Справа № 515/1160/24
Провадження № 1-кп/513/156/24
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні, за відсутності учасників судового провадження та відповідно до ч.4 ст.107 КПК України без фіксування судового провадження технічними засобами, кримінальне провадження №0000050 від 03 липня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області, українки, громадянки України, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 08 червня 2024 року близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи на АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілою ОСОБА_4 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно схопивши у праву руку камінь, нанесла останній один удар по лівій руці в область передпліччя.

Внаслідок своїх умисних, неправомірних дій ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді синця та садна зовнішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, яке не було небезпечним для життя, має незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів і за цим критерієм, згідно з п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, за ознаками: заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Положеннями ч.2 та 3 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором заявлено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрювана беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодна з розглядом обвинувального акту за її відсутності, у відповідності до положень ч.1 ст.302 КПК України, просить суд розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також відповідно до вимог ч. 3 ст.302 КПК України до обвинувального акту було додано письмову заяву обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно з якою остання у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження передбаченими ч.1 ст. 394 КПК України та згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

У даних заявах захисником - адвокатом ОСОБА_5 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваної, її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту відносно неї у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні, за її відсутності.

Потерпіла ОСОБА_4 також надала добровільну згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без її участі, зміст встановлених обставин кримінального провадження не заперечує.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України.

Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року за клопотанням прокурора, у відповідності до вимог ст. 381 та ст. 382 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначено до судового розгляду без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження.

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акту їх письмові заяви.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, а саме: заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Враховуючи викладене, та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, її заяву, в якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, відповідно до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вирок суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження надані органом досудового розслідування, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення (проступку) мала місце, вина обвинуваченої ОСОБА_3 у заподіянні ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, при обставинах встановлених органом досудового розслідування поза розумним сумнівом, доведена повністю, а дії ОСОБА_3 обґрунтовано кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження. Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винною нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (проступків) і законну за них санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винного у скоєнні кримінальних правопорушень особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65-67 КК України, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, мотиви і причини, які призвели до скоєння нею кримінального проступку, її ставлення та поведінку після вчинення злочину, наслідки що настали, дані про особу, а саме те, що ОСОБА_3 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого діяння, активно сприяла розкриттю злочину шляхом надання повних та послідовних показів стосовно відомих їй обставин, щиро кається у вчиненому, раніше не судима, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального проступку, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винної, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

З урахуванням вище наведеного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи обставини та мотиви вчинення злочину, наслідки його вчинення для потерпілої особи, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченої та її відношення до вчиненого, думку прокурора з приводу покарання та вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_3 в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинувачену ОСОБА_3 та запобігти її злочинній діяльності можливо без її ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Судові витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст.381-382, ст.ст.368-371,373-374,376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює сумі 510,00 грн (п`ятсот десять грн 00к.).

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили до ОСОБА_3 не застосовувати.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1