Провадження № 1-кс/344/6485/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000596 від 06.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000596 від 06.09.2022 року, в якому просить скасувати арешт автомобіля марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від автомобіля, передати їх законному власнику ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.09.2022 року у справі №344/11018/22 накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від автомобіля, що був вилучений у громадянина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду місця події 06.09.2022 року.

Як зазначено в клопотанні, в ході розслідування експертами проведено відповідні експертизи автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль перебуває на відкритому повітрі, його стан погіршується, що призводить до технічного пошкодження і знищення автомобіля.

Заявником подано заяву про розгляд клопотання у його відсутності, просив клопотання задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Дізнавачем подано заяву, за змістом якої вона заперечила щодо задоволення клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження №0000596 від 06.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, в провадженні Сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області знаходиться кримінальне провадження №0000596 від 06.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України.

Постановою дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області 06 вересня 2022 року автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі до нього, визнано речовим доказом та після вилучення транспортний засіб зберігається на території штраф майданчику за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.09.2022 у справі №344/11018/22 накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від автомобіля, що був вилучений у громадянина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду місця події 06.09.2022.

Метою застосування арешту майна зазначено забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході проведення досудового розслідування проведено відповідні трасологічну технічну експертизу транспортного засобу.

Так, згідно з наявним в матеріалах кримінального провадження висновком експерта від 31.05.2024 року за №560/24-28, що складений експертом Івано-Франківського НДЕКЦ МВС, ідентифікаційний номер кузова ( НОМЕР_2 ) автомобіля марки «BMW» модель «Х3» державний номерний знак НОМЕР_1 не змінювався та має ознаки не заводського нанесення. Дослідити площадку та ідентифікаційний номер двигуна наданого на дослідження т/з в умовах даного дослідження не надається можливим. Ідентифікаційний номер кузова автомобіля марки «BMW» модель «Х3» державний номерний знак НОМЕР_1 нанесений не в умовах заводу виробника. Дослідити площадку та ідентифікаційний номер двигуна наданого на дослідження т/з в умовах даного дослідження не надається можливим.

Звертаючись до суду з даним клопотанням про скасування арешту майна на транспортний засіб, заявник покликається на те, що з часу арешту майна пройшов тривалий час, проведено необхідні експертизи, потреби в арешті майна на даний час немає, подальше утримування майна призводить до його псування.

В ході розгляду клопотання, дізнавачем, яка заперечила щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, не надано слідчому судді доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про доцільність чинності даного арешту, зокрема, у частині володіння та користування транспортним засобом.

Не надано слідчому судді і обґрунтувань щодо необхідності у органу досудового розслідування у призначенні повторної чи додаткової експертиз.

З часу реєстрації кримінального провадження 06.09.2022 року пройшло 2 роки, при цьому, постанову про призначення трасологічної експертизи винесено дівзнавачем лише 16 травня 2024 року. Попередні постанови дізнавача про призначення трасологічної експертизи транспортного засобу від 07.09.2022 року та від 23.12.2022 року не виконано у зв`язку з не забезпеченням доступу до об`єкта дослідження (транспортного засобу).

При цьому, слідчий суддя зауважує, що оскільки транспортний засіб було вилучено у заявника та накладено на нього арешт з поміщенням на штрафмайданчик, саме органом дізнання з невідомих причин протягом значного періоду часу (07.09.2022 року 16.05.2024 року) не забезпечувалося експерту доступ до об`єкта дослідження за призначеними експертизами.

Згідно з наявним в матеріалах кримінального провадження висновком експерта від 31.05.2024 року за №560/24-28 ідентифікаційний номер кузова ( НОМЕР_2 ) автомобіля марки «BMW» модель «Х3» державний номерний знак НОМЕР_1 не змінювався та має ознаки не заводського нанесення.

ОСОБА_3 є законним володільцем та користувачем транспортного засобу «BMW» модель «Х3» державний номерний знак НОМЕР_1 , саме у нього вказаний транспортний засіб було вилучено 06.09.2022 року.

Зміст матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що дана особа відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні не має.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства, а також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

У справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на даний час дізнавачем в рамках даного кримінального провадження проведено експертизу.

У поданій до суду заяві дізнавач на необхідність проведення додаткових чи повторних експертиз не посилається.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що в арешті майна транспортного засобу, але виключно в частині володіння та користування автомобілем, відпала потреба, оскільки слідчим проведені необхідні процесуальні дії (проведені необхідні експертизи), подальше утримування майна приводить до псування та втрати його товарного вигляду через умови зберігання, а також не встановлено даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а, відтак, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті транспортного засобу у вигляді заборони на його володіння та користування відпала і приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

В частині правомочності розпорядження транспортним засобом слідчий суддя вбачає підстави для збереження відповідного арешту.

В розумінні процесуального закону арешт майна є лише способом збереження речових доказів, і застосовується у разі наявності для цього передбачених законом підстав. Крім того, законом встановлена відповідальність за втрату речового доказу особою, у якої він знаходиться.

Відтак, слідчий суддя наголошує, що скасування арешту в частині користування на автомобіль не змінює (не скасовує) його статусу як речового доказу, а також не скасовує відповідальності володільця речового доказу за його втрату.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 168, 169, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.09.2022 року у справі №344/11018/22 у кримінальному провадженні №0000596 що внесене до ЄРДР 06.09.2022 року, в частині правомочності володіння та користування на автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від автомобіля, що був вилучений у громадянина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час огляду місця події 06.09.2022 року.

Передати автомобіль марки BMW ХЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 та ключі від автомобіля ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.09.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1