КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.07.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на:

- нежитлове приміщення 4-го поверху № 8-:-12, 18-:-21, 23, III, IV загальною площею 295,4 кв.м. в літ. "А-7", яке розташовується за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «НОВИЙ СТИЛЬ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) КОРПОРАЦІЯ «ГЛОБАЛ КОНСАЛТИНГ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) ПП «АФ «ГЛОБАЛ АУДИТ» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «СКАЙФОАМ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «БК

___________________________________________________________________________

Справа 761/23840/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5613/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

«ГЛОБАЛ Україна» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН» ().

Цією ж ухвалою заборонено будь-яким фізичним та юридичним особам проводити щодо вказаного майна будь-які реєстраційні дії.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту із забороною відчуження та розпорядження на наступне майно: частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «НОВИЙ СТИЛЬ» (); частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «СКАЙФОАМ» (); частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» (); частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН» (), та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник зазначав, що висновки слідчого судді не відповідають дійсності, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 ні на сьогоднішній день, ні на момент постановлення оскаржуваної ухвали не є та не був учасником АТ «НОВИЙ СТИЛЬ», ТОВ «СКАЙФОАМ», АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» та ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН», та не володіє частками в їх статутних капіталах.

Натомість згідно відомостей, розміщених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, власником 100 % корпоративних прав вказаних юридичних осіб є ОСОБА_11 .

Крім того, апелянт зазначав, що працівниками правоохоронних органів, якими здійснюється досудове розслідування та процесуальне керівництво, вчиняються протиправні дії у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема, слідчим не розглянуті клопотання адвоката в порядку ст. 220 КПК України; адвокату не вручені жодні процесуальні документи у кримінальному провадженні; органом досудового розслідування не виконано ухвалу слідчого судді від 06.08.2024 про зобов`язання вчинити дії.

Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, представник зазначав, що власник майна не викликався у судове засідання, а копію оскаржуваної ухвали представником отримано на електронну адресу лише 06.08.2024.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна ОСОБА_7 або його захисника.

Дані про направлення учасникам судового провадження копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Як зазначено апелянтом, та підтверджується даними наявної у матеріалах провадження довідки про доставку електронного листа, копію оскаржуваної ухвали надіслано представнику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 06.08.2024.

Апеляційну скаргу подано представником власника майна 11.08.2024.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а відтак не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та іншими невстановленими на теперішній час особами, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи, що діють в інтересах держави-агресора в особі підприємства, розташованого на території російської федерації - ТОВ «Радом», достовірно знаючи про факт відкритої збройної агресії російської федерації проти України, забезпечили підготовку та передачу продукції ПрАТ «Новий Стиль» вищевказаному представнику держави-агресора, у тому числі обладнання та устаткування для подальшого самостійного виготовлення продукції російським підприємством.

Згідно даних клопотання, встановлено, що ОСОБА_7 є співвласником АТ «НОВИЙ СТИЛЬ» (), КОРПОРАЦІЯ «ГЛОБАЛ КОНСАЛТИНГ» (), ПП «АФ «ГЛОБАЛ АУДИТ» (), ТОВ «СКАЙФОАМ» (), ТОВ «БК «ГЛОБАЛ Україна» (), АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» (), ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН» ().

У межах вказаного кримінального провадження 27.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні за попередньою змовою групою осіб умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом: добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів, інших активів представникам держави-агресора, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

28.06.2024 старший слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про накладення арешту із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на:

- нежитлове приміщення 4-го поверху № 8-:-12, 18-:-21, 23, III, IV загальною площею 295,4 кв.м. в літ. "А-7", яке розташовується за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «НОВИЙ СТИЛЬ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) КОРПОРАЦІЯ «ГЛОБАЛ КОНСАЛТИНГ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) ПП «АФ «ГЛОБАЛ АУДИТ» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «СКАЙФОАМ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «БК

«ГЛОБАЛ Україна» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН» (), із накладенням заборон.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.07.2024 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на:

- нежитлове приміщення 4-го поверху № 8-:-12, 18-:-21, 23, III, IV загальною площею 295,4 кв.м. в літ. "А-7", яке розташовується за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «НОВИЙ СТИЛЬ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) КОРПОРАЦІЯ «ГЛОБАЛ КОНСАЛТИНГ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) ПП «АФ «ГЛОБАЛ АУДИТ» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «СКАЙФОАМ» ();

- частку 30% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «БК

«ГЛОБАЛ Україна» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» ();

- частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН» ().

Цією ж ухвалою заборонено будь-яким фізичним та юридичним особам проводити щодо вказаного майна будь-які реєстраційні дії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена лише в частині накладення арешту на: частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «НОВИЙ СТИЛЬ» (); частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «СКАЙФОАМ» (); частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» (); частку 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН» (), то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо арешту корпоративних прав вказаних юридичних осіб.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно ніким не оскаржена, а відтакколегією суддів не перевіряється.

З висновками слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно з метою можливої конфіскації майна як виду покарання погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Як убачається із долученого до клопотання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_7 належить частка 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «НОВИЙ СТИЛЬ» (); частка 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «СКАЙФОАМ» (); частка 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» (); та частка 12,5% у статутному капіталі (корпоративні права) ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН» ().

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на належні ОСОБА_7 частки у статутному капіталі товариств, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на належне ОСОБА_7 майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_7 не є та не був учасником АТ «НОВИЙ СТИЛЬ», ТОВ «СКАЙФОАМ», АТ «ЕЛЕВАТОРМЛИНМАШ» та ТОВ «ОФІС МЕБЛІ ДИЗАЙН», та не володіє частками в їх статутних капіталах, спростовуються дослідженими слідчим суддею під час розгляду клопотання даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які містять відомості про те, що ОСОБА_7 є бенефіціарним власником часток у статутних капіталах вказаних товариств.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна підозрюваного ОСОБА_7 .

Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Крім того, посилаючись в апеляційній скарзі про неналежність арештованого майна ОСОБА_7 , апелянт не обгрунтував, яким чином у такому випадку порушуються права та законні інтереси останнього.

Посилання захисника на те, що, на його думку, працівниками правоохоронних органів, якими здійснюється досудове розслідування та процесуальне керівництво, вчиняються протиправні дії у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема, слідчим не розглянуті клопотання адвоката в порядку ст. 220 КПК України; адвокату не вручені жодні процесуальні документи у кримінальному провадженні; органом досудового розслідування не виконано ухвалу слідчого судді від 06.08.2024 про зобов`язання вчинити дії, не впливають на правильність висновків слідчого судді у даному судовому провадженні. Вказані доводи зведені до оскарження дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокурора, що не є предметом даного апеляційного перегляду, проте можуть бути оскаржені стороною захисту у порядку ст. 303 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3