Справа № 369/1913/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5820/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28 ч.2 ст.321-1 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 321-1 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 321-1 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 321-1 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Вважає, що існують ризики того, що останній може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Прокурор вказує, що під час досудового розслідування постановою слідчого від 15.03.2023 автомобіль «Audi Q5» (VIN НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000299 від 14.04.2022. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2023 накладено арешт на автомобіль «Audi Q5» (VIN НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить обвинуваченому ОСОБА_8 . Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2024 скасовано арешт на автомобіль «Audi Q5» (VIN НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить обвинуваченому ОСОБА_8 , в частині володіння та користування. Отже, вищевказаний транспортний засіб на даний час перебуває під арештом та обвинувачений ОСОБА_8 був позбавлений можливості його відчужити, а лише мав можливість ним володіти та користуватись, що також встановлено ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.05.2024. Натомість прокурору стало відомо, що 07.04.2024 автомобіль «Audi Q5» (VIN НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 вибув з власності ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_12 , а отже, на думку прокурора, ОСОБА_8 будучи обізнаним про свій обов`язок щодо збереження цього автомобіля та усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, протиправно, з корисливих мотивів, здійснив продаж автомобіля ОСОБА_12 , тим самим відчужив майно на яке було накладено арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, починаючи з 24 жовтня 2024 року до 22 грудня 2024 року включно з альтернативою внесення застави у розмірі 700 (сімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 грн. (два мільйона сто дев`ятнадцять тисяч шістсот грн. 00 коп.).

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою із визначенням саме такої суми застави, послався на доведеність наявності ризиків, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинуваченим ОСОБА_8 не виконувались покладені на нього обов`язки при обранні запобіжного заходу, які виявились у тому, що останнім було порушено заборону на відчуження майна, а саме автомобіля «Audi Q5» накладену ухвалою Печерського районного суду м. Києва та на підставі чого було змінено запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання прокурора та продовжити ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з альтернативою внесення застави у розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 362 600 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги та доповнень до неї посилається на незаконність та необгрунтованість ухвали суду та такою, що істотно порушує конституційні права обвинуваченого.

Посилається на необгрунтованість та надуманість заявлених прокурором ризиків, а розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави непомірним для обвинуваченого. Також зазначає, що ні клопотання прокурора, ні ухвала суду не містить обставин, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшились, або з'явились нові, а також прокурором заявлені ризики, які раніше фактично не існували та не були встановлені судом. Прокурором не наведено жодних відомостей, які б свідчили, що виникли нові обставини, що спричинили нові ризики, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризик незаконного впливу на свідків для уникнення кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні.

Разом з тим, ухвала суду містить ризики, про які прокурором заявлено не було, а саме ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Вважає даний ризик необґрунтованим та безпідставним.

Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що арештований автомобіль відповідно до ухвали слідчого судді, був ввірений чи переданий на зберігання обвинуваченому ОСОБА_8 , не встановлено обставин щодо заборони безпосередніх дій обвинуваченого у відношенні до арештованого майна і попередження його про кримінальну відповідальність. Зазначає, що на момент відчуження, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про накладення арешту, жодних обов'язків ухвалою суду на обвинуваченого не покладалось, на адресу ГСЦ МВС не надходила від правоохоронних органів ухвала слідчого судді про арешт автомобіля.

Вважає визначений розмір застави у виді 700 прожиткових мінімумів доходів громадян, непомірним як для обвинуваченого, так і для його сім'ї та зазначає, що станом на дату розгляду клопотання, як у обвинуваченого, так і у його дружини вже наявні заборгованості по договорам споживчого кредитування,загальний розмір яких становить 82928,87 грн.

Зазначає, що у дружини обвинуваченого діагностовано хворобу, яка прогресує та діагноз впливає на можливість виконання побутових завдань та догляду за малолітньою дитиною і вона сторонньої допомоги не має. Також посилається на належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який постійно з'являвся в судові засідання, на наявність постійного проживання, на вік та сімейний стан обвинуваченого, на перебування у нього на утриманні дитини, на стан здоров'я обвинуваченого і утворення значного розміру заборгованості.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачений повідомлений, клопотань від нього про розгляд апеляційної скарги за його особистою участю до суду не надійшло, тому його неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги , перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існування ризиків, передбачених п. 2,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_13 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_13 перебувати на волі.

Обвинуваченому також визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у виді 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Разом з тим, апеляційна скарга захисника по своїй суті зводиться із незгодою щодо розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Згідно з ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Частиною 5 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку…» (§25 рішення).

Як вбачається з ухвали суду, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2023 року щодо ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 1 342 000 грн. та 20.03.2023 року ОСОБА_8 було звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави та покладено на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Однак покладені на обвинуваченого обов`язки він не виконав та маючи арешт на майно накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2023, а саме на відчуження автомобіля «Audi Q5» (який визнано речовим доказом у справі), знаючи про наявність арешту на транспортний засіб 06.04.2024 року, відчужив даний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу.

Зважаючи, що обвинувачений ОСОБА_8 порушив покладені на нього обов`язки, то ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.07.2024 змінено запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1342 000 грн. на тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 грн.

Колегія суддів, вважає що рішенням суду першої інстанції щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави саме у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не порушено вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та враховано особу обвинуваченого, а також факт порушення ним покладених на нього обов`язків під час дії попереднього запобіжного заходу, а також ступінь встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про завідомо непомірність для обвинуваченого та його родини визначеного судом розміру застави будь-якими доказами не підтверджені та спростовуються тією обставиною , що попередня застава у розмірі 1342 000 грн. повернута заставодавцю.

Відтак, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 119 600 грн., має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: