Справа № 742/5186/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/587/24
Категорія - ч. 2 ст. 187 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001251 від 30 листопада 2023 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сухополова Прилуцького району Чернігівської області, громадянина України, до виїзду за кордон працюючого на ОСОБА_9 , перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, має неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2009 року за ч. 4 ст.187,ч. 2 ст.121 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, окрім житла;

- за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна, окрім житла.

Початок строку покарання ухвалено рахувати з моменту затримання, з 05 травня 2023 року.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що будучи раніше засудженим за розбій, 15 жовтня 2021 року близько 01 години, точного часу не встановлено, перебуваючи на автобусній зупинці, у АДРЕСА_2 , спільно із ОСОБА_10 як особою кримінальне провадження відносно якого зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та з метою вчинити напад, незаконно заволоділи чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілому, побили ОСОБА_11 , а саме: ОСОБА_6 завдав не менше двох ударів ногою в область живота та лівої руки, чим спричинив ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи № 263 від 24.11.2021 тілесні ушкодження у вигляді синців передньої черевної стінки, вивиху проксимального міжфалангового суглобу 2-го пальця лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Після чого ОСОБА_12 спільно зі ОСОБА_10 заволоділи речами потерпілого, а саме мобільним телефоном марки Samsung A10 S, вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4575 від 18.11.2021р. - 2236,67 грн. та грошовими коштами в сумі 334,50 грн. та 1 доларом США, який відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ станом на 15.10.2021 становив 26,349 грн., після чого з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму - 2597,52 грн.

15 жовтня 2021 року, близько 02 год. 14 хв., ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_10 як особою кримінальне провадження відносно якого зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на площі поряд з Прилуцьким міським будинком культури, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , помітили потерпілого ОСОБА_13 та, реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, повторно, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер вчинюваного діяння, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, умисно влаштували сварку з ОСОБА_13 , після чого, ОСОБА_6 двічі використав балончик зі сльозогінним газом, чим спричинив ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді хімічного опіку кон?юнктиви правого ока, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 239 від 10.11.2021р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. В результаті потерпілий ОСОБА_13 впав на землю, а обвинувачений ОСОБА_6 зі ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, заволоділи сумкою (барсеткою через плече) потерпілого, вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4575 від 18.11.2021р. становила 233,33 грн. На момент вчинення відкритого заволодіння сумкою (барсеткою через плече) у ній перебували: паспорт громадянина України на ім"я ОСОБА_13 , ідентифікаційний код на ім"я ОСОБА_13 , посвідчення учасника бойових дій на ім?я ОСОБА_13 , рулетка на 5 метрів у корпусі синього кольору, вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4575 від 18.11.2021р. становить 50 грн., зарядний пристрій до телефону (кабелю ТРС та двох зарядних блоків), вартість якого відповідно до судово-товарознавчої експертизи № 4575 від 18.11.2021р. становить 245 грн. Після вчиненого нападу на потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 покинули місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_13 матеріальні збитки на загальну суму 528,33 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 фактично просить вирок суду скасувати, як незаконний, та розглянути кримінальне провадження щодо нього в межах чинного законодавства, визнавши особу невинною в пред`явленому обвинуваченні. Стверджує, що не переховувався від органів досудового розслідування за межами України, а виїхав виключно для працевлаштування.

Вважає безпідставним обвинувачення у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 , оскільки під час нанесення останньому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_14 , особисто участі не приймав, а, навпаки, зробив зауваження ОСОБА_10 та зі свого телефону подзвонив на гарячу лінію, у швидку та поліцію. Стверджує, що саме перевірка вказаних телефонних дзвінків та відеозаписи з камер спостереження на магазині можуть спростувати його причетність до вказаного злочину, що залишилось поза увагою суду. Переконаний, що вирок суду грунтується на припущеннях, оскільки не всі свідки було допитані та не всі докази дослідженні, про які вказував апелянт, зокрема, не було викликано в судове засідання слідчого.

В доповненнях до апеляційної скарги, крім вище вказаних доводів, ОСОБА_6 наполягає, що телефоном та коштами потерпілого заволодів саме ОСОБА_10 та в подальшому ці речі він же і сховав у Києві. Звертає увагу на показання потерпілого, який їх змінював вказуючи різну кількість людей, що здійснили на нього напад. Крім того, усупереч показанням потерпілого, палець у нього не був зламаний, а лише вивихнутий, що слідує з експертизи. Вказує, що органами досудового розслідування не вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки саме він вчинив ці два злочини. Просить з`ясувати всі ці обставини, щоб за злочин не була покарана невинна особа.

Інші доповнення до апеляційної скарги містять фактично аналогічні доводи.

Прокурор в апеляційній скарзі не оскаржуючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна окрім житла, за ч.2 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі із конфіскацією майна окрім житла.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_12 злочинів спільно із ОСОБА_10 та вважати, що ОСОБА_6 вчинив злочини за попередньою змовою з особою, кримінальне провадження відносно якої зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні покарання суд не в повному обсязі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та не врахував, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, в тому числі за розбої, на шлях виправлення не став, у період непогашеної судимості за вказані злочини знову вчинив тяжкі корисливі злочини за попередньою змовою групою осіб, поєднані з насильством, в тому числі й небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 свою вину визнав лише по факту грабежу відносно потерпілого ОСОБА_13 , упродовж судового розгляду намагався суд завести в оману. Під час судових засідань поводив себе зухвало, надавав суперечливі показання, вказував, що розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 не вчиняв.

Також суд не звернув належної уваги на той факт, що будучи обізнаним про відповідальність за вчинення розбоїв, ОСОБА_6 через день після вчинення злочинів перетнув державний кордон України та почав переховуватися від органів досудового розслідування та суду на території Республіки Польща. В подальшому ОСОБА_6 було оголошено в міжнародний розшук та 05 травня 2023 року затримано на території Республіки Польща. Також судом не враховано, що спричинивши потерпілому ОСОБА_11 , як матеріальну шкоду так і шкоду здоров`ю, обвинувачений ОСОБА_6 жодним чином не розкаявся, не намагався її відшкодувати чи попросити вибачення. Відтак, призначене судом покарання не є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Крім того, звертає увагу апелянт, у судовому рішенні констатується факт вчинення злочинів ОСОБА_6 спільно зі ОСОБА_10 як особою кримінальне провадження відносно якого зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Проте, ОСОБА_10 не був учасником судового розгляду та не міг скористатися правами, передбаченими ст. 42 КПК України, оскільки провадження щодо нього зупинено до його звільнення з військової служби. Тому, у суду першої інстанції не було законних підстав для висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за попередньою змовою зі ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, вказуючи, що він не брав участі в розбійному нападі на депутата місцевої ради потерпілого ОСОБА_11 , якого побив і заволодів його речами ОСОБА_10 , під час пограбування потерпілого ОСОБА_13 він з газового балончика бризнув в обличчя свідку, сумки не викрадав, просив вирок суду скасувати, а його виправдати, прокурора, який заперечував проти аргументів обвинуваченого та підтримав доводи апеляційної скарги про посилення покарання, виключення прізвище особи, щодо якої матеріали кримінального провадження виділені у зв`язку з її мобілізацією, допитавши свідка, переглянувши відеозапис з камери відео спостереження, дослідивши протоколи допитів, наданих прокурором у кримінальному провадженні, витребувати які просив обвинувачений під час апеляційного розгляду, вказуючи, що прокурором приховуються докази його невинуватості, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення,а апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_11 заперечує, вказуючи. що він під час побиття потерпілого і вилучення у нього речей перебував у магазині, коли виходив з магазину бачив як ОСОБА_10 з іншим невідомим чоловіком, били потерпілого, на що він зробив зауваження ОСОБА_10 , а також намагався викликати відповідні служби для надання допомоги потерпілому. Саме ОСОБА_10 заволодів майном потерпілого, приховуючи телефон та грошові кошти в м. Києві,

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 наполягав, що 15 жовтня 2021 року близько 1 години ночі, він проходив повз автобусну зупинку по АДРЕСА_2 , де бачив трьох осіб, які запропонували йому разом випити, а після відмови у спільному вживання спиртних напоїв, просили дати 20 грн., він не дав, і збирався іти далі. У цей час до нього підійшов ОСОБА_10 та тричі ударив, за ним підбіг ОСОБА_6 , який бив його ногами. Потерпілий від ударів упав, втратив свідомість, коли отямився був далеко від місця зустрічі з нападниками, виявив зникнення ключів, гаманця, мобільного телефону. Із слідами побоїв прийшов у будинок батьків. Які і надали йому першу медичну допомогу.

Посилаючись в апеляційній скарзі на змінювані потерпілим ОСОБА_11 показань в частині різної кількість людей, які здійснили на нього напад, що, на переконання апелянта, залишилось без уваги суду, колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що показання потерпілого, у відповідності до положень глави 4 КПК України, є самостійним джерелом доказів і потребують не «підтвердження об`єктивними доказами», а оцінці у сукупності з іншими.

В апеляційній скарзі обвинуваченого та доповненнях до неї не зазначено, яким чином ці обставини впливають на об`єктивність свідчень потерпілого саме з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема, обвинуваченим ОСОБА_6 .

Більше того, 30 травня 2023 р. Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №761/13685/14-к вказав, що заява про вчинення злочину за своєю правовою природою не є доказом у розумінні положень ст. 84 КПК, а виступає підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до ЄРДР по фактах, висвітлених у такій заяві, та здійснення їх кримінально-правової перевірки.

Відтак, зміст дослідженої судом апеляційної інстанції заяви потерпілого ОСОБА_11 (Том №2, а.с.144), яка і була піддана перевірці правоохоронними органами, свідчить, що вона була підставою або ж початковим етапом для розслідування за фактом вчинення розбійного нападу на потерпілого та не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України, а отже, зазначена обвинуваченим обставина про кількість нападників не вказує про зміну показань потерпілого в судовому засіданні, які б викликали сумніви у їх достовірності.

Показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими доказами зібраними у провадженні і не суперечать жодному з них.

Насамперед, ці показання підтверджуються протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 жовтня 2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка наносила йому удари ногами по корпусу тіла (том №1, а.с. 249, том №2, а.с. 1-5).

Також надані потерпілим показання підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 263 від 30 листопада 2021 р., відповідно до якої у потерпілого ОСОБА_11 мали місце ряд тілесних ушкодження, зокрема: синці передньої черевної стінки, вивих суглобу 2-го пальця лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров"я. Дані тілесні ушкодження по давності можуть відповідати 15 жовтня 2021 року, тілесні ушкодження могли утворитися в тому числі від нанесення ударів як руками, так і ногами сторонньої особи та не могли утворитися при падінні на площину. За представленою експерту документацією виявлені ознаки не менше 4-5 травматичних дій в області обличчя та живота потерпілого (том №2, а.с.7-12).

Отже, кількість встановлених експертом тілесних ушкоджень у потерпілого співвідноситься з тією кількістю ударів, які завдали нападники ОСОБА_11 , а тому заперечувальні показання обвинуваченого не приймаються до уваги, оскільки спростовуються й іншими доказами.

Зокрема, з протоколу огляду предмету від 11 листопада 2021 року, вбачається дослідження слідчим інформації, яка була вилучена у телефонної компанії на підставі ухвали слідчого судді, та яка безпосередньо стосується періоду, який більше ніж охоплюється обставинами події по факту розбійного нападу на потерпілого (том № 2, а.с. 32-37).

Зміст цього протоколу прямо суперечить показанням обвинуваченого щодо фіксації його викликів не лише на номери служб порятунку, про що як вказує апелянт, що було обумовлено саме неправомірними діями з боку потерпілого, а не самого обвинуваченого, а взагалі на будь-які які номери в даний період, що свідчить про викривлення фактичних обставин з боку ОСОБА_6 , з метою уникнення відповідальності.

Свідчення обвинуваченого про те, що жодних насильницьких дій по відношенню до потерпілого саме він не вчиняв, є суперечливими, з огляду на те, що сам же обвинувачений вказує про направленість протиправних дій з боку потерпілого, що змусило його викликати працівників полії, в той же час обвинувачений вказує, що в момент загострення конфлікту він був у магазині та купував пиво, а коли повернувся, то зробив зауваження ОСОБА_10 щодо неправомірності його дій, в той час як сама особа кримінальне провадження відносно якого зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації в ході проведення з нею слідчого експерименту від 19 жовтня 2021 року (том №1, а.с. 158-165) продемонструвала нанесення тілесних ушкоджень потерпілому особисто нею та обвинуваченим ОСОБА_6 .

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений вказував на те, що потерпілий лежав вже на землі, а ОСОБА_10 наносив йому удари, відтак, враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , який, як вказує, намагався зупинити неправомірні дії спочатку потерпілого, а потім ОСОБА_10 , при цьому участі в конфлікті не приймав, оскільки був у магазині, проте бачив, що ОСОБА_10 заволодів телефоном та грошима потерпілого, і мав з останнім з цього приводу розмову щодо переховування речей потерпілого, такі показання в частині заперечення участі у заволодінні майном потерпілого та нанесенні останньому тілесних ушкоджень, не лише свідчать про їх сумнівність, а навпаки, стверджують про узгодженість протиправних дій направлених щодо потерпілого.

При цьому, спільний умисел на переконання суду, може мати місце не лише шляхом активного обговорення ролі кожного з учасників, а буде погоджувати протиправні дії іншого шляхом мовчазної згоди, що також утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

У даному випадку, в процесі аналізу свідчень обвинуваченого, потерпілого та досліджених у сукупності доказів, у колегії суддів не викликає сумніві, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 були саме активними в момент спричинення тілесних ушкоджень, а не лише пасивними в момент спільного заволодіння учасниками події майном потерпілого ОСОБА_11 , як в цьому намагається переконати суд обвинувачений ОСОБА_6

Об`єктивно вина ОСОБА_6 підтверджується даними протоколу огляду місця події від 15 жовтня 2021 року, згідно якого було оглянуто територію автобусної зупинки за адресою: АДРЕСА_2 , де було виявлено, оглянуто, та вилучено пляшки із під пива, паперовий стакан та пачку цигарок зі слідами РБК, пляшку із під горілки (том №1, а. с. 233-235), що дає суду можливість оцінити фактичний перебіг побій шляхом аналізу показань потерпілого та обвинуваченого, свідків у провадженні.

Та обставина, що майно потерпілого було протиправно у нього вилучено та зберігалось поза його вільним волевиявленням, підтверджується протоколом огляду місця події від 17 жовтня 2021 року, з ілюстративними фото таблицями, проведеного у АДРЕСА_4 , де на АЗС Глуско, у кущах, було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Samsung чорного кольору, який належав потерпілому ОСОБА_11 (том №2, а.с.16-21).

За клопотанням обвинуваченого апеляційний суд викликав свідка ОСОБА_15 , який з 2021 року за місцем проживання відсутній, перебуває за кордоном і судячи з його пояснень, наданих слідчому 16.10.2021, в ніч з 14 на 15 жовтня 2021 року він перебував вдома, до нього заходив у гості кум потерпілий ОСОБА_11 . Вони дійсно вживали спиртні напої, після чого потерпілий ОСОБА_11 пішов до себе додому. Що відбувалося за межами квартири, свідок не бачив.

Записів з камер відеоспостереження у розпорядженні сторони обвинувачення по епізоду побиття потерпілого ОСОБА_11 не було. Відповідно і надати їх строна обвинувачення не могла.

При цьому, доводи обвинуваченого про залишення без належної уваги судом першої інстанції його клопотання про виклик у судове засідання слідчого є необґрунтованим, оскільки жодних необхідних підстав для виклику та допиту в судовому засіданні вказаної процесуальної особи вказано не було. Не кожне клопотання обвинуваченого обумовлене реальною необхідністю, а є лише його суб`єктивним баченням. Так, процесуальним законом слідчий наділений правом і обов`язком збирати і представляти суду докази. Слідчий є посадовою особою, уповноваженою в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове слідство у кримінальній справі. Інформація, яка відома слідчому щодо обставин вчинення злочину отримана ним оперативним шляхом та при проведенні слідчих дій знайшла своє відображення у прийнятих процесуальних рішеннях. Тому суд апеляційної інстанції не вбачає порушень щодо не виклику судом слідчого для відповіді на бажані запитання обвинуваченого. Процесуальні питання допиту більшості учасників процесу врегульовані кримінальним процесуальними нормами, але жодна з них не регулює порядок допиту слідчого, що є стороною обвинувачення в силу п.19 ч.1 ст.3 КПК України.

При цьому колегія суддів підкреслює, що належність та допустимість доказів наданих стороною обвинувачення є предметом безпосередньої оцінки суду під час прийняття остаточно рішення.

Що стосується критики показань потерпілого обвинуваченим про вивихнутий потерпілому палець, але не зламаний, як він про це зазначав у своєму допиті, то дана обставина врахована судом, зокрема, при дослідженні висновку судово-медичної експертизи № 263 від 30 листопада 2021 року та охоплюється обсягом обвинувачення, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, а тому жодним чином не впливає на правильність висновків суду щодо кваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК України.

Заперечення ОСОБА_6 в причетності до пограбування потерпілого ОСОБА_13 , також перевірялися як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Повторно допитаний свідок ОСОБА_16 , який перебував разом з потерпілим ОСОБА_13 на театральній площі м. Прилуки, підтвердив, що до них підійшли два чоловіки, які провокували їх на бійку. У той час як вони намагалися уникнути провокації. Після того, як чоловік худорлявої статури бризнув йому в очі з балончика, він став тікати, покинувши і велосипед і сумку.

Апеляційним судом був витребуваний у прокурора за клопотанням обвинуваченого відеозапис з камер відеоспостереження, який був переглянутий апеляційним судом за участі обвинуваченого та прокурора.

На відеозапису видно площа з клумбою з ліхтарями, де подалі від камери, біля лавок, видно силуети чотирьох чоловіків. Від цих чоловіків тікає чоловік міцної тілобудови вліво, як потім з`ясували це був свідок ОСОБА_16 . Потім тікає від двох чоловіків і падає перед клумбою потерпілий ОСОБА_13 , якого наздоганяють ОСОБА_6 із ОСОБА_10 і буцають лежачого ногами. Потім відходять і знову повертаються, і саме ОСОБА_6 , який був одягнений у яскраву червону футболку, вириває з рук лежачого потерпілого сумку, сіпає до тих пір, поки потерпілий не відпускає. ОСОБА_10 і ОСОБА_6 ідуть у бік лавок, розташованих на площі із відкрито викраденою з рук сумкою потерпілого. Потерпілий намагається підвестися і не може, залишається сидіти біля клумби.

З об`єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це. У даному випадку грабіж був поєднаний із застосуванням насильства з метою вилучення майна, за попередньою змовою групою осіб, які діяли злагоджено, як під час побиття потерпілого, так і вилучення у нього майна.

Отже висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_11 та в пограбуванні потерпілого ОСОБА_13 , вчинених за попередньою змовою групою осіб, з особою, кримінальне провадження відносно якої зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, відповідають фактичним обставинам справи, зібраним та перевіреним під час судового засідання доказам, і підстав їм не довіряти, колегія суддів не вбачає. На вимогу обвинуваченого, прокуророром були надані додаткові докази, які були в його розпорядженні та які викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, відомості про особу винного, зокрема, про перебування його у фактичних шлюбних відносинах та наявність неповнолітньої дитини, не перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, посередні характеристики за місцем проживання, наявність судимостей та вчинення злочинів в період непогашеної судимості, позицію потерпілих щодо міри покарання, позицію особи щодо вчиненого. Також судом визнано та враховано обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття щодо вчинення грабежу та відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_13 , а тому суд обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі за кожен із злочинів, та додаткове покарання за ч. 2 ст. 187 КК у виді конфіскації майна, окрім житла.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 через день після вчинення злочинів перетнув державний кордон України та почав переховуватися від органів досудового розслідування та суду на території іноземної держави враховується апеляційним судом, проте не є визначальним для призначення більш суворого покарання, оскільки вказана прокурором обставина свідчить про неналежну процесуальну поведінку, яка була врахована при застосуванні запобіжного заходу, як один із ризиків, що обумовлюють мету та підстави застосування запобіжних заходів. При цьому не визнання вини обвинуваченого щодо вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 та спричинення йому матеріальної шкоди та шкоди здоров`ю, обумовили призначення судом, з урахуванням дискреційних повноважень саме реального строку покарання, хоча і у мінімальних межах, а тому колегія суддів не погоджується з доводами сторони обвинувачення в частині призначення особі занадто м`якого покарання.

У той же час, колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи прокурора в частині посилання на вчинення ОСОБА_6 злочинів спільно з ОСОБА_10 у мотивувальній частині вироку.

Так дійсно з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд зазначив прізвище ОСОБА_10 відносно якого кримінальне провадження було зупинене на час військової служби за призовом під час мобілізації.

При цьому обставини кримінального провадження, судом встановлювались лише щодо ОСОБА_6 , тоді як факт вчинення злочинів ОСОБА_10 не встановлювався.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_6 злочинів спільно зі ОСОБА_10 та вважати, що ОСОБА_6 вчинив злочини за попередньою змовою з «особою, кримінальне провадження відносно якої зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації».

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 , змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку при викладенні обставин вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст. 187 КК України посилання на ОСОБА_10 та вважати, що ОСОБА_6 вчинив злочини за попередньою змовою з «особою, кримінальне провадження відносно якої зупинено для проходження військової служби за призовом під час мобілізації».

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19