Справа № 733/1613/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/391/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001360 від 19 липня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , з можливістю позбавлення права на його відчуження, розпорядження та користування.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що вказані речі, на які просить накласти арешт прокурор та слідчий, відповідають критеріям речових доказів, відповідно до ст. 98 КПК України і з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, передачі та відчуження такого майна, при наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно слідчий суддя прийшов до переконання, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

На зазначену ухвалу слідчого судді ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вилучені кошти в сумі 7000 грн. належать йому і є особистими заощадженнями та отримані, як заробітна плата, оскільки він проходить службу в ЗСУ. Вважає, що сторона обвинувачення не довела, що вказані грошові кошти отриманні незаконно і не надано доказів, які б свідчили про його причетність до вчинення будь-яких кримінальних діянь та що вилучене майно може зберігати на собі будь-яку інформацію про вчинення кримінальних правопорушень і не враховано можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідача, власника майна ОСОБА_7 , щодо можливості задоволення поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001360, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 серпня 2024 року про арешт майна, вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні від 19 липня 2023 року №0001360 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4