НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

11 листопада 2024 року ЄУ № 322/1018/24 (Провадження № 1-кс/322/229/24)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю скаржника - потерпілого ОСОБА_3 , його представника - адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши скаргу потерпілого ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у проведенні слідчої (розшукової) дії,

встановив:

04.11.2024 до слідчого судді надійшла вказана скарга зі змісту якої випливає, що слідчим відділенням відділення поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2023 за №0000218, потерпілим у якому зокрема є ОСОБА_3 .

Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні, на думку потерпілого проводилось неефективно він звернувся до слідчого із клопотання про проведення слідчої дії -тимчасового доступу до речей, які знаходяться в ангарі, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:001:0144, адже існують підстави вважати, що викрадене майно може зберігатися саме там.

Потерпілий та його донька ОСОБА_6 неодноразово зверталась на лінію «102» із повідомленням, що вони бачать як суб`єкт кримінального правопорушення - ОСОБА_7 , його дружина та особа, що тимчасово мешкає у будинку АДРЕСА_1 відкривають зазначений ангар та вивозять належну їм сільськогосподарську продукцію - насіння соняшникове, а також викрадені у них: причіп 2ПТС 4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп 2ПТС 4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , причіп 2ПТС 4, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Слідчий в свою чергу не міг отримати від володільця майна дозвіл на огляд.

Слідчим винесена постанова від 30.10.2024 про відмову в задоволенні загаданого клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, яка на думку потерпілого є необґрунтованою.

Ухвалою слідчого судді від 04.11.2024 відкрито провадження за скаргою.

В судовому засіданні потерпілий і його представник підтримали скаргу, просили її задовольнити.

Слідчий, в свою чергу, заперечував у її задоволенні, зазначав, що в рамках кримінального провадження слідчим суддею відмовлялося у наданні дозволу на обшук. Тимчасовий доступ до речей, який просить провести потерпілий фактично за своїм змістом є тим самим обшуком, і повторне його ініціювання є зловживанням правами. Крім цього на думку слідчого у вказаному випадку взагалі відсутні ознаки кримінальних правопорушень, натомість відносини між потерпілими і фігурантом носять характер цивільно-правових.

Заслухавши потерпілого, його представника і слідчого, дослідивши скаргу і додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначений главою 26 КПК України.

Так, ч.1 ст.303 КПК України закріплений перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Можливість оскарження на досудовому провадженні рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про забезпечення заходів кримінального провадження прямо не передбачена нормами КПК України.

Втім, згідно з п.7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Тобто за своїм змістом мета тимчасового доступу є фактично тією ж самою, що і мета проведення слідчих дій - отримання доказів або інформації, яка має доказове значення.

Тому у вказаному випадку слідчий суддя дійшов висновку про можливість оскарження даного рішення слідчого в порядку ст.303 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Положеннями ч.2 ст.159 КПК України визначено, що тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Згідно з ч.1 ст.160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.

Отже потерпілий в розумінні положень КПК України не є стороною, відповідно він не наділений правом звертатися на стадії досудового розслідування із клопотанням до слідчого судді з клопотанням про тимчасового доступу, втім останній має право ініціювати це питання перед слідчим заявивши відповідне клопотання, що у вказаному випадку фактично і було зроблено потерпілим ОСОБА_3 .

Зі змісту положень ч.2 ст.220 КПК України випливає, що про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання слідчим виноситься вмотивована постанова.

Відмовляючи у задоволенні клопотання потерпілого слідчий фактично мотивував постанову трьома підставами, а саме: 1) обшук є крайнім і пріоритетним заходом в порівнянні з тимчасовим доступом; 2) факт відмови судом у задоволенні клопотання про обшук в минулому; 3) відсутність додаткових доказів, які б обґрунтовували необхідність доступу.

З першими двома висновками слідчого можна погодитись в цілому, однак як підставу для відмови у задоволенні клопотання потерпілого щодо ініціювання питання про тимчасовий доступ до речей - ні.

Так як правильно зазначив слідчий, обшук є крайнім і пріоритетним заходом оскільки у вказаному випадку втручання у права особи є суттєвими, втім потерпілим ініціювалося питання у проведенні не обшуку, а тимчасового доступу до речей.

В свою чергу слідчим суддею у постановлених в рамках цього кримінального провадження ухвалах про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на обшук, як раз зазначалося про те, що слідчим не було доведено, що обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи, і акцентувалася увага на тому, що органом досудового розслідування не ініціювалося питання про надання тимчасового доступу до речей і документів.

Хоча тимчасовий доступ до речей і документів є заходом забезпечення кримінального провадження, який за своєю метою подібний до такою слідчої дії як обшук, втім в порівнянні зі згаданою слідчою дією він має суттєво менший рівень втручання в особисте і сімейне життя особи.

До того ж 19.09.2024 процесуальним прокурором надавалася вказівка слідчому ініціювати тимчасовий доступ до речей і документів або обшук. Орган досудового розслідування дійшов висновку ініціювати саме обшук, а після відмови у наданні дозволу на його проведення, з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів до слідчого судді не звертався.

Що стосується третього висновку слідчого щодо підстави для відмови у задоволенні клопотання, слід зазначити, що в рамках кримінального провадження потерпілим були надані певні документи, а також відповідні показання, які вказують, що власником майна про, яке зазначав потерпілий є саме він, а не фігурант. Потерпілий наводив доводи, які свідчили, що майно може знаходиться в місці, доступ до якого потерпілий просив отримати слідчим. Ці доводи узгоджувались також із показаннями кількох допитаних у провадженні свідків. Отже залишається не зрозумілим, які додаткові докази мали бути надані потерпілим в цьому контексті.

За вказаних обставин слідчий суддя дійшов висновку, що винесену слідчим постанову про повну відмову у задоволенні клопотання потерпілого про тимчасовий доступ до речей і документів від 30.10.2024, не можна визнати вмотивованою, оскільки наведені у ній мотиви або не давали підстав для відмови у задоволенні клопотання або були не достатньо обґрунтовані, через що постанова підлягає скасуванню, а вказане клопотання потерпілого повторному розгляду.

Керуючись ст.ст.303, 306, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

скаргу потерпілого ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у проведенні слідчої (розшукової) дії, задовольнити.

Постанову слідчого СВн ВнП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 30.10.2024 про повну відмову у задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, скасувати.

Зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання потерпілого про тимчасовий доступ до речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1