УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 357/8359/22

провадження № 51-4163ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжного заходу, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), в умовах воєнного стану за таких обставин.

Так, 26 серпня 2022 року приблизно о 14:50 ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку АДРЕСА_2 біля перукарні «Chanel» в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_6 та двома руками штовхнув її в спину, від чого вона впала на землю. ОСОБА_4 завдав потерпілій приблизно п`ять ударів ногами в ділянку голови, обличчя, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження. Надалі, подолавши опір потерпілої, засуджений заволодів майном ОСОБА_6 , зірвавши з її правого плеча сумку вартістю 305 грн, у якій були, зокрема, гроші - 320 грн. Після указаних дій засуджений з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник і розпорядився ним на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 625 грн.

Київський апеляційний суд ухвалою від 21 травня 2024 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року, кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК.

Суть доводів захисника зводиться до того, що в діянні його підзахисного немає корисливого мотиву, оскільки воно було спрямовано не на матеріальну вигоду, а щоб змусити потерпілу повернутися до попереднього спільного місця проживання. Крім того, скаржник узагальнено зауважує, що апеляційний суд не обґрунтував мотиви відмови у виключенні обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на наведені положення процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, тобто розбою, вчиненого в умовах воєнного стану. Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, суд обґрунтовано послався на показання: засудженого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 , свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зміст яких детально викладено у вироку та не оспорюється захисником.

Також установлені судом першої інстанції обставини підтверджуються сукупністю письмових доказів, зокрема: письмовою заявою потерпілої про вчинення ОСОБА_4 стосовно неї кримінального правопорушення; протоколом та відеозаписом затримання ОСОБА_4 від 26 серпня 2022 року; протоколом огляду та перегляду відеозапису від 26 серпня 2022 року наданого уповноваженою особою ГБК «ДОК»; протоколом огляду предметів від 26 серпня 2022 року (грошей у сумі 320 грн); протоколами проведення слідчих експериментів за участю засудженого ОСОБА_4 та потерпілої ОСОБА_6 від 29 серпня та 07 вересня 2022 року відповідно; висновком експерта № 173 від 30 серпня 2022 року; висновком експерта № 931/д від 06 вересня 2022 року; висновком експерта № 946/д від 13 вересня 2022 року.

Крім того, місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції вказав про безпідставність тверджень сторони захисту щодо відсутності в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, заволодів жіночою сумкою та грошима ОСОБА_6 в розмірі 320 грн, які перебували в сумці, шляхом нападу на потерпілу.

Водночас факт протиправного заволодіння майном потерпілої підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, які вказують, що ОСОБА_4 діяв із прямим умислом та корисливою метою, адже згідно з відеозаписом із камер спостереження на АДРЕСА_2 обл. 26 серпня 2022 року в період з 14:48:43 до 14:49:36 ОСОБА_4 рухався за потерпілою ОСОБА_6 на відстані приблизно п`яти метрів, коли остання прямувала до перукарні «Chanel» та зайшла у вказане приміщення. Засуджений залишився чекати потерпілу доки вона не вийшла з перукарні, після чого продовжив переслідування та, наздогнавши, застосував фізичну силу, внаслідок чого потерпіла впала, а ОСОБА_4 почав завдавати їй удари ногами по тілу. Надалі, засуджений заволодів сумкою ОСОБА_6 та пішов із місця події.

Суд також врахував, що згідно з протоколом затримання ОСОБА_4 від 26 серпня 2022 року та відеозаписом до нього із сумки засудженого вилучено 320 грн, з яких грошова купюра номіналом 200 грн мала рукописний напис чорнилами синього кольору із зазначенням номеру мобільного телефону. Як встановлено в судовому засіданні, вказаний номер телефону на грошовій купюрі написала потерпіла ОСОБА_6 . Це був номер телефону її матері.

Крім того, Білоцерківський міськрайонний суд Київської області визнав безпідставними твердження ОСОБА_4 про належність йому вилучених 320 грн з огляду на вказане вище, а також те, що саме така сума перебувала у викраденій засудженим сумці ОСОБА_6 , про що остання повідомила працівникам поліції за телефоном 102 та підтвердила вказані факти у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Не залишив поза увагою місцевий суд і те, що в показаннях ОСОБА_4 під час надання відповідей на запитання були наявні розбіжності, а саме: у своїх показаннях засуджений наполягав, що, прийшовши до себе додому, через деякий час він вирішив повернутися до ОСОБА_6 з метою передати їй необхідну суму для відвідування перукарні. Однак під час надання відповідей на запитання учасників судового провадження зазначив, що за ним додому прийшов оперуповноважений, з яким вони попрямували до місця конфлікту, де працівники поліції почали запитувати, де він залишив сумку ОСОБА_6 , на що ОСОБА_4 добровільно вирішив віддати сумку потерпілої і з працівниками поліції пішов додому, де з-під дивана дістав сумку, з якою повернувся на місце вчинення кримінального правопорушення. Після цього відбулося затримання ОСОБА_4 та вилучення жіночої сумки, що належала ОСОБА_6 .

Також предметом перевірки були доводи сторони захисту щодо непідтвердження доказами обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак ці доводи місцевий суд визнав безпідставними.

Насамперед суд першої інстанції слушно зауважив, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння певним видом доказів. Указані обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК (постанова Верховного Суду від 11 лютого 2020 року справа № 643/20474/15).

Водночас Білоцерківський міськрайонний суд Київської області зазначив, що факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_7 та відеозаписом затримання ОСОБА_4 , під час перегляду якого суд встановив, що останній перебуває з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови, забарвлення шкірного покриву обличчя, нестійка хода та порушення рівноваги.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений та його захисник подали апеляційні скарги. Київський апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав про відсутність підстав для скасування вироку місцевого суду, оскільки діяння засудженого кваліфіковано правильно.

Висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду відповідає приписам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на приписах статей 370, 374, 419 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України», заява № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з належно вмотивованими висновками судів попередніх інстанцій, які дослідили та проаналізували зібрані докази, надали їм належну оцінку, зокрема оцінили їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для доведення винуватості ОСОБА_4 і обґрунтовано дійшли правильних висновків про наявність у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК.

Додатково суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що розбій, як злочин проти власності (ст. 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за ст. 187 КК необхідно розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування відповідного фізичного або психічного насильства. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Необхідно також враховувати, що розбій характеризується, зокрема корисливою метою посягання - протиправне обернення чужого майна на свою користь чи користь інших осіб, та відповідним корисливим мотивом.

Згідно з установленими судами попередніх інстанцій обставинами ОСОБА_4 , не маючи жодного права на належне потерпілій майно, а саме сумку з грошима, за відсутності дозволу ОСОБА_6 на його вилучення, розумів, що протиправно обертає на свою користь неналежне йому (чуже) майно.

До того ж, твердження захисника в касаційній скарзі про відсутність корисливого мотиву та корисливої мети не є слушними, зокрема й з огляду на те, що, як установили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_4 під час нападу викрав належну потерпілій ОСОБА_6 сумку, з якої забрав її гроші, які тримав потім при собі до моменту затримання та вилучення грошей працівниками поліції.

Крім того, Суд погоджується з обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо підтвердження належності потерпілій грошей, вилучених у засудженого під час затримання, і такі висновки не спростовані доводами касаційної скарги.

Водночас колегія суддів Верховного Суду зауважує про безпідставність посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року (справа № 596/1688/18), оскільки вказане рішення є нерелевантним до обставин цього кримінального провадження, через те, що розглядуване у ньому діяння вчинене за інших обставин, відмінних від установлених судами попередніх інстанцій у цьому провадженні. Так, у справі, на яку посилається захисник, виправданий, у зв`язку з тим, що неповнолітній потерпілий показав йому непристойний жест рукою, вирвав з рук його мобільний телефон та одразу ж зателефонував матері потерпілого, якій повідомив, що відібрав телефон через неправильне виховання дитини і повідомив де залишить телефон.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3