Справа № 444/2084/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/842/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000052 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 04.07.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , яка фактично проживала до затримання: АДРЕСА_2 , не одруженої, до затримання проживала в незареєстрованому шлюбі із гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, не являється депутатом, чи адвокатом, чи нотаріусом, українка, громадянка України, раніше не судимої, до затримання працювала різноробочою в ФГ «Відродження», реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспорт не встановлені,

обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 305 КК України, за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник та обвинувачена подали апеляційні скарги на вирок Галицького районного суду м.Львова від 28.02.2024, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна яке є її власністю.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня обрання їй запобіжного заходу та її затриманні, а саме з 10.02.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку суду в законну силу залишено раніше обраний тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (хімічної експртизи) № СЕ-19/114-24/3448-НЗПРАП від 04.03.2024 року, яка проведена експертами Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, в сумі - 6815,52 грн.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржила адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просить вирок змінити та призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, за який вона притягується до кримінальної відповідальності та звільнити її від відбування покарання з випробовуванням у відповідності до ст. 75 КК України. Вважає зазначений вирок незаконним, таким, що підлягає зміні через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що постановлений судом вирок є надто суворим, таким, що винесений без врахування усіх обставин справи, наявності пом`якшуючих вину обставин, а призначене покарання хоч і в межах санкції статті, за якою ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності, але не відповідає характеру вчиненого, без врахування її щирого каяття, сприяння розкриттю злочину, особи обвинуваченої та є явно несправедливим.

Апелянт зазначає, що обвинувачена повністю визнала свою вину у вчиненому, в ході досудового розслідування, допитана як свідок, а в подальшому і як підозрювана, розповіла органам досудового розслідування про усі обставини вчинення кримінального правопорушення та осіб, причетних до його вчинення. Зокрема, обвинувачена пояснила, що вона на пропозицію ОСОБА_11 їздила в Єгипет та привезла на її прохання посилку. До зазначеного випадку ОСОБА_7 не перевозила будь яких посилок на територію України. Така пропозиція була прийнята ОСОБА_7 через складне становище в житті. Вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей, по відношенню до яких є одинокою матір`ю. Цивільний чоловік обвинуваченої - ОСОБА_8 хворіє, являється інвалідом 3-ї групи, потребує постійного лікування. Родина проживає в селі у найманому будинку, який є практично не придатний для проживання. Органам досудового розслідування та суду підсудна розповіла всі обставини вчинення злочину, надала інформацію про усіх осіб, що можуть бути причетні до діяльності, за яку вона притягується до відповідальності. Відтак обвинувачена щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю злочину.

Апелянт наголошує, що з врахуванням зазначених вище обставин, прокурор під час судового розгляду запропонував суду першої інстанції обрати ОСОБА_7 міру покарання, з урахуванням с. 69 КК України нижче нижчої межі санкції, за якою вона притягується до кримінальної відповідальності - у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна.

На думку сторони захисту при постановлені вироку суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, суд не визнав обставинами, які пом`якшують покарання, на які посилався прокурор та захист, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції також не врахував, що при наявності пом`якшуючих обставин до обвинуваченої можна застосувати вимоги ст. 69 КК Українита обрання покарання нижче від найнижчої межі, за ч.3 ст. 305 КК України.

Враховуючи особу ОСОБА_12 , яка раніше ніколи не притягувалась до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується, до затримання працювала, захисник вважає, що виправлення обвинуваченої та її перевиховання можливе без відбування покарання, а тому вона може бути звільнена від його відбування з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України.

На вирок суду першої інстанції подала апеляційну скаргу обвинувачена ОСОБА_13 , яка просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, яким призначити їй покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України. Вважає, що вирок є надто суворим та постановленим без врахування всіх обставин справи, наявних пом`якшуючих обставин у виді щирого каяття у скоєнні злочину, активного сприяння у розкритті злочину, як на досудовому розслідуванні так і в суді першої інстанції Вирок є явно несправедливим по відношенню до неї, оскільки свою вину у скоєному вона визнала повністю. Вона дійсно на пропозицію ОСОБА_11 , з якою їздила в Єгипет, привозила посилки на її прохання, але про їх зміст вона не знала. Раніше на територію України вона посилки не привозила. Таку пропозицію вона прийняла, оскільки потребувала коштів для утриманні сім`ї, а саме двох неповнолітніх дітей, цивільного чоловіка, який є інвалідом 3 групи і потребує постійного лікування. Її сім`я проживає в сільському найманому будинку, який практично не придатний для проживання. Такі скрутні обставини змусили її погодитися на пропозицію ОСОБА_14 перевезти посилку через кордон та повіривши останній, що у неї не буде з цим проблем. Вона не догадувалася, що в посилці наркотичні засоби. Про скоєне дуже шкодує та просить врахувати її поведінку, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину та обставини життя, які заставили вчинити таке. Крім того прокурор в суді першої інстанції також просив призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» та «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», в 00 год 31 хв 09.02.2024, прямуючи в напрямку України як пасажир нерейсового автобусу д.н.з. НОМЕР_1 сполученням Варшава-Дніпро, незаконно перемістила через митний кордон України у пункті пропуску «Рава-Руська» Львівської митниці Держмитслужби, що на території с. Рата Львівського району Львівської області, попередньо прихований від митного контролю прекурсор «псевдофедрин», вагою 1 474,4684 грама, серед особистого одягу і продуктів харчування та шляхом надання останньому вигляду продуктів харчування через поміщення його до 3 фабричних упакувань з-під сипучих продуктів харчування із маркуваннями « ІНФОРМАЦІЯ_3 », 3 фабричних упакувань з-під сипучих продуктів харчування із маркуваннями «Dreem» та 1 фабричного упакування з-під сипучого продукту харчування із маркуваннями «Fruty».

Заслухавши доповідача, думки захисника - адвоката ОСОБА_10 , підтриману обвинуваченою ОСОБА_7 , які просили задовольнити в повному обсязі апеляційні вимоги зазначені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченої, міркування прокурора ОСОБА_9 , який просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст. 305 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржуються.

Дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 305 КК України кваліфіковано правильно, як контрабанду прекурсорів в особливо великих розмірах, тобто їх незаконному переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.

Покликання апелянтів - захисника та обвинуваченої на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_7 занадто суворе покарання колегія суддів вважає безпідставними.

Санкція ч.3 ст. 305 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з конфіскацією майна.

Відповідно судом першої інстанції міра покарання обвинуваченій була призначена в межах статті обвинувачення в мінімальній мірі покарання з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченої, її відношення до скоєного, поведінку під час досудового розслідування та в суді першої інстанції та думки всіх учасників процесу.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував вимоги ст.50, 65 КК України, а також врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є кримінальним правопорушенням у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів проти здоров`я населення, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, усвідомила суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, у вчиненому щиро розкаялася, що враховано як пом`якшуюча обставина, спочатку активно сприяла розкриттю злочину; даних про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується, працювала до затримання, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, також не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, раніше несудима, неодружена, проживає в незареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 15 та 17 років.

З врахуванням викладеного, судом першої інстанції було призначено ОСОБА_7 мінімальне покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна, яке є її власністю.

При цьому суд першої інстанції врахував дані, які наявні в матеріалах справи, а саме те, що ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування запевняючи як сторону обвинувачення, так і слідчого суддю, що має твердий намір співпрацювати зі слідством, в подальшому категорично відмовлялася надавати будь-які покази, що стверджується ухвалою слідчого суді від 04.04.2024 р. про продовження строку дії запобіжного заходу.

Більше того, в ході судового розгляду даної справи, ОСОБА_7 під час своїх пояснень уникала відповідей на поставлені запитання щодо осіб причетних до вчиненого злочину, і лише розповідала про ОСОБА_15 , щодо інших осіб, пояснювала, що нічого про них не знає.

Суд першої інстанції також не надав віри поясненням ОСОБА_7 в тій частині, що вона вважала, що перевозить саме спортивне харчування. Так, з її пояснень, вона п`ять разів впродовж короткого періоду часу перевезла з Єгипту в м. Варшаву такі валізи за що отримувала винагороду в розмірі 1000 доларів США кожного разу. Разом з тим, на переконання суду ОСОБА_7 не могла не усвідомлювати та не розуміти, що перевозить заборонені речі, оскільки міжнародне авіаперевезення посилки є значно меншзатратним, аніж авіапереліт особи з тою самою валізою.

На переконання суду, ОСОБА_7 не усвідомила суспільний осуд вчиненого нею кримінального правопорушення, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, враховуючи, що вчинений нею злочин спрямований проти здоров`я людей.

Вимоги зазначені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченої, про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не були належним чином враховано активну допомогу обвинуваченою слідству та її щире розкаяння в скоєному, в результаті чого не було до неї застосовано вимоги ст. 69 ККК України, яке надає можливість призначити покарання нижче від найнижчої межі, є безпідставними з врахування зазначеного вище та були предметом розгляду в суді першої інстанції, однак не було встановлено достатніх підстав для її застосування.

У відповідності до ст. 69 КК України, за наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Колегія суддів дослідивши наявні в матеріалах справи документи та врахувавши доводи сторони захисту та обвинуваченої дійшла переконання про те, що покликання апелянтів про можливість застосування до обвинуваченої вимоги ст. 69 КК України є безпідставними з врахуванням обсягу, видів та небезпечності для здоров`я людей ввезених в країну за допомогою обвинуваченої ОСОБА_7 прекурсурорів, для реалізації та з метою власного збагачення.

Відповідно наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення (про яке зазначають апелянти) у цьому кримінальному провадженні не призвело до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння.

Апеляційні вимоги захисника адвоката ОСОБА_10 про застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України не відповідають чинному законодавству, у даній справі, а тому не підлягають задоволенню з врахуванням наступного.

У відповідності до ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак за ч.3 ст. 305 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 10 до 12 років, і навіть при врахуванні думки прокурора та застосуванні ст. 69 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, то ні суд першої інстанції ні суд апеляційної інстанції не вправі застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 вимоги ст. 75 КК України оскільки звільнення від відбування покарання з встановлення іспитового строку можливе лише при призначенні покарання у виді позбавлення волі менше 5 років. Що неможливо за вчинений ОСОБА_7 злочин.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно беручи до уваги зазначене вище, з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень колегія суддів вважає, що обвинуваченій було призначено покарання якевідповідає принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Отже апеляційні вимоги захисника та обвинуваченої не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які викладені у вироку.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг поданих захисником та обвинуваченою.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, відповідно підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 04.07.2024 року яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 305 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка утримуються під вартою в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: