2 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні адвокат заявив клопотання про закриття кримінального провадження, в зв`язку з тим, що 09.08.2024 року набув чинності Закон № 3886-ІХ, яким декриміналізовано майнові кримінальні правопорушення за ст. 190 КК України на суму меншу за 3 028 гривень.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника. Підстави закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, суд встановив наступне.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч.2 КК України - заволодіння чужим майном 05.12.2022 року в сумі 1 575 гривень.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 0306/7567/12 за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон), відповідно до якого ст. 51 КУпАП викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної ст. 169 цього Кодексу для відповідного року, та дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2022 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» становить 2 481 грн.

Отже, на даний час інкриміноване ОСОБА_8 діяння передбачається ст. 51 КУпАП, так як новим Законом встановлюється не сама сума вартості предметів злочину, яка може різниться внаслідок зміни неоподаткованого мінімуму доходів громадян на поточний рік, а саме застосування кратної математичної формули розрахунку розміру заподіяної шкоди.

Суд вважає, що внаслідок прийняття Закону, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , оскільки розмір вартості мобільного телефону, зазначеного в обвинувальному акті становить 1 575 гривень.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частина 7 ст. 42 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Частина 3 ст. 479-2 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст. 284 цього Кодексу.

Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти закриття кримінального провадження з зазначених підстав, і суд приходить до висновку, що клопотання адвоката про закриття кримінального провадження є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані із змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, зазначено, що оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні не є збитками, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що процесуальні витрати понесені державою по проведенню судових експертиз, підлягають стягнення з обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_8 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284 ч.1 п.4-1, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката задовольнити.

Кримінальне провадження № 0001036 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по проведенню товарознавчої експертизи в сумі 170 гривень.

Речові докази по справі - мобільний телефон «ZTE Blade L8», який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 , знявши арешт з майна, залишити у останнього.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , не обирався.

Копію ухвали направити до Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1