БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/612/23
Провадження № 1-кп/730/15/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2024 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Борзнянського районного суду Чернігівської області в м. Борзні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000017 від 09.01.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Борзна Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні дитину 2016 року народження /зі слів/, не працюючого, проживаючого без реєстрації на території України за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.02.2023 року за ч. 1 ст. 121; ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до 7 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що в ніч з 07 на 08 січня 2023 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи разом із потерпілим Обушним Василем Кузьмичем у кімнаті житлового будинку за місцем проживання потерпілого, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з мотивів раніше виниклих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства ОСОБА_7 , тобто протиправного заподіяння смерті останнього, умисно наніс ОСОБА_7 множинні удари (точна кількість ударів досудовим розслідуванням не встановлена) руками та ногами по голові та тулубу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження в області голови у вигляді різаних ран тім?яної ділянки, а також закритої черепно-мозкової травми, яка виражалась садном та забійною раною тім?яної ділянки, крововиливами у збережені м`які тканини лоба та очних ділянок, крововиливами у м`яку покриви лівої тім?яно-скроневої та правої лобно-тім?яно-скроневої ділянок, крововиливами у обидва скроневі м`язи та обмежено-дифузними крововиливами у м`яку оболонки головного мозку, в області тулуба у вигляді крововиливу у брижу тонкого кишечника; закритої травми грудей, яка виражалась просторим синцем та садном передньої поверхні грудної клітки, крововиливами у її м`яку тканини, переломом тіла грудної клітини, множинними переломами ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври відповідно уламкам окремих з них, вогнищевими крововиливами у тканини легень та крововиливом у грудну порожнину, в області поясу та вільних відділів кінцівок у вигляді синців лівого плечового, правого (ліктьового та лівого кульового суглобів, синців правого передпліччя та правої кисті, синців та саден лівої кисті і лівого колінного суглобу.

Відповідно до висновку експерта № 12 від 07.04.2023 року, тілесні ушкодження, які були встановлені в області тім?яної ділянки голови у вигляді різаних ран, а також тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці живота і кінцівок, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості та не перебувають у будь-якому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_7 , а всі інші тілесні ушкодження, які були встановлені при експертизі, як такі, що привели до розвитку загрозливих для життя явищ у вигляді плевро-легеневого шоку, крововиливу у грудну порожнину та набряку головного мозку з дислокацією його стовбура, в комплексі мають ознаки ушкоджень, небезпечних для життя, за цією ознакою кваліфікуються як тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті ОСОБА_7 .

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок отриманої закритої поєднаної травми голови та грудей, яка виражалась обмежено-дифузними крововиливами у м`які оболонки головного мозку, переломом тіла грудини, множинними переломами ребер з обох боків з ушкодженням пристінкової плеври відповідно уламкам окремих з них, а також крововиливом у грудну порожнину, що в комплексі обумовило припинення функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності, дихання та настання смертельного наслідку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_5 спочатку відмовився надавати пояснення щодо себе, однак у процесі розгляду справи зазначив, що винуватим себе не визнає, потерпілого не вбивав, справа є сфальсифікованою поліцією та прокурором, докази є штучно створеними, а частково підкинуті.

Незважаючи на повне невизнання вини, винуватість ОСОБА_5 у вчиненому доводиться наступною низкою доказів, перевірених у судовому засіданні, у їх сукупності та взаємозв`язку.

Допитана потерпіла ОСОБА_8 показала, що вона допомагала своєму братові ОСОБА_7 Висилала йому кошти. Перед Різдвом вона вислала йому 2000 грн. і він 06.01.2023 сказав їй по телефону, що їх отримав. 07.01.2023 вона дзвонила брату, але він не брав трубку, хтось постійно скидав дзвінок. 08.01.2023 вона подзвонила сусідці та просила подивитись, як там брат. Сусідка сказала, що у нього ввечері не горіло світло. А 09.01.2023 знову вона попросила сусідку сходити подивитись. Вона виявила труп ОСОБА_7 на підлозі, прикритий рушником. За результатами розгляду справи просить призначити обвинуваченому довічне позбавлення волі.

Допитана свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_5 знає лише наглядно, неприязних відносин немає. У січні 2023 року свідку зателефонувала сестра Обушного - ОСОБА_8 , попросила перевірити Обушного, бо він не відповідав, не виходив на зв`язок. Свідок є сусідом вбитого. Свідок пішла подивитися, де він, побачила, що він лежить посеред хати, був у крові, свідок злякалася та вибігла, двері були відчинені, це було 09.01.2023 року. Вранці 08.01.2023 року свідок бачила сліди від велосипеда. 07.01.2023 у неї у гостях був ОСОБА_7 і тоді вона його бачила останній раз, було свято, вони випивали. 07.01.2023 ввечері у ОСОБА_7 дуже гавкали собаки та горіло світло і в будинку, і в гаражі, це свідка насторожило, бо це було нетипово. ОСОБА_7 був доброю людиною, випивав рідко, вів себе тихо. Свідок бачила, що у Обушного був синець, він їй сказав, що це зробив ОСОБА_5 . ОСОБА_7 їй декілька разів казав, що він боїться ОСОБА_5 , бо той, коли вип`є, то буває дуже агресивний. Вона особисто один раз бачила ОСОБА_5 у ОСОБА_7 , знає, що він до нього приїжджав. ОСОБА_5 пропонував також у нього придбати електропилу. 07.01.2023-09.01.2023 року ОСОБА_5 особисто свідок не бачила.

Допитаний свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_7 він знає, бо він є сусідом. ОСОБА_5 знає лише наглядно, бачив, як він з машини заходив до Обушного з Кривошеєм, вони обпилювали дерева. ОСОБА_7 казав свідку, що ОСОБА_5 його ображає, Обушний казав, що якщо ОСОБА_5 не впустити до хати, то він може побити вікна. ОСОБА_11 приходив, бо йому хотілося випити, а Обушний не знав, як зробити, щоб його до себе не впустити, так прямо казав свідку ОСОБА_7 . Це було десь за місяць до вбивства. Свідок ОСОБА_11 особисто бачив один раз. ОСОБА_7 свідок востаннє бачив 07.01.2023, він до них прийшов у гості побалакати. Був у гостях недовго, був день/вечір. Це був останній раз, як він його бачив. 08.01.2023 свідок виходив погуляти та побачив сліди від велосипеда на снігу біля двору ОСОБА_7 , вони вели як у двір, так і з двору. Спочатку свідок думав, що це Обушний їздив до храму. Але виявилося, що Обушного вбили. 08.01.2023 ОСОБА_7 знайшли вдома, бо він не відповідав, та вирішили його перевірити. У будинок вбитого свідок не заходив 08.01.2023 року, лише допомагав його виносити з будинку.

Допитаний свідок ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_11 знає лише наглядно. З Обушним вони були друзями. За 2 місяці до смерті ОСОБА_7 він з ОСОБА_5 пиляв дрова у ОСОБА_7 , так ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_5 . ОСОБА_5 , як вип`є, стає дуже агресивним, а Обушний був доброю людиною. Від людей свідок чув, що ОСОБА_5 побив ОСОБА_7 , інші подробиці йому не відомі. Також знає, що ОСОБА_5 просив придбати у нього пилку.

Двічі допитана свідок ОСОБА_13 показала, що ОСОБА_7 був спокійною людиною, він є її сусідом, поганого про нього нічого сказати не може. Про смерть Обушного дізналася від знайомих. ОСОБА_11 приїжджав до Обушного, пропонував йому придбати бензопилу. Свідок особисто бачила, що ОСОБА_5 був у ОСОБА_7 у гостях, це ще було до зими. ОСОБА_5 , коли п`яний, то дуже агресивний, у сина хрещеного він побив дуже сильно її сина, люди його бояться. ОСОБА_5 може побити вікна, при свідкові ОСОБА_5 застосовував насильство до людей. Він погрожував людям, що спалить хати, поб`є вікна, погрожував фізичною розправою. ОСОБА_7 скаржився на ОСОБА_5 , що він його б`є. Подробиці смерті ОСОБА_7 свідку не відомі, про його смерть дізналася лише 09.01.2023 року. ОСОБА_5 у січні не бачила.

Також, зазначила, що вона була понятою при обшуці. Її та ОСОБА_14 9 січня забрала поліція, щоб вони були понятими, але вони також допомагали виносити труп. При свідкові знайшли гаманець, все запакували. У гаманці були квитанції на Обушного. Гаманець діставав слідчий, при цьому ще були якісь інші люди, всі дивилися, все знімали на відео. Мати ОСОБА_11 казала, що все підкинули працівники поліції, гаманець знайшли у кухні. Це було ввечері. Коли приїхали до місця проживання ОСОБА_5 , то мати сказала розпочинати з кухні і приміщення кухні відкривала вона. Як запропонувала мати, так слідчі й почали обшук.

Допитаний свідок ОСОБА_14 зазначив, що він був понятим при обшуку, також була ОСОБА_15 , при цьому був слідчий, пам`ятає, що все знімалося на камеру, були також працівники поліції, три людини. З обшуку пам`ятає, що господиня нікого не впускала у двір, бо її сина ОСОБА_11 , забрали. це було 09.01., при свідкові на печі знайшли гаманець, при свідкові його відкрили та дивилися його зміст, при цьому мати ОСОБА_11 казала, що його підкинули, кричала, що сина підставляють. Гаманець діставав слідчий, все було при свідкові, потім склали протокол, все підписали. Зауважень щодо обшуку не поступало.

Допитаний свідок ОСОБА_16 показав, що він знає ОСОБА_5 давно. ОСОБА_5 дуже агресивний, кидався на свідка та побив його одного разу, колись погрожував свідку кинджалом, щодо свідка застосовував насильство. Взагалі багато у кого з ним були конфлікти, він кидався на людей з ножем, міг легко застосувати фізичне насильство. Свідок знає, що ОСОБА_5 пропонував людям придбати бензопилу. Коли йому щось не подобається, він одразу стає агресивним, погрожує людям ножем, його усі бояться. Подробиць вбивства свідку не відомі.

Допитаний свідок ОСОБА_17 показав, що після нового року, 07.01.2023, він у с. Ядути пиляв дрова для школи. Коли повертався додому, то особисто бачив, як ОСОБА_5 їхав на велосипеді в бік с. Жданів. Він був у коричневій дублянці/куртці, валянках, були якісь пакети. Свідок наглядно знає ОСОБА_5 , а тому його впізнав. У поліції, у подальшому, свідок також бачив відео, яке йому показували, на ньому свідок також упевнено упізнав ОСОБА_5 . Знає ОСОБА_5 як алкоголіка. Впізнав ОСОБА_5 по зовнішніх ознаках, по одягу, силуету, оскільки знає ОСОБА_11 особисто вже давно. Дійсно, на відео не видно обличчя, але це точно був ОСОБА_5 , бо свідок його бачив, коли рухався автівкою. Свідок їхав в Борзну з с. Ядути автомобілем та побачив ОСОБА_5 , а саме, його обличчя. Велосипедом точно їхав ОСОБА_5 . Відео свідку показували десь через тиждень після того, як він особисто бачив ОСОБА_5 . Особисто свідок з ОСОБА_5 спілкувався по робочих моментах, неприязних відносин не має.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_18 показав, що він працює оперуповноваженим ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області. ОСОБА_5 йому знайомий, як особа, схильна до злочинів, з ним виключно робочі відносини. На початку січня 2023 року поліція займалась розкриттям вбивства ОСОБА_7 . У ході оперативно-розшукових заходів було встановлено, що до цього причетний ОСОБА_5 . При перегляді відеозаписів з камер «Безпечне місто» було видно, що 07.01.2023 ОСОБА_5 їхав на велосипеді в бік с. Жданів, а 08.01.2023 о 04:00 ранку повертався назад. ОСОБА_5 є агресивною особою. Свідок також переглядав відео з камери «Безпечне місто». Свідок чітко розгледів ОСОБА_5 на відеозаписі. Свідок його впізнав по статурі, одягу та зовнішнім ознакам. Він був у дублянці, з рюкзаком. Свідок бачив ОСОБА_5 у такому ж одязі за 2 тижні до вбивства. ОСОБА_5 також знає, оскільки він становить оперативний інтерес. На відео ОСОБА_5 також упізнав по обличчю.

Захист поставив під сумнів показання цього свідка, оскільки на відео не видно обличчя особи.

Враховуючи, що показання свідка, дійсно, в цій частині є суперечливими, оскільки спростовуються самим відео та показаннями свідка ОСОБА_17 , який також був допитаний в судовому засіданні, а також те, що свідок є працівником поліції, а тому може бути заінтересованим, суд не бере до уваги показання даного свідка.

Допитана двічі за клопотанням сторони захисту мати обвинуваченого ОСОБА_19 показала, що 10.01.2023 ОСОБА_5 забрали працівники поліції. 10 січня було чотири працівника поліції, приблизно о 12 годині. А 12 чи 13 січня приїхали працівники поліції з обшуком. До цього вони приїжджали багато разів. Вона почула, як гавкає ОСОБА_20 і вийшла у двір та побачила, що якийсь чоловік вийшов з літньої кухні, це був працівник поліції, з ним була людина у штатському. Вона спитала, що вони роблять, але вони нічого не сказали. На думку свідка, працівник поліції підкинув гаманець, який потім знайшли в ході обшуку. Це пояснює тим, що перед цим вона забирала насіння з печі, саме з того місця, де виявили гаманець, і його там на той час не було. Потім ще раз приїжджали з обшуком і вилучили одяг ОСОБА_5 та велосипед. Акцентує увагу суду, що речі забирали у відсутність свідка, а тому поліція могла все сфальсифікувати. Також дзвонили з ОСОБА_21 , начальник розшуку, при ньому ОСОБА_5 їй сказав, що його звинувачують у вбивстві. Також їй слідчий ОСОБА_22 казав те ж саме, просив, щоб її син взяв це вбивство на себе. Особисто свідок не вірить, що її син вбивця, бо він їй сказав, що нікого не вбивав. Свідкові відомі обставини справи та показання свідків, оскільки вона це прочитала з обвинувального акта, їй його надав захисник сина, який привіз обвинувальний акт з СІЗО. 06.01.2023 та 07.01.2023 ОСОБА_5 був вдома та гуляв з донькою. Чи їздив він 06.01.23 по дрова, вона не знає. Свідок прямо зазначає, що вилучений гаманець підкинула поліція. Особисто цього не бачила, але припускає, що це так, бо до цього дивилася на це місце й там нічого не було. Якби не загавкала собака, то вона б і не побачила, що працівники поліції заходили на кухню. Зазначає, що ОСОБА_5 увесь час був вдома. Якби він би виходив з дому, то вона б це почула. ОСОБА_5 їй повідомив, що Обушного він не знає, лише рубав у нього дрова. Зміст гаманця дізналася від слідчого, оскільки він розклав його зміст перед свідком.

Аналізуючи показання вказаного свідка у сукупності з іншими, зібраними органами досудового розслідування, доказами, а також у розрізі з показаннями інших свідків, допитаних у судовому засіданні, суд вважає, що вони не узгоджуються з між собою та суперечать іншим наданим суду доказам. Крім того, показання даного свідка є суперечливими та непослідовними, в тому числі, щодо дат проведення слідчих дій та порядку їх проведення. Одночасно, суд бере до уваги, що даний свідок є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому є заінтересованою особою, а тому, суд не бере показання даного свідка до уваги.

Допитаний свідок ОСОБА_23 показав, що він був понятим разом з ОСОБА_24 при повторному обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 Пояснив, що мати ОСОБА_11 ОСОБА_19 сама відкривала приміщення, де був обшук, ключем. У ході обшуку у приміщенні кухні вилучили дублянку, перчатки, рюкзак, шапку, а з сарайного приміщення велосипед. Речові докази пакувались у присутності понятих, які підписували пакети. Пакування відбувалося у кімнаті на столі. В ході обшуку жодних порушень допущено не було, поняті бачили та контролювали весь процес, який також безперервно фіксувався на відеокамеру. За результатами обшуку був складений протокол, який їм зачитали та всі учасники підписали, заяв та зауважень не надходило. Акцентував увагу, що без понятих взагалі ніхто нікуди не заходив.

Аналогічні показання в судовому засіданні надав свідок ОСОБА_24 .

Допитані свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 показали, що перед 07.01.2023 ОСОБА_7 отримав на пошті переказ від сестри в сумі 2000 грн. та вживав спиртні напої.

Згідно витягу з єдиного державного реєстру досудових розслідувань убачається, що відповідні відомості до останнього були внесені 09.01.2023 року о 18.32, а саме, що 09.01.2023 року надійшло повідомлення про смерть потерпілого (а.п. 118, т. 1).

Згідно рапорту помічника чергового Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області від 09.01.2023 року, о 14.51 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.01.2023 о 14:50 за адресою: АДРЕСА_2 , заявник староста села Ядути, яка зазначила, що їй телефонувала ОСОБА_9 , яка повідомила, що вона виявила труп Обушного Василя Кузьмича, віком близько 60 років, який накритий якоюсь постілкою, та навколо тіла багато крові. Тіло у дворі будинку померлого. Зателефонувати до поліції не може, бо дуже схвильована, руки тремтять, вирішила зателефонувати тільки старості. Тіло виявлено нещодавно (а.п. 165, т. 1).

Згідно протоколу огляду місця події від 09.01.2023 року та фототаблиці до нього (т.1 а.п. 166-177), місцем події є домогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 , у ході огляду в будинку виявлено труп ОСОБА_7 із тілесними ушкодженнями.

Відповідно до відеозапису з оглядової камери «Безпечне місто», яка оглядає проїжджу частину на виїзді з АДРЕСА_3 , за період з 07.01.2023 по 28.01.2023 року зафіксовано пересування обвинуваченого ОСОБА_5 (а.п. 202-204, 208-209, т. 1; а.п. 50, т. 3). Так, ОСОБА_5 , 07.01.2023 року о 13:53 годині на велосипеді виїздив в сторону с. Кинашівка та с. Жданів та повертався назад лише 08.01.2023 року о 4:23 годині.

Згідно протоколу обшуку від 10.01.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 10.01.2023, за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 вилучено гаманець із квитанціями на сплату житлово-комунальних послуг на ім`я ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу обшуку від 13.01.2023, проведеного на підставі ухвали слідчого судді від 12.01.2023, за місцем проживання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 вилучено дублянку коричневого кольору та 3 перчатки темного кольору. Незважаючи на заперечення сторони захисту, оскільки не вдалося відтворити флеш-носій з відеозаписом вказаного обшуку через його пошкодження, суд вважає цей доказ допустимим та належним, оскільки допитані в судовому засіданні поняті з достатньою точністю показали, як проходив обшук та детально розповіли, що саме та де було знайдено, яким чином оформлено, при цьому, зауважень жодних до самої процедури не було.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 10.01.2023 № 11, причиною смерті ОСОБА_7 є закрита травма грудей із множинними переломами ребер (а.п. 237, 238, т. 1).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12 від 07.04.2023 року, при експертизі трупа були встановлені наступні тілесні ушкодження: в області голови у вигляді різаних ран тім`яної ділянки, а також закритої черепно-мозкової травми, яка виражалась садном та забійною раною тім`яної ділянки, крововиливами у збережені м`які тканини лоба та очних ділянок, крововиливами у м`які покриви лівої тім`яно-скроневої та правої лобно-тім`яно-скроневої ділянок, крововиливами у обидва скроневі м`язи та обмежено-дифузними крововиливами у м`які оболонки головного мозку; в області тулуба у вигляді крововиливу у брижу тонкого кишечника: закритої травми грудей, яка виражалась просторим синцем та садном передньої поверхні грудної клітки, крововиливами у її м`які тканини, переломом тіла грудини, множинними переломами ребер з обох сторін з ушкодженням пристінкової плеври відповідно уламкам окремих з них вогнищевими крововиливами у тканину легень та крововиливом у грудну порожнину; в області поясу та вільних відділів кінцівок у вигляді синців лівого плечового, правого ліктьового та лівого кульшового суглобів, синців правого передпліччя та правої кисті, синців та саден лівої кисті і лівого колінного суглобу. Відмічені тілесні ушкодження мають ознаки зажиттєвих та могли виникнути незадовго до настання смерті (ймовірно, в межах часу не більше кількох годин), на що може вказувати відсутність реактивних змін в місцях ушкоджень. Виникнення їх могло бути обумовлене різними видами зовнішньої дії, а саме; в утворенні тілесних ушкоджень у вигляді різаних ран тім`яної ділянки голови могла мати місце дія (тиснення та протягування по поверхні) предмета, маючого гострий край, або лезо, а в утворенні всіх інших тілесних ушкоджень дія тупих предметів з обмеженою та необмеженою поверхнею в місці контакту по механізму удару, стиснення та тертя, про конструкційні особливості контактуючої поверхні яких висловитись не представляється можливим у зв`язку з відсутністю в ушкодженнях відображення характерних слідоутворюючих ознак травмуючих предметів. За ступенем тяжкості вони розподіляються наступним чином: тілесні ушкодження, які були встановлені в області тім`яної ділянки голови у вигляді різаних ран, а також тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці живота і кінцівок, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості та не перебувають у будь-якому причинно- наслідковому зв`язку з фактом настання смерті, а всі інші тілесні ушкодження, які були встановлені при експертизі, як такі, що привели до розвитку загрозливих для життя явищ у вигляді плевро-легеневого шоку, крововиливу у грудну порожнину та набряку головного мозку з дислокацією його стовбура, згідно п.2.1.2, п.2.1.3 (г, л, о) та п.4.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України за № 6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», в комплексі мають ознаки ушкоджень, небезпечних для життя, за цією ознакою кваліфікуються як тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті. Разом з тим, при експертизі трупа було встановлене пошкодження в ділянці обличчя та шиї у вигляді просторої ділянки дефекту м`яких тканин з дрібними подряпинами та поверхневими різаними ранами по верхньому краю, а також відсутність мочки правої вушної раковини, які могли виникнути після настання смерті внаслідок дії зубів та кігтів трупоїдних тварин, на що може вказувати особливості їх характеру та локалізації, відсутність візуальних ознак зовнішньої кровотечі, репаративних змін, а також крововиливів у більшості збережених м`яких тканинах в місцях їхнього розташування (а.п. 244, т. 1).

Відповідно до протоколу місця події від 11.01.2023, в будинку ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 вилучено сліди пальців рук на вхідних дверях та дверних коробках, фрагмент керамічного посуду на підлозі кухні зі слідами крові (а.п. 246, т. 1).

Згідно висновку судової трасологічної експертизи від 11.01.2023 року № СЕ-19/125-23/406-Д, сліди рук, відкопійовані на чотирьох відрізках липких прозорих стрічок та зафіксовані на таблиці № 1 до протоколу огляду місця події, проведеного 11.01.2023 за фактом виявлення трупу ОСОБА_7 в будинку за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: три сліди пальців рук розмірами 16x24 мм, 20x25 мм, 17x30 мм - придатні для ідентифікації за ними особи, що їх залишила; два сліди рук розмірами 6x12 мм, 18x21 мм - непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили). Слід пальця руки розмірами 16x24 мм, залишений мізинним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід пальця руки розмірами 20x25 мм, залишений великим пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Слід пальця руки розмірами 17x30 мм, залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити, чи належать два сліди рук розмірами 6x12 мм, 18x21 мм ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дактилокарта, заповнена на ім`я якого, надана на дослідження, неможливо у зв`язку з непридатністю даних слідів рук для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили) (а.п. 3-11, 13-18, т. 2).

Згідно висновку за результатами опитування ОСОБА_5 із застосуванням поліграфа, пояснення ОСОБА_5 , які він надає за фактом вбивства ОСОБА_7 , є недостовірними і відверто неправдивими, опитуваний володіє подробицями про обставини вбивства, хоча заперечує цей факт (а.п. 20-23, т. 2). Як прямо зазначено у висновку, останній не має доказової сили, носить орієнтовний характер. Проте, суд надає оцінку викладеному у даному висновку у сукупності з дослідженими іншими доказами. При цьому, суд обізнаний з суперечливою практикою Верховного Суду щодо можливості визнання, як доказу, висновків, що зроблені за допомогою поліграфа, однак, суд враховує такі висновки ВС: висновок спеціаліста - поліграфолога, який провів психофізіологічне дослідження, не повинен вважатися доказом у справі, а є лише додатковим аргументом на підтвердження правильності процесуальних дій (постанова Верховного Суду від 18 серпня 2020 року по справі № 628/2370/17); висновок судово-психологічної експертизи із застосуванням поліграфа може доводити винність особи у скоєнні умисного вбивства лише у сукупності з іншими належними, допустимими та достовірними доказами, які безпосередньо досліджені судом (ухвала Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 567/869/20). А тому, суд оцінює результати опитування обвинуваченого за допомогою поліграфа, з урахуванням з інших належних, допустимих та достовірних доказів, які суд безпосередньо дослідив.

Згідно протоколу затримання ОСОБА_5 від 10.01.2023, останнього було затримано 10.01.2023 року о 23.40 годині. З даного протоколу убачається, що зауважень під час його складання у обвинуваченого не було, що останній зазначив особисто у протоколі (а.п. 26-29, т. 2). Також, під час затримання у ОСОБА_5 було вилучено валянки та калоші.

Відповідно до протоколу отримання біологічних зразків ОСОБА_5 від 11.01.2023, у ОСОБА_5 відібрано піднігтьовий вміст та проведено дактилоскопіювання останнього (а.п. 49, т. 2).

Згідно висновку судово-імунологічної експертизи від 27.02.2023 № СЕ-19/125-23/741-БД, на наданих на дослідження фрагменті керамічного посуду, вилученому в будинку ОСОБА_7 , дублянці, перчатці, вилучених у ході обшуків у будинку ОСОБА_5 , калоші та валянку, вилучених в ході затримання ОСОБА_5 , виявлено сліди крові людини (а.п. 83-95, т. 2).

Відповідно до протоколу огляду відеозапису від 20.01.2023, останній відображає хід обшуку від 13.01.2023 в господарстві за місцем проживанням ОСОБА_5 , що за адресою АДРЕСА_1 . На відео зафіксовано факт потрапляння працівників поліції на території вказаного домогосподарства в присутності матері ОСОБА_5 громадянки ОСОБА_19 , а також безпосередній хід обшуку, який був зведений суто до виявлення та вилучення речей ОСОБА_5 , а саме дублянки коричневого кольору, шапки темного кольору, перчатки чорного кольору, двох перчаток темного кольору, рюкзака та велосипеда. Після перегляду вказаного відеофайлу, цифровий носій інформації MicroSD 16GB був поміщений до паперового пакунку шляхом заклеювання до аркушу формату А-4 (а.п. 200, т. 2).

Згідно висновку судової молекулярногенетичної експертизи № СЕ-19-23/19913-БД від 19.07.2023 (а.п. 33-44, т. 4), встановлено генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1), та крові, виявленої у частині змивів з фрагмента посуду (об`єкт № 2) та калоші, позначеної позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 3), вирізок з дублянки (об`єкт № 4), перчатки, умовно позначених "І", "II" (об`єкти №№ 5, 6), валянця, позначеного позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 7) (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки крові, виявленої у частинах змивів з фрагмента посуду (об`єкт № 2), та калоші, позначеної позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 3), вирізок з дублянки (об`єкт № 4), перчатки, умовно позначених "І", "II" (об`єкти №№ 5, 6), валянця, позначеного позначкою з цифрою "1" (об`єкт № 7), збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт № 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак встановлених в зразку крові потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та об`єктах №№ 2-7 складає 2,46 х 1032. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, трапляється не частіше, ніж у 1 з 4,06 х 1031 осіб. Таким чином, висновки вказаної експертизи прямо вказують на те, що виявлена на одязі та взутті обвинуваченого ОСОБА_5 кров належить потерпілому ОСОБА_7 .

Як наслідок, у цій справі, процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження, регламентованих ст. 87 КПК України.

При формуванні таких висновків за наслідками розгляду провадження суд виходив з такого.

Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

У постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

У постановах від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС зауважив, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».

У постанові від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к ВС указав, що «…суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».

У постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 ВС зауважив, що «оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду».

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися, виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

У постанові від 15 лютого 2018 року в справі № 357/14462/14-к Верховний Суд указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що, вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Так, порушень вимог КПК України під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено.

При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 в справі № 753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Також, як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких даних.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к), суд зазначає, що у цій справі, порядок, встановлений КПК України, дотриманий.

Як наслідок, суд сприймає письмові докази, як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст. 81 КПК України, та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

Що стосується доводів сторони захисту, то останні для суду у цій справі не є переконливими.

Так, доводи про те, що гаманець був підкинутий правоохоронними органами, на думку суду, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Вказана версія повно та об`єктивно досліджувалася судом, жоден із свідків не показав на такі обставини, а навпаки, з боку свідків було акцентовано увагу на дотриманні порядку проведення слідчих дій. При цьому, усі без виключення вказані слідчі дії проводилися під відеофіксацію, як пояснювали свідки в судовому засіданні, протоколи слідчим оголошувалися. Зауважень не надходило. Одночасно суд враховує й те, що вказаний гаманець не є єдиним доказом з боку обвинувачення. У даній справі, на доведеність обвинувачення ОСОБА_5 , суду надано достатньо інших доказів, що не викликають сумнівів, в тому числі, висновки відповідних експертиз. Крім того, доводи щодо того, що гаманець був підкинутий працівниками поліції були, в тому числі, предметом перевірки ДБР за повідомленням сторони захисту (а.п. 33-37, т. 3), порушення знайдені не були, результат перевірки стороною захисту оскаржений не був, навіть після того, як сторона захисту дізналася про результати розгляду в судовому засіданні.

Що стосується доводів сторони захисту, що щодо обвинуваченого застосовувалися недозволені методі ведення слідства, то суд також перевірив вказану версію у повному обсязі.

Так, в судовому засіданні захисником обвинуваченого було зазначено, що щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , коли він знаходився в ІТТ м. Ніжина у січні 2023 року, застосовувалися міри фізичного та психологічного впливу, незаконні методи досудового розслідування слідчим ОСОБА_27 , а також невідомою особою у цивільному.

При цьому, суд акцентує увагу, як пояснив сам захисник, він нікуди з даного приводу з відповідними скаргами не звертався, а заявив про зазначена лише у суді.

Також, захисник та обвинувачений повідомили, що вважають, що працівники поліції сфальсифікували справи, а речові докази підкинули

На спростування вказаних даних судом буд допитаний слідчий ОСОБА_27 , який показав, що він здійснював досудове розслідування вказаного кримінального провадження, жодного тиску на ОСОБА_5 в ході розслідування ніхто не здійснював, ані слідчий, ані працівники поліції, нічого від нього не вимагали, хоча дійсно роз`яснювали, що визнання вини є пом`якшуючою обставиною. Жодні сторонні особи при проведенні слідчих дій з підозрюваним присутні не були, слідчим не запрошувалися. Під час досудового розслідування ОСОБА_5 взагалі не надавав показань, у тиску на нього не було сенсу, він все заперечував, зі слідством не співпрацював. Особисто до нього, як до слідчого, жодних заяв з приводу тиску не надходило ані від ОСОБА_5 , ані від його захисника. Навпаки, обвинувачений образливо висловлювався в бік правоохоронних органів та безпосередньо слідчого та прокурора. Усі слідчі дії відповідали вимогам КПК України, з участю понятих, з використанням відеозапису, тому фальсифікувати справу не мало сенсу. Як слідчий, безумовно впевнений, що злочин вчинено ОСОБА_5 . Що стосується того, що були підкинуті речові докази, то це є припущенням сторони захисту, все записувалося на відео, в тому числі, при матері обвинуваченого та понятих. Слідчому не відомо, що до обшуку хтось перебував у будинку обвинуваченого. Навпаки, слідчий акцентує, що приїхав на обшук, роз`яснив матері права та саме вона запропонувала розпочати з кухні, хоча зазвичай обшук проводиться в іншому порядку. Мати ОСОБА_11 ОСОБА_19 сама відкривала приміщення, де був обшук. В ході нього у приміщенні кухні вилучили дублянку, печатки, рюкзак, шапку, з сарайного приміщення велосипед. Речові докази пакувались у присутності понятих, які підписували пакети. Пакування відбувалося у будинку на столі. У ході обшуку жодних порушень працівниками допущено не було, поняті все бачили та контролювали весь процес, який також безперервно фіксувався на відеокамеру. За результатами обшуку був складений протокол, який їм зачитали та всі учасники підписали, заяв та зауважень не надходило. Незгода матері обвинуваченого з обшуком є зрозумілою, оскільки вона є матір`ю.

Також, судом було витребувано дані з ІТТ щодо відвідувачів обвинуваченого (а.п. 203, 235, т. 3). Як пояснив слідчий, про наявність інших осіб, які відвідували обвинуваченого, йому не відомо, особисто він нікого не запрошував, слідчі дії проводилися за відсутності сторонніх осіб, з приводу будь-яких порушень обвинувачений до слідчого в жодній формі не звертався.

За ініціативою суду було також проведено відповідні перевірки (а.п. 228, т. 2, а.п. 33-37, 198, 203, 212, т. 3; а.п. 5-11, т. 4), за результатами яких, в тому числі, винесено постанову про закриття кримінального провадження. Як пояснив в судовому засіданні захисник, вказане рішення стороною захисту не оскаржувалося.

Доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не були відкриті усі докази, оскільки частина їх була відкрита вже під час судового розгляду по суті, а тому останні не можуть бути належними доказами, на думку суду, є непереконливими, оскільки на момент ознайомлення з матеріалами кримінального провадження (ст. 290) останні перебували у експертній установі, де проводилась судова молекулярно-генетична експертиза.

За сталою практикою Верховного Суду, докази, які сторони отримали після завершення досудового розслідування, а тому вони не відкривались у порядку ст. 290 КПК України є додатковими доказами (ч. 11 ст. 290 КПК України), а тому вони мають бути відкриті сторонами одна одній у порядку, визначеному ст. 290 КПК України, з можливостями (правами) визначеними ч. 3, 4 ст. 290 КПК України, та дотриманням права на захист та рівності і змагальності сторін (див постанови ВС від 13.11.2018, справа № 394/1497/14-к, від 06.12.2018, справа № 521/2542/14-к).

У даній справі сторона обвинувачення відкрила стороні захисту висновки експертизи та речові докази до неї у судовому засіданні, де здійснюється фіксація судового процесу, тобто з додержанням вимог ч. 11 ст. 290 КПК України, а тому суд допускає відомості, що містяться в ньому, як докази (ч. 12 ст. 290 КПК України), оскільки вони були отримані згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України та містять в собі фактичні дані, що мають значення для справи.

Також, у судових дебатах сторона захисту зазначила, що якщо навіть припустити, що обвинувачений дійсно вчинив злочин, то стороною обвинувачення не доведена кваліфікація за ст. 115 КК України, а тому правильною є кваліфікація за ст. 121 КК України, оскільки не доведено умисел саме на вбивство. Однак, суд вважає, що такі твердження є необґрунтованими та вони спростовуються встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення.

Так, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому, умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво важливі органи, безумовно вказують на спрямованість дій обвинуваченого саме на позбавлення життя потерпілого.

Доводи сторони захисту про те, що свідки надавали неправдиві показання, оскільки мають неприязні відносини щодо засудженого, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки усі свідки перед початком допиту були судом попереджені про кримінальну відповідальність, їх показання, у сукупності з іншими доказами та взаємозв`язку не викликають сумнівів.

У цій справі також вважає зазначити, що у процесі розгляду справи, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 330 КПК України, обвинуваченого було видалено за ухвалою суду з зали засідання. На виконання вимог закону, судом були надіслані обвинуваченому відповідні дані щодо доказів, які були досліджені судом, а також рішенням, які були ухвалені за його відсутності, та надана можливість надати пояснення щодо них. Крім того, після повернення до зали засідання обвинуваченому була надана можливість у повному обсязі ознайомитися як з матеріалами справи, так й з усіма технічними носіями, журналом судового засідання. Вказане підтверджується відповідними розписками, що долучені до матеріалів кримінального провадження, а також відповідним обговоренням в судовому засіданні, за результатом якого обвинувачений підтвердив, що ознайомився з усіма матеріалами у повному обсязі.

Також, у цій справі суд перевірив доводи обвинуваченого щодо його стану здоров`я та можливих порушень прав обвинуваченого на надання медичної допомоги. Так, суд викликав швидку медичну допомогу обвинуваченому за його проханням, а також неодноразово надавав відповідні доручення (а.п. 230, 238, 239, 243, т. 2, а.п. 105-107, 121-122, т. 4) щодо перевірки скарг обвинуваченого. За наданими відповіді, стан здоров`я обвинуваченого є задовільним, відповідна медична допомога надається у об`ємі, що відповідає стану обвинуваченого та необхідності лікування.

Суд також додатково перевірив доводи сторони захисту щодо осудності обвинуваченого як на день вчинення злочину, так й на день розгляду справи в суді.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 222 від 18.04.2023 та судової стаціонарної психіатричної експертизи № 2 від 06.12.2023 року, яка була призначена судом за клопотанням сторони захисту ухвалою суду від 14.08.2023 року, ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, виявляв та виявляє на теперішній час ознаки розладу особистості нестійкого типу (Р60.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду). ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 за його психічним станом на теперішній час психіатричне лікування не показане. У ОСОБА_5 на теперішній час не виявлено клінічних ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності, тому відповідне лікування йому не показане (а.п. 187-191, т. 2, а.п. 19-22, т. 4).

Крім того, аналогічні доводи сторони захисту були предметом перевірки місцевого суду та суду апеляційної інстанції (а.п.41-47, т. 2; а.п. 40-43, т. 3) у справі, за якою ОСОБА_5 засуджено вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.02.2023 року за ч. 1 ст. 121; ч. 4 ст. 185 КК України.

Інших доводів стороною захисту не зазначено.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. ч. 1, 2, 6 вказаної статті). Під час судового розгляду учасники судового провадження мають право заявляти клопотання у відповідності до вимог ст. 350 КПК України.

У даній справі всі долучені стороною обвинувачення письмові документи та матеріали були досліджені, версії перевірені. Сторони мали рівні права на збирання та подання до суду документів, інших доказів, клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Аналізуючи показання обвинуваченого, надані в судовому засіданні, щодо невизнання винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину з тих підстав, що його у будинку потерпілого не було, а він перебував у себе вдома з матір`ю, суд вважає, що такі показання не відповідають дійсності, викликані бажанням уникнути відповідальності, та є способом захисту від висунутого обвинувачення.

Версія обвинуваченого у повному обсязі спростовується дослідженими судом доказами, яким дана належна оцінка. Показання обвинуваченого суперечать поясненням потерпілої, свідків, а також іншим доказам, аналіз яким дано судом вище, в тому числі висновкам генно-молекулярної експертизи.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та недопустимості наданих стороною обвинувачення доказів.

Аналізуючи надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, суд вважає, що вони є достовірними, допустимими, узгоджуються між собою та в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При кваліфікації дій обвинуваченого Суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Відповідно, суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд ураховує також роз`яснення, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду № 8 від 12.06.2009р.), що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Конституційний Суд України зазначав, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

Обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України, відсутні.

Обставини, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, відсутні.

При визначенні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, думку потерпілої та сторони обвинувачення щодо призначення суворого покарання, які наполягають на максимальній мірі покарання, суспільно-небезпечні наслідки дій обвинуваченого.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), відношення обвинуваченого до вчиненого, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що обвинувачений вже відбуває покарання, в тому числі, за злочин, який було вчинено проти життя та здоров`я.

Окремо звертає увагу суд й на поведінку обвинуваченого під час розгляду справи у суді. Так, останній неодноразово порушував порядок у заді судового засідання, на зауваження головуючого не реагував, за що, в тому числі, видалявся з зали судового засідання. Також, обвинувачений неодноразово погрожував прокурору у справі фізичною розправою, нецензурно виражався, лаявся, підвищуючи голос.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення обвинуваченого необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченою кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме її виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім того, судом встановлено, що вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18.02.2023 року обвинуваченого засуджено за ч. 1 ст. 121; ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до 7 років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання з урахуванням ст. 71 КК України.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, - відповідно до положень ст.ст. 122, 124 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся, однак потерпілій роз`яснено її право на звернення до суду у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Борзнянського районного суду від 18.02.2023 року та остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання законної сили даним вироком, зарахувавши в строк відбування остаточного покарання, строк перебування в слідчому ізоляторі з 13.01.2023 року (день обрання запобіжного заходу) по день набрання вироком законної сили, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, а також зарахувавши у строк відбування покарання затримання ОСОБА_5 за протоколом затримання від 10.01.2023 року: з 10.01.2023 року по 13.01.2023 року.

Речові докази у справі: гаманець, пакетик порошку колдрекс, фрагмент аркушу паперу, квитанцію про сплату житлово-комунальних послуг та три квитанції (а.п. 222-225), дактилокарту (а.п. 12-17, т. 2), носії інформації залишити в матеріалах справи; фрагмент посуду, дублянку, куртку, спортивні штани, шапку, перчатки, валянці з колошами (а.п. 96, т. 2), що зберігаються у кімнаті речових доказів ВП № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, повернути обвинуваченому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз: 1321,46 грн. на проведення судової дактилоскопічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/125-23/741-Д); 1230,1 грн. на проведення судово-імунологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/125-23/741-БД); 15423,73 грн на проведення молекулярно-генетичної експертизи (висновок експерта № СЕ-19-23/19913-БД).

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1