1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7410/24 1-кп/335/709/2024
03 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
представника потерпілого: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 обґрунтовуючи свою позицію тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: наявність ризику, що: обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч. 1. ст.177 КПК України), обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.14 - ч.4 ст.187 КК України, за який законом передбачено найсуворіше покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, при цьому ОСОБА_5 усвідомлює, що за вчинення інкримінованого йому кримінальних правопорушень передбачене покарання пов`язане виключно з позбавленням волі, тому може вчиняти дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду. Також, на підтвердження наявності ризику вказують той факт що під час досудового слідства він переховувався від органу досудового розслідування у зв`язку з чим він був оголошений у розшук. Наявність ризику, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що свідки та потерпілі, що допитані під час досудового розслідування безпосередньо контактували з підозрюваним та він міг їх запам`ятати, судом на стадії судового розгляду не допитано. З огляду на вказане, ризик прийняття підозрюваним спроб незаконного впливу на свідків та потерпілих, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для обвинуваченого аспекті є реальним. Наявність ризику, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що відносно ОСОБА_5 в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя вже перебуває на розгляді кримінальне провадження за вчинення ним особливо тяжких злочинів, однак належних висновків він для, себе не зробив та продовжив займатися злочинною діяльністю. Крім того, вказане твердження обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, ці злочини вчинив не під впливом будь-яких скрутних життєвих обставин тим самим орган досудового розслідування надійшов до висновку, що злочинна діяльність є стабільним джерелом його доходу, і тому є обґрунтовані підстави сумніватися, що обвинувачений перебуваючи на волі, знов не вчинить нового злочину проти власності або проти волі, честі та гідності особи. Орган досудового розслідування обґрунтовано вважає, що ОСОБА_5 може переховатися від суду, впливати на свідків потерпілих та осіб, причетність яких до інкримінованого йому злочину піддягає перевірці, тим самим перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно. попередити спроби ухилитися від органів розслідування й суду, забезпечити виконання процесуальних рішень у провадженні. Враховується те, що обвинувачений з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може безперешкодно залишити будь-яке місце проживання, навіть місце проживання належне на праві власності та переховуватися від суду. Отже обрання відносно нього вказаного запобіжного заходу неможливо. Враховуючи те, що особи, які заслуговують на довіру та які могли би поручитися за обвинуваченого відсутні, обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, згідно ст. 180 КПК України - неможливо. Також, враховуючи те, що обвинувачений у своїй злочинній діяльності планував застосувати насилля до потерпілих, вважає, що обрання запобіжного заходу у вигляді застави згідно ч. 4 ст. 183 КПК України -також неможливо. Приймаючи до уваги наведені доводи, на підставі ст. 176, ч. 2 ст. ст. 177, 178, 183, 315 КПК України, вважає, що при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу більш м`якого ніж взяття під варту строком на два місяця, запобігти ризикам, передбаченим ст: 177 КПК України, неможливо.
Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і просить його задовольнити.
Інші потерпілі в підготовче судове засідання не з`явилися.
У підготовчому судовому захисник ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на недоведеність ризиків, про які зазначив прокурор. А також вказав, що актуальність ризиків із часом розгляду провадження зменшується, а посилання прокурора на обсяг пред`явленого обвинувачення не є підставою для продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_5 не має наміру перешкоджати розгляду кримінального провадження, має міцні соціальні зв`язки, має дохід. Ризик ухилення ОСОБА_5 від суду недоведений, а до інших особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження згідно даного обвинувального акту, застосовані запобіжні заходи не пов`язані із позбавленням волі. А тому вважає, що відносно ОСОБА_5 можливо застосувати альтернативні заходи, а саме цілодобовий домашній арешт або заставу.
У підготовчому судовому захисник ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказав, наявність ризиків про які зазначає прокурор недоведена, посилання прокурора на тяжкість злочинів, в яких ОСОБА_5 обвинувачується не є підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Підозра відносно ОСОБА_5 не обґрунтована, зібрані докази є неналежними і свідчать про те, що злочини ,які інкриміновано, вчинялися під контролем поліції, проте припинені не були. Щодо розшуку ОСОБА_5 , то вказав, що ОСОБА_5 не було вручено підозру у спосіб, передбачений КПК України, під час його затримання жодний запобіжний захід щодо нього не діяв, він не має наміру перешкоджати розгляду кримінального провадження, а тому вважає, що відносно ОСОБА_5 можливо застосувати альтернативні заходи, а саме цілодобовий домашній арешт або заставу.
Обвинувачений також просить відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».
Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 року у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, п.п.1,2,3,4 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2024 клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задоволено. Застосовано до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15 ч.5 ст.186, ч.5 ст.186, ч.1 ст.14 ч.4 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 серпня 2024 року включно, який обраховувати з 13 червня 2024 року.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.07.2024 продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на умовах визначених ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2024 року строком на 60 днів, тобто до 06.09. 2024 року включно.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Також суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, які кваліфікуються як особливо тяжкі злочини, найсуворіша міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.
Суд також ураховує дані про особу обвинуваченого. ОСОБА_10 раніше не судимий, не одружений, на утриманні дітей не має, відсутні будь-яких відомості щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості перебування під вартою, має зареєстроване місця проживання, а суд також суд враховує перебування відносно ОСОБА_5 на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя іншого кримінального провадження за ч.1 ст.14, ст.348, ст.257, ч.5 ст.185, ч.5 ст.186, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України.
В даному випадку, фактичні обставини провадження свідчать про те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, які закон класифікує, як особливо тяжкі злочини, найсуворіша міра покарання за який передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, а тому з урахуванням серйозності висунутого проти нього обвинувачення, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні злочину, дає суду достатньо підстав з певною вірогідністю стверджувати, що останній може переховуватися від суду, чинити тиск на свідків.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, вважаючи, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.
Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні ряду злочинів, які закон класифікує, як особливо тяжкі злочини, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання.
Доводи прокурора у судовому засіданні надають підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків та потерпілих з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень. Про наявність ризику переховування свідчать діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , які є, відповідно, готуванням та незакінченим замахом на вчинення особливо тяжких корисливих злочинів із застосуванням насильства. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.
Суд погоджується з посиланням прокурора на наявність і актуальність ризиків для даного кримінального провадження. Зокрема, суд обґрунтовано вважає, що в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який обвинувачений він матиме реальну можливість перешкодити судовому розгляду даного кримінального провадження шляхом переховування від суду, погрожування потерпілим, побоюючись тяжкості покарання за інкриміновані особливо тяжкі злочини, яке загрожує йому в разі визнання його винним.
Ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.
При цьому, слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу згідно ухвали від 14.06.2024 року, після вчинення діянь, у яких ОСОБА_5 підозрювався в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_5 почав переховуватись від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений спочатку у внутрішньодержавний, а потім і в міжнародний розшук.
Наявність ризику, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що відносно ОСОБА_5 в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя вже перебуває на розгляді кримінальне провадження за вчинення ним особливо тяжких злочинів.
Отже, перевіряючи доводи прокурора на предмет існування ризиків, суд встановив, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують і суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення.
Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч.1ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.
Виходячи з інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, суд враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її обвинуваченим.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Суд також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом раніше було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали, що також унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються ОСОБА_5 позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя.
Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження та серйозності висунутого проти ОСОБА_5 обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду. Наявний ризик є дійсним та триваючим, і він виключає на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який і у судовому засіданні не встановлено даних, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.
ОСОБА_5 на даний час на законних підставах утримується під вартою в ДУ "Запорізькій слідчий ізолятор" у зв`язку з тим, що, на переконання суду, продовжують існувати реальні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України які об`єктивно існують.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи сторони захисту про недоведеність продовження існування вказаних ризиків, то суд враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, шляхом умовлянь, залякування, тощо, а також що обвинувачений обізнаний про місце проживання потерпілих та може впливати на їх подальші покази. Вірогідність вчинення інших кримінальних правопорушень, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При цьому суд зазначає, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину, а тому відхиляє доводи захисту щодо вказаних обставин.
Таким чином, оцінивши в сукупності всі вище наведенні обставини, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів на умовах визначених ухвалою слідчого судді від 14.06.2024 року.
Лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується останній, мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якого, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Згідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
Водночас на підставі п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування .
При цьому, беручи до уваги характер та ступінь суспільної небезпечності інкримінованих ОСОБА_5 діянь, наявність даних про те, що група осіб, учасником якої згідно до обвинувального акту він є, готувалась до вчинення розбійного нападу, в тому числі із застосуванням зброї, тобто до насильницького злочину, суд вважає за можливе і доцільне не визначати розмір застави як умови звільнення з під варти на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України. Суд вважає, що суспільний інтерес перебування обвинуваченого під вартою, переважає над його особистим інтересом.
На підставі викладеного, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, суд, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які йому інкримінуються, та запобігає ризикам, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку, що інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, не змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність наразі у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням конкретного строку і за доцільне продовжити строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою на умовах визначених ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2024 року на 60 днів до 01.11.2024 року.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193-197, 199,314-315,372 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на умовах визначених ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2024 року строком на 60 днів, тобто до 01 листопада 2024 року включно.
Ухвала діє з дня її постановлення та в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , датою закінчення дії ухвали є 01.11.2024 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1