Справа № 646/9078/24
№ провадження 1-кс/646/2361/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2024 м. Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого СВ Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001969 від 11.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочубеївка, Чутівського району, Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, солдата за контрактом, який приходить службу на посаді навідника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти 1 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001969 від 11.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за контрактом відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2023 № 116-РС, зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника зенітної ракетно-артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2024 № 277-РС, солдата за контрактом ОСОБА_4 призначено на посаду навідника 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти 1 мотопіхотного батальйону.

Згідно ст. 68 Конституції України, ОСОБА_4 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до співслужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

25.07.2024 у вечірній час, більш точні дані досудовим розслідуванням не встановлено, після самовільного залишення частини ОСОБА_4 перебував на території автотранспортного підприємства за адресою: АДРЕСА_3 , де періодично проживав з 19.07.2024.

В цей час у місці тимчасового проживання у ОСОБА_4 під час спільного вживання алкогольних напоїв відбувся конфлікт із військовослужбовцем по мобілізації - стрільцем 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 рядовим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 через малозначний привід на ґрунті особистих неприязних відносин.

Внаслідок конфлікту у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 шляхом завдання ударів руками і ногами по голові і тулубу останнього.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , при цьому усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_4 25.07.2024 у вечірній час, більш точні дані досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за місцем свого тимчасого мешкання - в кімнаті одноповерхової будівлі на території автотранспортного підприємства за адресою: АДРЕСА_3 , наніс щонайменше 9 ударів кулаками в обличчя, по голові і тулубу в район грудної клітини ОСОБА_7 , який в момент нанесення ударів знаходився на підлозі, також ОСОБА_4 наніс коліном один удар в голову ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 вдарився головою об стіну.

ОСОБА_4 , зрозумівши, що потерпілий ОСОБА_7 не може рухатись внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, залишив місце нанесення тілесних ушкоджень і пішов спати на вулиці на подвір`ї автотранспортного підприємства за адресою: АДРЕСА_3 .

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вночі з 25.07.2024 на 26.07.2024 потепілий ОСОБА_7 помер за місцем отримання тілесних ушкоджень, причиною смерті, відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 12-17/264-Шв/24 від 15.08.2024, став перелом склепіння черепу, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння, а також інші ушкодження, неуточнені, як випадкові або навмисні.

Між тілесними ушкодженнями нанесеними ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 та настанням смерті останнього наявний прямий причинно- наслідковий зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Отже, щоб запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, орган досудового слідства вважає, що до підозрюваного ОСОБА_4 потрібно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, пояснив, що на його думку підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту підозрюваного є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 зазначеного кримінального правопорушення, а також ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; може вчинити інше кримінальне правопорушення, що передбачено п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, просив клопотання задовольнити у повному обсязі.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , кожен окремо, не заперечували проти задоволення даного клопотання.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

11.08.2024 відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001969 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

16.08.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно вимог ст. ст. 42, 276-278 КПК України повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протокол огляду місця події від 10.08.2024;

-протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 11.08.2024;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_9 від 14.08.2024;

-протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 15.08.2024;

-поясненнями ОСОБА_10 від 15.08.2024;

-поясненнями ОСОБА_11 від 15.08.2024;

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

За таких умов, щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Отже, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. З огляду на обставини кримінального провадження існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Отже, ризики є реальними та їх запобіганню необхідний достатній рівень належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

В клопотанні слідчого зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (справа «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_12 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні(п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що підозрюваний має мотив та можливість вплинути на свідків, які разом з ним проживали за однією адресою на момент вчинення злочину, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом вмовляння, підкупу, залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Стверджуючи про наявність даного ризику сторона обвинувачення керується показаннями свідків, які охарактеризували підозрюваного як особу, що зарекомендувала себе з негативної сторони.

Також слід взяти до уваги, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

-вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) підтверджується тим, що підозрюваному загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження останнім злочину, передбаченого ст. 407 КК України

У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7-ти до 10-ти років, може переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії слідства не можливо, оскільки відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Москаленко проти України" Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Слідчий зазначив, що аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується вищевказаними доказами, які зібрані під час досудового розслідування.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, але слідчий суддя вважає, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Крім того, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п. 35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 «Летельє проти Франції»). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини рішення «Шалімов проти України» від 04.04.2010, заява №20808/02, п.50, ECHR 2010, «тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи» (справа «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.153, ECHR 2000IV, справа «Харченко проти України»).

Також, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати особу у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у злочині, який спричинив загибель людини, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001969 від 11.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, задовольнити.

Обрати у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком шістдесят днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.10.2024.

Дата закінчення дії ухвали 14.10.2024 року (включно).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 21.08.2024 о 14 годині 15 хвилин.

Слідчий суддя - ОСОБА_1