Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3938/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/474/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали провадження №285/3938/24 за апеляційною скаргою прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.07.2024,

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області та застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, який спливає 26.09.2024 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В поданій апеляційній прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_8 , строком на 60 днів. При цьому, наголошує, що при обранні запобіжного заходу, судом не враховано те, що наразі ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (маса вилученої психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, згідно висновку експерта - 0,1956г. (1 «закладка» з 43 шт.), яка передбачає покарання на строк від 4 до 8 років позбавлення волі. Однак, у подальшому, за результатами призначених слідчим судових експертиз ще відносно 42 вилучених «закладок» з психотропною речовиною, відповідно кваліфікація кримінального правопорушення буде змінена на ч.2 ст.307 КК України, що передбачає покарання на строк від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, де звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України є неможливим. За таких обставин, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у вигляді реального позбавлення волі, підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, даний ризик підтверджується тим, що підозрювана ОСОБА_8 має різні місця проживання та реєстрації, оскільки фактично проживає зі своїм чоловіком у м. Мукачево, Закарпатської області, зареєстрована у м. Києві, а злочин вчиняла 26.07.2024 у м. Звягель, Житомирської області, де вона не має ані родичів, ані знайомих. Також, при затриманні у ОСОБА_8 виявлено квиток «Приватбанку» № НОМЕР_1 на рейс сполученням «Звягель-Мукачево» на ім`я ОСОБА_9 , що вказує на те, що остання після виконаної роботи щодо розкладання «закладок» з психотропною речовиною (збуту), вона відразу мала повертатися за місцем свого фактичного проживання. Крім того, судом не враховано відсутність міцних соціальних зв`язків, що підтверджено під час розгляду клопотання показами підозрюваної ОСОБА_8 про те, що вона офіційно не працевлаштована (хоча має спільний з чоловіком бізнес), дітей не має, не військовозобов`язана, Закарпатська область, в якій вона фактично проживає, межує з кордоном України, що також збільшує ризик втечі підозрюваної. Також судом поза увагою залишено ризик незаконного впливу підозрюваної на свідків чи інших осіб, які можуть вплинути на хід досудового розслідування, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час орган досудового розслідування перебуває на стадії збирання доказів. Під час затримання, і під час розгляду клопотання підозрювана вказала, що їй знайома особа, яка запропонувала їй здійснити розкладання «закладок» з психотропною речовиною, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що підозрювана може спілкуватися з цією особою, вчиняти дії задля уникнення ним кримінальної відповідальності, отримання будь-яких вказівок від нього з метою зміни показів. Також, перебуваючи на волі, підозрювана може особисто або через інших осіб, знищити «закладки» (речові докази), оскільки, згідно наявної інформації в її телефоні, в ході досудового розслідування вилучено лише їх частину. Крім того, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки ОСОБА_8 10.07.2024 будучи притягнутою Воловецьким районним судом Закарпатської області до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 та ст. 44 ч. 1 (психотропна речовина - МДМА) КУпАП, належних висновків для себе не зробила та 26.07.2024 вже вчинила кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин в іншій області. Також, однією з підстав для обрання судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації підозрюваної в м. Київ, було належність останній на праві власності квартири АДРЕСА_2 . Однак, з 30.07.2024 (після обрання запобіжного заходу) право власності на вказану квартиру, згідно договору дарування №970 від 30.07.2024, рахується за ОСОБА_10 . Отже, підозрювана ОСОБА_8 докладає зусиль на приховування свого майна, що у подальшому унеможливить виконання покарання у виді конфіскації майна, що є обов`язковим згідно санкції ст.307 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника щодо заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Згідно положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладанням відповідних обов`язків, дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження №285/3938/24, в провадженні СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000730 від 26.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що за невстановлених слідством обставин, ОСОБА_8 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, з метою збуту психотропних речовин для особистого збагачення, за допомогою свого мобільного терміналу, використовуючи всесвітню мережу Інтернет, умисно, незаконно придбала у невстановленої слідством особи небезпечну психотропну речовину - амфетамін, та усвідомлюючи, що вміст вказаної речовини містить психотропну речовину, отримавши їх в середині музичної колонки помістила їх до одного із відділень свого рюкзака, таким чином незаконно придбала та почала незаконно зберігати при собі вказану психотропну речовину з метою її розповсюдження у вигляді закладки. Цього ж дня, за вказаних обставин о 13 год. 15 хв. ОСОБА_8 рухаючись по вул. Звягельська поблизу будинку №47 в м. Звягель була зупинена та в подальшому затримана працівниками поліції за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин, де в ході особистого обшуку в останньої виявлено та вилучено психотропну речовину, яка згідно висновку експерта містять в своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,1956 г., які ОСОБА_8 умисно, незаконно придбала та зберігала з метою збуту іншими особам.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000730 від 26.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

26.07.2024 о 13 год. 15 хв. в АДРЕСА_3 , поблизу будинку №47 затримано ОСОБА_8 у порядку ст.ст. 208, 209 КПК України.

27.07.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

27.07.2024 старший слідчий СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 звернулась до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 могла вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що при застосуванні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею враховано фактичні обставини його вчинення. Не залишено поза увагою слідчого судді і дані характеризуючі особу підозрюваної, зокрема, що ОСОБА_8 володіє квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована в ній, у вказаній квартирі також проживають її батьки, негативної характеристики за місцем проживання не має, одружена. Підозрювана визнає свою вину за повідомленою їй підозрою, співпрацює з органом досудового розслідування.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків зазначених в клопотанні слідчого, разом з цим, прокурором не доведено застосування до підозрюваної ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу та, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Слідчим суддею також враховано, що кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_8 відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та санкцією ч. 1 ст. 307 КК України передбачено покарання позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

З огляду на об`єктивно існуючі обставини справи (провадження), характеру протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останньої, на даний час, цілодобовий домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий, прокурор та забезпечить виконання підозрюваною покладених процесуальних обов`язків.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків визначених ст.194 КПК України, оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують достатність такого виду забезпечення кримінального провадження, який на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим для підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що саме посилання лише на тяжкість злочину, наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що підозрювана докладає зусиль на приховування свого майна, що в подальшому унеможливити виконання покарання у виді конфіскації майна, не є свідченням неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у тому числі цілодобового домашнього арешту.

Під час апеляційного розгляду, апеляційний суд також встановив, що підозрювана на даний час дотримується умов застосованого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, співпрацює зі слідством, а тому вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на цьому етапі кримінального провадження є найбільш дієвим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу суд має врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, відомості про особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, обставини досудового розслідування.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя, дав належну оцінку усім доводам викладених в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.07.2024, якою застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, який спливає 26.09.2024, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :