Справа № 305/904/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.10.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/364/24 за апеляційною скаргою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.05.2024.
Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:
Таким чином, 21.01.2003 ОСОБА_6 отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, та відповідно реалізував своє право в розумінні ст. 116-121 Земельного кодексу України.
В подальшому, в точно невстановлений досудовим розслідуванням день та час у ОСОБА_6 виник корисливий умисел направлений на незаконне, шляхом обману, отримання у порядку безоплатної приватизації земельну ділянку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне безоплатне отримання земельної ділянки, 04.08.2016 ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою заволодіння земельною ділянкою шляхом обману подав до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення для отримання у порядку безоплатної приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за адресою: Рахівський район, Чорнотисянська сільської ради, полонина «Довга», за межами населеного пункту. Разом з тим, у клопотанні зазначив, що земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність не отримував, хоча достовірно знав, що у 2003 році вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Незважаючи на вказане, 04.08.2016, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у відділі Рахівського району Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області за адресою: м. Рахів, вул. Миру, 34, ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою заволодіння земельною ділянкою підробив клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення для надання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за адресою: Рахівський район, Чорнотисянська сільської ради, полонина «Довга», за межами населеного пункту, до якого вніс неправдиві відомості, що земельну ділянку для введення особистого селянського господарства безоплатно у власність не отримував.
Незважаючи на вказане, 04.08.2016, у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у відділі Рахівського району Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за адресою: м. Рахів, вул. Миру, 34, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного заволодіння земельною ділянкою використав завідомо підроблений документ, шляхом подання клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту відведення для отримання у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована за адресою: Рахівський район, Чорнотисянська сільської ради, полонина «Довга», за межами населеного пункту.
Разом з тим зазначив, що земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність не отримував, хоча достовірно знав, що у 2003 році вже використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
За вказаних обставин ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України, а саме шахрайство - заволодіння чужим шляхом обману, ч. 1 та 4 ст. 358 КК України підроблення документів тобто підроблення іншого офіційного документа, який надає права, з метою використання його підроблювачем та використання завідомо підробленого документа.
В ухвалі зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України викладена не коректно, оскільки не зазначено чим саме заволодів обвинувачений, а лише констатовано про «заволодіння чужим шляхом обману». На думку суду, наведені недоліки обвинувального акту щодо ОСОБА_6 є перешкодою для призначення справи до судового розгляду, а тому, з метою дотримання прав та гарантій обвинуваченого, зазначених у Конвенції, суд дійшов до висновку, що даний обвинувальний акт слід повернути прокурору для усунення недоліків.
В апеляційній скарзі прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури просить ухвалу суду від 22.05.2024 скасувати та призначити новий розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала суду є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Під час підготовчого судового засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Складений щодо ОСОБА_6 обвинувальний акт, у супереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а зазначені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є необґрунтованими. Суддя під час підготовчого судового засідання вдався до оцінки та дослідження висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та не вирішив клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, що суперечить вимогам КПК України.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання,
громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.
З аналізу змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вбачається, що такий містить анкетні дані обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.
Апеляційний суд вважає, що в обвинувальному акті, зокрема у формулюванні обвинувачення, викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважав встановленими, зазначені всі елементи складу кримінальних правопорушень, а саме визначені суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона кожного кримінального правопорушення, також визначено час, місце, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328кс16).
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний вбачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Суд першої інстанції, мотивуючи підстави для повернення обвинувального акту посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить конкретне формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України, що порушує гарантоване право обвинуваченого бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту.
Разом з тим, з обвинувального акту вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації в цілому дотримано. Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, відсутність розміру завданої шкоди та відомості щодо процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , то наведені в ньому фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 , в тому числі й за ч. 1 ст. 190 КК України, не викликає сумнівів.
Твердження суду про те, що в обвинувальному акті правова кваліфікація кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України викладена не коректно, оскільки не зазначено чим саме заволодів обвинувачений, а лише констатовано про «заволодіння чужим шляхом обману», слід визнати необґрунтованими, оскільки відсутні підстави стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_6 є неконкретним, а тому висновки суду першої інстанції про те, що формальне недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вплинуло на захист ОСОБА_6 та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, слід визнати необґрунтованими.
Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.
Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин кримінального провадження, а також узгодженість викладених фактичних обставин з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст. 314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання, розпочавши вирішувати питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо лише під час судового розгляду, під час якого відповідно до ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст. 338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого судового засідання.
При цьому, колегія суддів констатує, що повертаючи обвинувальний акт з вищезазначених підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Пункт 3 частини 1 статті 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати норми ст. 7, 9 КПК України
Частина 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.
Колегія суддів уважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору, скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді