Провадження № 1-кс/638/2733/24
УХВАЛА

Іменем України

15 серпня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001682 від 09.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001682 від 09.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2024 за номером 0001682, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.08.2024 до Чергової частини Харківського РУП №3 надійшло повідомлення про те, що цього дня о 09:46 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , надав неправомірну вигоду працівникам УПП в Харківській області ДПП в розмірі 300 гривень за не складання відносно нього адміністративних матеріалів.

08.08.2024 у період часу з 10 год. 15 хв. по 10 год. 32 хв., слідчим СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході проведення огляду місця події, у присутності понятих, було виявлено та вилучено: купюру номіналом 100 гривень серія та номер УМ1479562 та купюру номіналом 200 гривень серія та номер ХГ5829259. Вказані купюри було поміщено до полімерного сейф-пакету CRI 1087468 та належним чином запаковано.

Вилучення вказаного майна здійснювалось 14.07.2024 року на підставі ст. 237 КПК України під час проведення огляду місця події.

Вищевказаний об`єкт вилучений та опечатаний у встановленому законом порядку у присутності учасників слідчої дії.

Постановою слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції №3 в Харківській області ОСОБА_6 від 09.08.2024 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001682 від 09.08.2024, місцем зберігання якого, у разі задоволення клопотання про арешт майна, визначено - камеру схову речових доказів ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.

09.08.2024 у період часу з 12 год. 05 хв. по 12 год. 23 хв. слідчим СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 у приміщенні каб. 402 ХРУП №3 за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна, 103, було проведено огляд речей вилучених в ході ОМП від 08.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 . Після закінчення огляду купюри номіналом 100 гривень серія та номер УМ1479562 та номіналом 200 гривень серія та номер ХГ5829259 було поміщено до полімерного сейф-пакету PSP 1187105 та належним чином запаковано.

Враховуючи обставини вчинення злочину, а також інші дані, які містяться у матеріалах даного кримінального провадження, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що, вилучене майно є об`єктами кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також набуті у наслідок злочинної діяльності.

Враховуючи обставини, встановлені під час досудового розслідування, сторона обвинувачення вважає наявною підставу для накладення арешту, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Прокурор вказав у клопотанні, що незастосування арешту на вищезазначене майно може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, враховуючи те, що повернення зазначеної речі, тимчасово вилученої під час огляду місця події, може призвести до її знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення судового рішення в частині можливої конфіскації майна, прокурор просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вищезазначене майно.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Власник майна до суду не з`явився, повідомлявся належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР №0001682 від 09.08.2024, рапортом ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, протоколом огляду місця події, фото-таблицею, постановою про визнання в якості речового доказу, протоколом огляду речей.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001682 від 09.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження у рамках кримінального провадження № 0001682 від 09.08.2024 на вилучене в ході проведення огляду місця події 08.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , майно:

- дві купюри: номіналом 100 гривень серія та номер «УМ1479562», номіналом 200 гривень серія та номер «ХГ5829259», які поміщені у полімерний сейф-пакет PSP 1187105.

Місцем зберігання виявленої та вилученої в ході огляду місця події речі визначити камеру зберігання речових доказів ХРУП №3 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна, 103.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1