ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представник потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Володимирі за засобом відеофіксації кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000546 від 05.11.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Привітне, Локачинського району, Волинської області, українця, громадянина України, з професійною технічною освітою, не працюючого, не судимого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 04.11.2023, близько о 15-00год.,перебуваючи на АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, спрямованим на спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому не менше чотирьох ударів кулаками обох рук по обличчю, внаслідок чого потерпілий впав. Після чого наніс кілька ударів мобільним телефоном потерпілого в потиличну ділянку його голови, при цьому також наніс декілька ударів ногами по тулубу потерпілого та один удар правою ногою в обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців, садна голови, обличчя, зламу кісток носа, ЗЧМТ, струс головного мозку, з яких синці та садна за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, а закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, злам кісток носа - до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що з потерпілим знайомий давно, він є його сусідом, до подій між ними були хороші відносини. Дізнався, що потерпілий встановлював риболовні сітки на озері, у зв`язку з чим між ними неодноразово виникали конфлікти. Так 04 листопада 2023 він порубав човен, який належав ОСОБА_7 , знову виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої він наніс потерпілому не менше чотирьох ударів кулаками обох рук по голові, коли той почав його знімати, відібрав мобільний телефон та наніс кілька ударів мобільним телефоном в потиличну ділянку голови потерпілого, декілька ударів ногами по тулубу потерпілого та один удар правою ногою в обличчя ОСОБА_7 . При цьому останній від ударів ніяк не захищався і йому ударів не наносив. Ніякої допомоги потерпілому не надавав, швидку та поліцію не викликав, вибачень не виказував. Позовні вимоги ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково в сумі 5000 грн., 7554грн матеріальної шкоди визнає у повному розмірі, витрати на правову допомогу не визнає взагалі. В добровільному порядку шкоду не відшкодовував.

Потерпілий ОСОБА_7 підтвердив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, зазначив, що він є інвалідом ІІ групи, має проблеми з диханням, постійно використовує інгалятори. Під час нанесення обвинуваченим ударів почав задихатись, впав, однак ОСОБА_5 продовжив наносити йому удари, більша частина яких приходилась по голові. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, погіршився стан його здоров`я, у зв`язку з чим він звертався до лікарів отоларинголога та невропатолога, в період з 05.11.2023 до кінця грудня 2023 знаходився на амбулаторному лікуванні, під час якого проходив медичні обстеження, приймав призначені лікарські засоби і таким чином на лікування ним було витрачено 2500грн. Крім того, внаслідок протиправних дій було пошкоджено належне йому майно, вартість ремонту якого склала 5054грн. Крім того, зазначив, що поніс моральні страждання, які виразилися в тому, що він переніс нервовий стрес, при цьому є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, страждає на ряд захворювань, в нього порушився сон, постійно відчуває фізичну біль, що супроводжується розгубленістю та тривогою за стан свого здоров`я. Враховуючи ці обставини просив стягнути з обвинуваченого моральну шкоду, яку він оцінив в 10 000 грн. Також додав, що з метою захисту своїх порушених прав, вимушений був звернутись за правовою допомогою до адвоката, у зв`язку з чим поніс витрати в розмірі 10 000грн, які також просить стягнути з обвинуваченого, як цивільного відповідача. Питання щодо міри покарання залишає на розсуд суду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом потерпілого, обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками справи змісту цих обставин, з`ясував, чи не має сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що він будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження, надані органом досудового розслідування, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом, а дії кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При обранні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного правопорушення (проступку), думку сторони обвинувачення, потерпілого, який не наполягав на суворій мірі, а просив обрати на розсуд суду, дані характеризуючи особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, не працює, суспільно-корисною працею не займається, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має постійне місце реєстрації і проживання, за яким характеризується посередньо, громадського порядку не порушував, в житті громади участі не приймає, іноді зловживає алкоголем, проживає разом зі співмешканкою та трьома малолітніми дітьми, на обліку в спеціалізованих медичних установах не перебуває. Вину у скоєному злочині визнавав на протязі всього розгляду справи, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та яка має інвалідність.

Враховуючи встановлені обставини, особу винного, наявні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та обтяжуючі обставини, беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення (проступок), має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.125 КК України в межах санкції статті у виді громадських робіт.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. У обґрунтування позову зазначено, що діями обвинуваченого йому завдано матеріальної шкоди, яку він поніс на лікування й ремонтування пошкодженого майна, в розмірі 7554 грн. та моральної шкоди, яку він оцінює у сумі 10000,00 грн. Моральна шкода виразилась в тому, що він переніс нервовий стрес, при цьому є людиною похилого віку, інвалідом ІІ групи, страждає на ряд захворювань, в нього порушився сон, нормальні життєві зв`язки, постійно відчуває фізичну біль, що супроводжується розгубленістю та тривогою за стан свого здоров`я.

Вирішуючи питання щодо цивільних позовних вимог суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ч.4 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Вимоги потерпілого ОСОБА_7 щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7554 грн. є повністю доведеними, визнаними обвинуваченим, а тому підлягають стягненню у повному обсязі.

Що стосується вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У роз`ясненні, які містяться у п.п.5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з наступними змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд приймає до уваги, що потерпілому ОСОБА_7 , діями обвинуваченого заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, які він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому суд керується принципами розумності, виваженості та співмірності заподіяної шкоди, й приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_5 , понесених ним судових витрат на сплату професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 2 ч.2 ст.137 ЦПК України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Виходячи зі змісту п. 4 ст.1, статей 26-28 Закону договір про надання правової допомоги є первинним та обов`язковим офіційним документом, який укладається між адвокатом (адвокатським об`єднанням) та клієнтом.

У свою чергу, ч.2 ст.26 Закону визначено, що ордер є письмовим документом, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

В матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги №15 від 22.12.2023, ордер, розрахунок витрат, пов`язаних із наданням правничих послуг, а також відповідна квитанція до прибутково касового ордеру серія 02АААЗ 728643 про сплату коштів в сумі 10 000грн.

Отже, з урахуванням наведених вимог закону та наданих доказів сума витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Витрати на залучення експертів у справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні і призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 180 (ста вісімдесяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , матеріальну шкоду в розмірі 7554 (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п,ять тисяч) грн., а також 10 000 (десять тисяч)грн правничої допомоги.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Речові докази:

-DVD-R диски «VID_2231104_152033.mp4», «VID_2231104_155258F-00-1315», «VID_2231104_155258F-00-1316», », «VID_2231104_155258F-00-1317» на яких містяться відеозаписи щодо фіксування події, яка мала місце 04.11.2023 зберігати в матеріалах справи;

-Мобільний телефон марки «Redmi Note 5» із сім картою «Vodafone», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишити власнику ОСОБА_7 .

На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя : ОСОБА_8