21.11.2024
Справа № 642/2672/24
Провадження № 1-кс/642/3897/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0000045 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні за №0000045 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, а саме ставлять питання про скасування арешту в частині накладення ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.05.2024 року арешту на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 21.09.2022 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 як на гаражний бокс АДРЕСА_1 , загальною площею 22,5 кв.м.; та на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 05.07.2019 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , як на гаражний бокс №2 в літ.«Г-1» по АДРЕСА_2 , загальною площею 22,5 кв.м..

.

В обгрунтування клопотання заявники вказують, що арешт накладено за відсутністю власників майна, у зазначеному кримінальному провадженні у накладенні арешту на вказане майно відсутня потреба, адже досудове розслідування триває вже майже рік, вони у цьому провадженні мають статус свідків, та співпрацюють із органом досудового розслідування, заявники вказують, що арештоване нерухоме майно ними було придбано та попереднім власником їм були надані усі належні документи.

У судове засідання заявники - власники майна не з`явились, у клопотанні просили проводи розгляд за їх відсутності.

Прокурор у судовому засіданні щодо клопотання про скасування арешт майна заперечив, та просив у задоволенні клопотання відмовити з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває у провадженні, досудове розслідування триває, усі обставини вчинення кримінальних правопорушень встановлюються, проводяться слідчі дії, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що арештоване нерухоме майно відповідає ознакам самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці, та саме по даному факту проводиться досудове розслідування. Арештоване майно визнано речовим доказом.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.05.2024 року накладено арешт шляхом заборони відчуження на:

- об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 21.09.2022 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 як на гаражний бокс АДРЕСА_1 , загальною площею 22,5 кв.м.;

- об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 05.07.2019 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , як на гаражний бокс №2 в літ.«Г-1» по АДРЕСА_2 , загальною площею 22,5 кв.м.;

- об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 08.07.2019 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 , як на гаражний бокс №3 в літ.«Г-1» по АДРЕСА_2 , загальною площею 22,5 кв.м.;

- об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 21.11.2022 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 як на гаражний бокс №4 літ «Г-1» по АДРЕСА_2 , загальною площею 22,5 кв.м.

- об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 18.11.2019 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 як на гараж боксового типу АДРЕСА_1 , загальною площею 180,7 кв.м..

Арешт накладено в рамках кримінального провадження №0000045 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого

ч.3 ст.197-1 КК України, тобто самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, яке перебуває у провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтованість арешту визначається: наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; відповідністю майна, на яке накладено арешт, його меті; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди) - обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.

Так, в ухвалі слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17.05.2024 року таким обставинам надавалася оцінка під час накладення арешту майна, та накладено арешт на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, в тому числі і на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 21.09.2022 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 як на гаражний бокс АДРЕСА_1 , загальною площею 22,5 кв.м.; та на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент звернення з клопотанням містяться відомості про проведену 05.07.2019 державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , як на гаражний бокс №2 в літ.«Г-1» по АДРЕСА_2 , загальною площею 22,5 кв.м.

Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про зворотнє.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

При накладенні арешту слідчий суддя вказував на достатність підстав вважати, що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та з метою збереження речових доказів, наявні підстави для накладення арешту на майно.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту, оскільки він накладений обґрунтовано з метою забезпечення збереження речових доказів.

Доказів, що в органу досудового розслідування відпала потреба у накладеному арешті, слідчому судді не надано.

При цьому, прокурор у судовому засіданні категорично заперечував проти скасування арешту на вказане майно, яке визнано речовим доказом. Досудове розслідування триває, обставини, на які посилається заявник в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя враховує наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не наведено та слідчим суддею не встановлено.

Окрім того, оцінюючи доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення слідчий суддя вважає, що арешт зазначеного майна необхідний для збереження речових доказів, а скасування арешту може призвести до його приховування, передачі чи відчуження на користь інших осіб.

Водночас арешт накладено в найменш обтяжливий для власника спосіб шляхом заборони відчуження з метою запобігання серед іншого переходу права власності на це майно до третіх осіб.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що існує необхідність арешту майна на даний час з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому клопотання про скасування арешту майна є передчасним та в його задоволенні слід відмовити.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що відмова в задоволенні клопотання про скасування арешту майна не позбавляє особу права повторно звернутись до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 174,175, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1