У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши матеріали клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури в Закарпатській області ОСОБА_3 , про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 та п 1 -1 ч. 2 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 та п 1 -1 ч. 2 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 11 години 00 хвилин по 20 годину 20 хвилин 19 листопада 2013 року, невстановлена особа, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом підбору ключа до циліндрового механізму врізного замка, на вхідних дверях проникла у приміщення квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрала ювелірні вироби, виготовлені із золота в кількості 13-ть найменувань, грошові кошти в сумі 8 200 гривень, I-PAD-ІІ планшет, чим спричинила гр. ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 20 000 гривень.

У клопотанні вказано на те, що в ході розслідування встановити особу яка вчинила дане кримінальне правопорушення, не представилось можливим. На теперішній час по даному кримінальному провадженню жодній особі про підозру не повідомлялось.

При цьому прокурор покликається на положення п.п.3-1 ч. 1 ст. 284, ч. 2 ст. 284 КПК України, ухвалу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального Верховного суду від 25.01.2021 (справа № 397/282/20), ухвалу Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.03.2021 (справа №379/1594/19).

Як вказано у клопотанні, враховуючи що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та з моменту його вчинення минув десятирічний строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачений п.З ч.1 ст.49 КК України, відповідно до ч. 1 п. 3-1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

З урахуванням положень ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня вчинення особою вказаного кримінального правопорушення наданий час вже закінчилися.

Прокурор зазначає, що враховуючи, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №30003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України не виявлено беззаперечних доказів, вказують на вчинення кримінального правопорушення конкретною особою, тобто не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, про що свідчать наявні в матеріалах кримінального провадження рапорти про неможливість встановити особу причетну до скоєння даного кримінального правопорушення та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, тому наявні правові підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 36, п. 3, п. 5 ч. 9 ст. 100, п. 3-1 ч. 1 та п. 11 ч. 2, абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України, ст. 12, ст. 49, п. 1 ч. 3 ст. 96-1, п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, прокурор просить: кримінальне провадження за №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 185 КК України закрити на підставі п. 3-1 ч. 1 та п 1 -1 ч. 2 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор зазначає,що встановити особу яка вчинила дане кримінальне правопорушення, не представилось можливим.

У клопотанні вказано на те, що на теперішній час по даному кримінальному провадженню жодній особі про підозру не повідомлялось.

При обґрунтуванні клопотання прокурор посилається на положення п. 3-1 ч. 1 , п. 11 ч. 2, абз. 4 ч. 4 ст. 284, ч. 2 ст. 194, п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, ухвалу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального Верховного суду від 25.01.2021 (справа №397/282/20), Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.03.2021 (справа №379/1594/19).

Прокурор зазначає, що враховуючи, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні провадження № 0002724, від 02.08.2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України не виявлено беззаперечних доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення конкретною особою, тобто не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, тому наявні правові підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 1-1 ч. 2 ст. 284КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 36, п.3, п.5 ч. 9 ст. 100, п. 3-1 ч. 1 та п.11 ч.2, абзацу 4 ч.4 ст. 284 КПК України, ст.12, ст.49, п.1 ч.3 ст.96-1, п.1, п.3 ч.І ст.96-2 КК України, прокурор просить: кримінальне провадження №30002724 від 02.08.20213 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України закрити, на підставі п. 3-1 ч. 1 та п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У судове засідання із розгляду клопотання прокурор не з`явився, повідомлений про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подане клопотання просить задовольнити.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, про дату та час клопотання повідомлявся в порядку передбаченому процесуальним кодексом.

Дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 вказаної норми, ....закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

У провадженні СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 11 години 00 хвилин по 20 годину 20 хвилин 19 листопада 2013 року, невстановлена особа, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом підбору ключа до циліндрового механізму врізного замка, на вхідних дверях проникла у приміщення квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрала ювелірні вироби, виготовлені із золота в кількості 13-ть найменувань, грошові кошти в сумі 8 200 гривень, I-PAD-ІІ планшет, чим спричинила гр. ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 20 000 гривень.

Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено що згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) 19.11.2013 від потерпілого ОСОБА_4 , прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Того ж дня від потерпілого відібрано заяву про проведення огляду його квартири, по АДРЕСА_1 . Матеріали кримінального провадження містять протокол огляду місця події від 19.11.2013.

Також у ході досудового розслідування відібрано пояснення від гр. ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_5 .

Згідно наявного в матеріалах кримінального провадження рапорту о/у СКР Ужгородського МВ МВС в Закарпатські області, було здійснено виїзд СОГ на місце події та проведено по квартирний обхід.

Згідно постанов слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області від 20 листопада 2013 року, призначено дактилоскопічну та трасологічну експертизи. 10.12.2013 складено висновки за результатами їх проведення.

20.11.2013 слідчим надано доручення про проведення слідчих дій у порядку ст. 40 КПК України.

На виконання вказаного доручення були проведені розмови з особами які «вештаються» по вул. м. Ужгород та спілкуються з громадянами схильними до вчинення правопорушення.

В матеріалах кримінального провадження наявне доручення комплексне. Серед яких вказується про необхідність проведення допиту потерпілого, вручення пам`ятки потерпілого, перевірку особи потерпілого, перевірити потерпілого на можливість інсценування ним злочину, встановити в районі скоєння злочину засобів відео нагляду, з встановлення їх власників, перевірити можливі місця продажу викраденого, допитати раніше судимих, що проживають в районі скоєння злочину.

На виконання вказаного доручення отримано відповідь. Згідно якої у ході виконання доручення допитано у якості потерпілого ОСОБА_6 не отримано інформації, яка б допомогла в розкриттю злочину. Допитано двох осіб, які були засудженні за вчинення аналогічних злочинів, у якості свідків.

Як вказано у відповіді на час виконання доручення не отримано відповідей на усі запити направленні в ломбардні відділення на території м. Ужгород.

Також 20.11.2013 було надано доручення про проведення слідчих дій у порядку ст. 40 КПК України, зокрема щодо проведення заходів з метою встановлення місця знаходження викраденого, проведення по квартирного обходу, допиту адміннаглядних , що проживають у районі скоєння злочину.

Згідно рапорту на виконання доручення по даному факту було проведено перевірку ринків та магазинів, розташованих в м. Ужгород, з метою встановлення факту реалізації викраденого, однак не надалось можливим встановити факт реалізації. Інформації яка б допомогла в розкриття даного злочину отримано не було.

При цьому матеріали кримінального провадження містять доручення у порядку п. 3 ч.2 ст. 40 КПК України, наданого слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 , дата такого доручення відсутня.

На виконання вказаного доручення матеріали кримінального провадження містять рапорти оперуповноважених ВКП Ужгородського РУР ГУНП в Закарпатській області. Зі змісту яких вбачається, що з огляду на те, що подія мала місце 19.11.2013 року, відео з камер відео спостереження, прилеглих територій, не збереглися. При здійсненні обходу прилеглої території свідків події не встановлено, оскільки подія мала місце 19.11.2013 та при усній бесіді повідомляли що нічого не пам`ятають.

Проведено перевірку, з метою становлення осіб причетних до вказаної події, раніше судимих, які проживають на території обслуговування, що проживають поблизу, інформації що яка б містить оперативний інтерес не отримано. Встановити особу за результатами проведених заходів яка скоїла даний злочин не представилось можливим. Поряд з цим відповідь не містить дати складання такої.

При цьому прокурор зазначає, в ході розслідування встановити особу яка вчинила дане кримінальне правопорушення, не представилось можливим, та що на теперішній час по даному кримінальному провадженню жодній особі про підозру не повідомлялось.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно прохальної частини клопотання прокурор просить: кримінальне провадження за №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 185 КК України закрити на підставі п. 3-1 ч. 1 та п 1 -1 ч. 2 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Пунктом 1-1 частини другої статті 284 КПК України передбачено закриття кримінального провадження судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті.

Частиною четвертою статті 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

З аналізу норми п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України випливає, що обов`язковою умовою для закриття кримінального провадження з цієї підстави, має бути встановлення факту самого кримінального правопорушення.

Якщо у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру, таке кримінальне провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, закривається постановою слідчого, що визначено у частині четвертій цієї статті.

Закриття кримінального провадження судом на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України нормами КПК України не передбачено, проте, якщо така підстава виявляється під час судового розгляду, суд ухвалює виправдувальний вирок (ч. 7 ст. 284 КПК України).

П.3-1 ч.1 ст. 284 КПК України пов`язує можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.ст. 283,284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури. Внесення змін до Кримінального процесуального Кодексу, зокрема шляхом доповнення частини першої ст. 284 цього Кодексу пунктом 3-1, не звільняють слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органами досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню, окрім наведеного вище, жодних слідчих дій здійснено не було принаймні після грудня 2013 року, в тому числі не отримано відповіді на запит адресований голові Чопської міської ради, та не подано клопотання про тимчасовий доступ до слідчого судді про які вказувалось в окремому дорученні прокурора.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини другої статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення визначені і в частині четвертій ст.38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч. 2 ст. 9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно зі ст. 25 КПК, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно ч.ч.1,2,4 ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений: 1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до ст. 92, 110 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись лише після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування проведено не у повному обсязі.

Зокрема, не виконаним залишається доручення слідчого щодо встановлення наявності на прилеглій території камер відеоспостереження, їх власників , точної адреси , чи архівується відео та який час його збереження. Зі змісту рапортів на виконання доручення у вказаній часині, вбачається, що оперативними працівниками формально вказано на відсутність, за результатами проведення обходу прилеглої території, інформації, що має значення для розкриття злочину відсутня. Разом із тим у іншому рапорті оперуповноважений зазначає про відсутність на поряд розташованих будівлях камер відео спостереження. Однак в рапорті оперативного співробітника на виконання останнього доручення вказано на відсутність відеозаписів з камер відео спостереження у зв`язку із тим що подія мала місце 13.11.2013.

Слід звернути увагу також на те, як вказано оперативним працівником у рапорті від 04.12.2013, на виконання доручення слідчого в частині перевірки місць продажу викраденого, було здійснено запити в ломбардні відділення розташовані в м. Ужгород, на час виконання доручення всіх відповідей отримано не було.

У матеріалах кримінального провадження відсутня інформація про отримання відповідних відомостей і станом на час звернення з даним клопотанням до суду.

Як вбачається зі змісту відповіді та рапортів оперативних співробітників, на виконання наданих слідчим доручень від 20.11.2013№35/39045 та 30/39043 допитано в якості свідків лише двох осіб.

Матеріали кримінальної справи не містять відомостей щодо вчинених органом досудового розслідування слідчих дій спрямованих на розкриття злочину, встановлення осіб причетних до його вчинення в період часу із 05.12.2013 до часу звернення прокурора до суду із даним клопотанням тобто станом на 22.11.2024.

Матеріали клопотання не містять відомостей про те, чи ініціювалися органом досудового розслідування звернення з відповідними клопотаннями до слідчого судді, інформація щодо повторної перевірки місць можливого продажу викраденого відсутня також.

Варто зауважити, що як постанова так і доручення слідчого надані в рамках розслідування вказаного кримінального провадження датовані 20.11.2013, інших матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, суд вважає, що досудове розслідування проведено не у повному обсязі, а тому стверджувати, що вжито усіх можливих заходів, проведено усі слідчі та розшукові дії, якими не встановлено особи, яка вчинила дані кримінальні правопорушення, у суду немає підстав

Суд також враховує, те що в даному випадку, у результаті вчинення кримінального правопорушення, потерпілий зазнав матеріальної шкоди.

До обов`язків держави входять позитивні зобов`язання у сфері прав людини, метою, яких є: захист осіб; забезпечення достатніх юридичних засобів реагування на випадки порушення прав людини; гарантія проведення ефективного, оперативного та невідкладного розслідування випадків порушення прав людини незалежними компетентними особами; сприяння реалізації та забезпечення ефективного механізму юридичного, передусім судового захисту основоположних прав людини; запобігання порушення прав людини із боку третіх осіб.

Доктрина позитивних зобов`язань передбачає, що держава повинна не тільки володіти законодавством, що найбільш повно забезпечує дотримання як негативних, так і позитивних прав, але і вживати всіх необхідних заходів для того, щоб воно реально діяло, а не залишалося на папері. Тобто права мають бути забезпечені не тільки de jure, але і de facto. Але держава вільна у виборі конкретних заходів, які підлягають застосуванню, щодо повного та ефективного захисту тих чи інших прав людини. Позитивні зобов`язання держави не можуть тлумачитись як такі, що визначають конкретні засоби чи конкретні дії держави.

Єдиним критерієм для визначення того, чи дотримувалась держава в особі її органів влади цього обов`язку, є ефективність її дій у конкретній ситуації.

Суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

З огляду на вищенаведене досудове розслідування даного кримінального провадження, суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі "Євген Петренко проти України" (заява N 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 "…для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості". Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини "Юрій Іларіонович Щокін проти України" від 03.10.2013 року, заява N 4299/03 "…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах "Начова та інші проти Болгарії" (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та "Рамсахай та інші проти Нідерландів" (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Оскільки судом встановлено, що порушене прокурором питання закриття кримінального провадження хоча формально і підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства», що набрав чинності 17.10.2019 року, яким частину першу ст.284 КПК України доповнено пунктом 3-1 щодо можливості закриття кримінального провадження в разі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, але суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України, в задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що підстав для закриття кримінального провадження відомості про яке внесено до ЄРДР за №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 та п 1 -1 ч. 2 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,- не встановлено. Таким чином, клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284,371-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури в Закарпатській області ОСОБА_3 , про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003715 від 20 листопада 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 та п 1 -1 ч. 2 ст. 284 КПК України, в зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,- відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1