Справа № 642/5830/24
Провадження №1-кп/642/654/24
ВИРОК

іменем України

18 листопада 2024року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харковау складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт укримінальному провадженні №000039 від 13.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Парасковія Харківської області, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, не працює, раніше судимий: 01.07.2024 Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_6 , всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав та зберігав, без мети збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, що віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг якої заборонено, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року.

Так, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, усвідомлюючи суспільно - небезпечний, протиправний характер своїх дій, бажаючи цього, з метою подальшого особистого вживання, у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 13.05.2024 , перебував у м.Харків, де маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, при невстановлених в ході досудового слідства обставинах, будучи особою вживаючою наркотичні речовини, незаконно придбав наркотичний засіб - канабіс, вільний обіг якого заборонений, який почав зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

13.05.2024, ОСОБА_6 перебував у тунелі залізничного вокзалу станції «Харків-Пасажирський», розташованому за адресою: м. Харків, Привокзальна площа, 1 де, цього ж дня, о 10:35 годині був зупинений співробітниками поліції, оскільки спрацювала службова собака «Мелісія Узун Корган», яка своєю поведінкою вказала на особисті речі ОСОБА_6 та згідно ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» у ОСОБА_6 було перевірено документи, проведено бесіду, в ході якої останній повідомив, що при ньому знаходиться особливо-небезпечна речовина «канабіс»,обіг якої заборонено, у зв?язку з чим було викликано слідчо-оперативну групу.

Надалі, прибувший за викликом оператора «102» дізнавач в складі СОГ ВП №1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області 13.05.2024 у період часу з 10:35 год. по 10:40 год., під час огляду місця події в головній залі вокзалу Харків-Пасажирський, за адресою: м.Харків, пл.Привокзальна, 1, у присутності двох понятих, та за участі ОСОБА_6 в належному йому рюкзаку, який той мав при собі, виявив та вилучив металеву коробку з надписом «Чай Грузинский», всередині якої містяться прозорі пакети з фіксатором, всередині яких міститься речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору.

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України СЕ-19/121-24/13457 -НЗПРАП від 23.05.2024, надана на експертизу речовина рослинного походження, масою 5,0730 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу, в перерахунку та суху речовину склала 4,4850 г. Надана на дослідження речовина рослинного походження загальною масою 1,7505 г є сумішшю особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, та насіння рослин роду конопля. Маса канабісу, після відокремлення насіння, та в перерахунку на суху речовину,склала 0,6210г.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що вчинив його при вищезазначених обставинах, не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті. Свої дії ОСОБА_6 піддав критичній оцінці та висловив жаль щодо скоєного, активно сприяв розкриттю злочину, щиро каявся, надав суду довідку ГО «Рестарт+» від 09.10.2024 про те, що пройшов крс психо-соціальної корекції у тренінговому центрі «Рестарт+» для алко-нарко залежних.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію також висловив прокурор та захисник - адвокат ОСОБА_5 ..

Показання ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст визнаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинилв кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч.1 ст.309КК України, тобто незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше судимий 01.07.2024 Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, згідно відомостей КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» №5875 від 21.06.2024 не перебуває на обліку у лікаря нарколога, відповідно відомостей КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР від 21.06.2024 не перебуває на обліку у лікаря психіатра, згідно довідки ГО «Рестарт+» від 09.10.2024 ОСОБА_6 пройшов крс психо-соціальної корекції у тренінговому центрі «Рестарт+» для алко-нарко залежних, тяжких захворювань чи інвалідності не має, має середню освіту, не працює, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.309 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий 01.07.2024 Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік.

При призначенні покарання, суд враховує висновки Верховного суду, які викладені у постанові цього суду від 25.06.2018 року у справі 511/37/16-к, відповідно до яких: виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин.

Оскільки судом встановлено, що кримінальний проступок за ч. 1 ст. 309 КК України, в якому визнано винним ОСОБА_6 було вчинено ним не пізніше 13.05.2024, тобто до ухвалення вироку Фрунзегського районного суду м. Харкова від 01.07.2024, тому суд призначає покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначає йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

Але, враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вирок

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався, та підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати за проведену експертизу №СЕ-19/121-23/13457-Н3ПРАП від 23.05.2024 у розмірі 3029,12 грн.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Прокурором надано суду матеріали кримінального провадження №0000039 від 13.05.2024 щодо ОСОБА_6 , зібрані відповідно до вимог КПК України, які підлягають зберіганню разом зі справою.

Керуючись ст.ст.369-371,373-376,395, 468-475, ч.15 ст.615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за цим вироком та за вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 01.07.2024, призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- полімерний пакет №«5834872» з речовиною рослинного походження, загальною масою 5,0730, яка є особливо-небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, маса канабіса в перерахунку на суху речовину загальною масою склала 5,106 г., нашарування речовини на поверхнях металевих і полімерних виробів, скляних і полімерних трубок містять в своєму складі особливо-небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, маса в перерахунку на суху речовину склала 0,0012г., які зберігаються в камері схову речових доказів відділення поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили- знищити;

- диск СD-R з відеозаписом з огляду місця події, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000039 від 13.05.2024, після набрання вироком законної сили - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведену експертизу №СЕ-19/121-24/13457-Н3ПРАП від 23.05.2024 на користь держави у розмірі 3029,12 грн. (три тисячі двадцять дев`ять грн., 12 коп.) грн.

Матеріали кримінального провадження №0000039 від 13.05.2024 щодо ОСОБА_6 , зібрані відповідно до вимог КПК України - зберігати разом зі справою.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1