Справа № 646/2341/23
№ провадження 1-кп/646/831/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у режимі відеоконференції з Державною установою "Качанівська виправна колонія (№54)" у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження, внесеного 13.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 114-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

У судовому засіданні з метою забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, запобігти знищенню, схову або спотворенню будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, враховуючи обґрунтовану підозру у вчиненні нею тяжкого злочину та реальність зазначених ризиків, які на цей час не зменшилися та продовжують існувати, прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки строк дії раніше обраного запобіжного заходу спливає 06.09.2024. При цьому, прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам та на підставі абз. 8 ч. 4 ст.183 КПК України з урахуванням обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України просить не визначати розмір застави.

Водночас у судовому засіданні прокурор подав суду змінений обвинувальний акт, зазначивши, що ним було уточнені обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою у кримінальному провадженні №0000011 від 13.02.2023 судом роз`яснено обвинуваченій та захиснику положення ст. 338 КПК України, а саме наслідки зміни обвинувачення, зокрема надання часу для можливості підготуватися до захисту проти зміненого обвинувачення.

Обвинувачена та її захисник просили не продовжувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, наведені прокурором у клопотанні належним чином не обґрунтовані, оскільки Харківським апеляційним судом вже скасовувався вирок суду першої інстанції.

змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, або визначити розмір застави, посилаючись на те, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.04.2024 вирок відносно ОСОБА_3 скасований, остання тривалий час перебуває під вартою, ризики зазначені прокурором нічим не підтверджені, обвинувачена не має наміру спотворювати чи знищувати документи.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, з урахуванням обставин справи, тяжкості пред`явленого обвинувачення, особи обвинуваченої при розгляді клопотаннь, встановив наступне.

Частиною третьою статті 331 КПК України визначено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.03.2023 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 травня 2023 року включно.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10.05.2023 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено в межах строку досудового розслідування до 13.06.2023 включно.

Під час судового розгляду строк запобіжного заходу неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова 09.07.2024 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.09.2024 включно.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п.1 ч.3 ст. 199 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених ч.ч.1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що положення кримінального процесуального законодавства не розкриває зміст ризику втечі, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, суд, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, при оцінці вказаного ризику враховує практику ЄСПЛ, яка розкриває зміст такого ризику.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від суду. Зазначена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_3 у сукупності з іншими обставинами.

Суд також зазначає, що частина території України окупована державою агресором РФ, а переміщення особи територією України не передбачає обов`язкової наявності закордонного паспорту, що дає змогу останньому залишити підконтрольну Україні територію, з метою переховування від правосуддя та уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_3 перебуваючи на свободі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів за допомогою віддаленого доступу, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що свідчить про збереження ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст.177 КПК України.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років (в редакції закону, чинній на час його вчинення), за відсутності будь-яких стримуючих факторів запобігання ризиків, зазначених прокурором, приймаючи до уваги, що розгляд кримінального провадження на цей час не розпочато, докази сторони обвинувачення та захисту не досліджені, суд доходить висновку про наявність високого ступеня ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченої та реально існуючий ризик її неправомірної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачена, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_3 злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку.

Обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченої кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу. Обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченій, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом реалізації ризиків.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Суд вважає, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченій на більш м`який, зважаючи на воєнний стан та місце проживання обвинуваченої на території, де наразі ведуться активні бойові дії. Крім того, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу може створити в очах суспільства уяву безкарності та свавілля.

Достатніми та належними підставами продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 є не лише очікування розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, враховуючи вище викладене, повністю виправдовує утримання обвинуваченої під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

При постановленні даної ухвали суд, керуючись абз. 8 ч. 4 ст. 183, ч. 6 ст. 176 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави відносно ОСОБА_3 при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки остання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.114-2 КК України під час дії воєнного стану.

Керуючись ст. ст. ст. ст. 131, 174, 183, 184, 193-199, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 28 жовтня 2024 року включно.

Ухвала в частині застосованого запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий : ОСОБА_1