Справа №478/1498/24 пров. №1-в/478/449/2024
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
11 листопада 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX,
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтоване тим, що у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» відбуває покарання ОСОБА_4 засуджений: 1) 30.06.2021 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.03.2019 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Вироком Миколаївського апеляційного суду від 21.12.2021 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2021 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. В іншій частині вирок залишено без змін; 2) 17.08.2022 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. На підставі ст.71 КК України, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського апеляційного суду від 21.12.2021 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці; 3) 04.01.2023 року вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.08.2022 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці; 4) 23.02.2023 року вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. З урахуванням вироку Корабельного районного суду м. Миколаєві від 04.01.2023 року, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці; 5) 08.05.2023 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2023 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців; 6) 01.11.2023 року вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2023 року більш суворим, за цим вироком, призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.08.2022 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.04.2024 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2023 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінено. ОСОБА_4 вважаються засудженим за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2023 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 вважається засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Однак, 09.08.2024 року набрав чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністрація ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України №3886-IX.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримала, просила задовольнити.
Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно із ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 2 ч.2 ст.539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.03.2019 року, остаточно призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
Вироком Миколаївського апеляційного суду від 21.12.2021 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2021 року відносно ОСОБА_4 в частині призначення покарання скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок. Призначено ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. В іншій часині вирок залишено без змін.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2021 року набрав законної сили 21.12.2021 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.08.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. На підставі ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського апеляційного суду від 21.12.2021 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці.

Вирок набрав законної сили 17.09.2022 року.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.01.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.08.2022 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці. Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2022 року за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік виконувати самостійно.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. З урахуванням вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.01.2023 року, на підставі ч.4 ст.70 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці. Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2022 року за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік виконувати самостійно.

Вирок набрав законної сили 30.03.2023 року.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2023 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2022 року за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік виконувати самостійно.

Вирок набрав законної сили 13.06.2023 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2023 року більш суворим, за цим вироком, призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.08.2022 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців. Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2022 року за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік виконувати самостійно.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.04.2024 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2023 року відносно ОСОБА_4 в частині призначеного покарання змінено. Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2023 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2022 року за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік виконувати самостійно. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. В іншій частині вирок залишено без змін.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2023 року набрав законної сили 10.04.2024 року.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).

Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової

соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №294-IX від 14.11.2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року у розмірі 2102 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1051 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2102 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2102 грн, вчинене у 2020 році.

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.06.2021 року ОСОБА_4 здійснив крадіжку в період часу з 16.06.2020 року по 17.06.2020 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на суму 9999 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2102 грн).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX від 02.12.2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року у розмірі 2481 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1240 грн 50 коп., тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2481 грн.

Таким чином, згідно з Законом №3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2481 грн, вчинене у 2022 році.

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.08.2022 року ОСОБА_4 здійснив крадіжку 07.06.2022 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілому на суму 3083 грн 33 коп., що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн).

Згідно вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.01.2023 року ОСОБА_4 здійснив крадіжку 18.07.2022 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на суму 2033 грн 33 коп., що станом на день вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн).

Згідно вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2023 року ОСОБА_4 здійснив крадіжки: 22.07.2022 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 4527 грн 20 коп.; 02.09.2022 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на суму 15000 грн, що станом на день вчинення крадіжок складає суму більшу ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн).

Згідно вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2023 року ОСОБА_4 здійснив крадіжку 03.09.2022 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілому на суму 2700 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн).

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2023 року ОСОБА_4 здійснив крадіжки: 22.09.2022 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на суму 3383 грн 33 коп.; 22.09.2022 року, завдавши матеріальну шкоду потерпілій на суму 3875 грн, що станом на день вчинення крадіжок складає суму більшу ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн).

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Це положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, з наведеного вбачається, що на цей час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату вчинення відповідного правопорушення.

Частиною 2 ст.74 КК України визначено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, вчиненого ОСОБА_4 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн) станом на 1 січня 2022 року, у якому був скоєний злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.01.2023 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 року у справі №567/507/23 (провадження №51-7110 км 23) щодо набуття чинності змін до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, впливає на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Керуючись ст. ст.5, 74 КК України, ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

П о с т а н о в и в:

Подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.01.2023 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

ОСОБА_4 вважати засудженим за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2023 року, який ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 10.04.2024 року в частині призначеного покарання змінено, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.05.2023 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2022 року за яким ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, з застосуванням ст.75, ст.76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 17.02.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 17.02.2023 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 10.04.2024 року включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1