Провадження №: 1-кп/336/1289/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2024 року керівник Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону звернувся до суду з матеріалами вказаного вище кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201 від 10.04.2024 р.

Згідно п.3 розділу ІІІ реєстру матеріалів кримінального провадження обвинуваченому, під час досудового розслідування, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який було продовжено ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08.08.2024 р. по 06.10.2024 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2024 р. кримінальне провадження передано судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 02.10.2024 р. призначено підготовче судове засідання на 30.10.2024 р. та обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у виді тримання від вартою, відповідно до правил ч.5 ст.615 КПК України, продовжено до вирішення питання про його продовження під час підготовчого судового засідання, але не більше, ніж на два місяці.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання, про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу, оскільки визначені ст.177 КПК України ризики, що були підставою для його обрання, не зникли. Просив вирішити питання про об`єднання матеріалів кримінального провадження у порядку, визначеному ст.334 КПК України.

Обвинувачений та захисник підтримали клопотання прокурора про об`єдання кримінального провадження. Просили відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказуючи, що ризики, на які посилається прокурор, є недоведеними, випадків ухилення від слідства та суду обвинувачений жодного разу не допускав, наміру займатися протиправною діяльністю не має, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілком забезпечить ефективність судового провадження. ОСОБА_5 також зазначив, що в умовах тримання під вартою не отримує адекватного його захворюванням лікування.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продавження запобіжного заходу підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України суд під час підготовчого провадження за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження розглядає, в тому числі питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосування запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, про що свідчить усвідомлення ним факту вчинення тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, санкцією найтяжчого з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, та безповоротності покарання.

Ймовірність ризику продовження протиправної діяльності підтверджує повідомлення обвинуваченому про підозру в цьому провадженні під час перебування в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальної справи щодо нього за обвинуваченням за сукупністю кримінально караних діянь в сфері обігу наркотичних засобів, в тому числі за вчинення тотожних злочинів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не тільки на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Свідки судом ще не допитувались.

При вирішенні зазначеного клопотання суд бере до уваги в сукупності обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання за вчинений злочин, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; репутацію обвинуваченого; відсутність достовірних відомостей про наявність міцних соціальних зв`язків, як то перебування на утриманні неповнолітніх дітей, перебування в офіційному шлюбі або наявність офіційного місця роботи; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Таким чином, дійшовши висновку про доцільність продовження застосування вказаного запобіжного заходу, суд виходить з міркувань про те, що актуальність заявлених підчас обрання найбільш суворого запобіжного заходу ризиків не минула.

Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Інкриміновані ОСОБА_5 кримінально карані діяння є тяжкими в розумінні ст. 12 КК України, за вчинення найтяжчого з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі до десяти років, тобто вказані злочини за формальним критерієм підпадають під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

При розгляді даного клопотання суд дійшов до висновку, що заявлені ризики втечі обвинуваченого, впливу на свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, існують, що є підставою для задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу.

В силу ст. 334 КПК України, у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Як встановлено суддею, в провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, окрім даного, знаходяться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.317, ч.2 ст.309 КК України (ЄУН 336/5338/24, провадження № 1-кп/336/1002/2024).

У зв`язку з викладеним, суддя вважає за необхідне передати матеріали кримінального провадження судді ОСОБА_6 , для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з іншими провадженнями відносно обвинуваченого.

Керуючись ст.177, 178, 314, 334, 392 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 28 грудня 2024 року включно.

Передати матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_7 для вирішення питання про об`єднання з матеріалами кримінального провадження № 336/5338/24, пр. № 1-кп/1002/425/2024 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.317, ч.2 ст.309 КК України.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1