УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

05 вересня 2024 рокуСправа № 495/6080/24
Номер провадження 1-кп/495/839/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгороді-Дністровському Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широке, Білгород-Дністровського району, Одеської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, дітей на утриманні не має, із середньою спеціальною освітою, працівника СТО, не депутат, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з 27 червня 2024 року знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000535 від 21 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України.

19.08.2024 до суду надійшло клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвнуваченого ОСОБА_4 .

Згідно вказаного клопотання вбачається, що 21 квітня 2024 року приблизно о 19.00 годині, точного часу досудовим розслідуванням встановити не вдалось, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на своєму робочому місці на «СТО» розташованого по АДРЕСА_2 . Вживав алкогольні напої.

Далі, у ОСОБА_4 , виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, діючи умисно, впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає, незаконно заволодів транспортним засобом - MERCEDES-BENZ модель С 300, випуску 2012 року, білого кольору номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ТСЦ 5143 02.02.2021 року, який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Білгород-Дністровським РВ ГУМВС України в Одеській області 12.12.2006 року, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Після цього ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник на транспортному засобі яким незаконно заволодів, у напрямку вул. Переможненській, спричинивши потерпілому матеріальні збитки.

Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 21.04.2023 року о 20.00 годині, в світлий час доби, без опадів, порушуючи вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1.77 проміле), проявляючи кримінальну противоправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, керуючи технічно справним автомобілем марки MERCEDES-BENZ модель С 300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух по асфальтобетонному дорожньому покриттю по АДРЕСА_1 , з боку вулиці Степовау напрямку вулиці Єльцова, де організований двосторонній однорядний у кожному напрямку рух.

Під час руху водій ОСОБА_4 , на керованому ним автомобілі став наближатися до ділянки проїзної частини розташованого магазину «Європа» буд.№51-Квул. Переможненській,маючи реальну і об`єктивну можливість бути уважним і стежити за дорожньою обстановкою, завчасно виявити можливої появи пішохода, діючи з необережності та в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 де в цей час на проїзну частину вийшов пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який став перетинати вулицю Переможненську, рухаючись з боку магазина «Європа» в напрямку цвинтаря, тобто з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля MERCEDES-BENZ модель С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 ,в подальшому скоїв наїзд передньою правою частиною кузова керованого ним автомобіля MERCEDES-BENZ модель С 300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок даної ДТП травмовано пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якому спричинені наступні тілесні ушкодження: кома, пошкодження шийного грудного відділу хребта, пошкодження лівої нижньої кінцівки, який від отриманих тілесних ушкоджень помер у відділенні інтенсивної терапії КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня».

Крім того,21.04.2024 року приблизно о 20.00 годині, у водія ОСОБА_4 , після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, а саме після наїзду керованого ним автомобіля MERCEDES-BENZ модель С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на пішохода ОСОБА_8 , виник раптовий злочинний умисел на зникнення з місця дорожньо-транспортної пригоди з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення та на завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, яку він сам своїми діями поставив в небезпечний для життя стан.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у зазначений день та час ОСОБА_4 , у порушення вимог п. 2.10. «Правила дорожнього руху» України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, усвідомлюючи, що скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який внаслідок отримання за медичними ознаками ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, маючи реальну можливість надати домедичну допомогу останньому, при цьому не маючи об`єктивних причин і підстав відмовитися від вжиття заходів з надання допомоги, маючи прямий умисел на завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, в місці наїзду на пішохода керований ним транспортний засіб не зупинив, заходів для надання домедичної допомоги потерпілому не вжив, бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги не викликав, про дорожньо-транспортну пригоду до органу чи підрозділу Національної поліції не повідомив, заходів для збереження слідів пригоди не вжив, прибуття на місце події поліцейських не чекав, після наїзду на пішохода водій ОСОБА_4 , проїхавши до вулиці Ізмаїльській, розвернувся та поїхав у напрямку де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , проїхавши повз нього зник з місця пригоди, залишивши останньоголежати на проїзній частині на місці події, тобто залишивши останнього без допомоги, хоча водій ОСОБА_4 ,був зобов`язаний вжити заходів з надання допомоги, оскільки його дії, пов`язані з управлінням транспортним засобом, передували тому, що життя останнього було поставлено під загрозу.

Далі, продовжуючи рух у обраному напрямку, водій ОСОБА_4 , намагаючись на пошкодженому автомобілі MERCEDES-BENZ модель С300, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок наїзду на пішохода, втекти від місця ДТП, не впоравшись з керуванням біля будинку АДРЕСА_4 , здійснив виїзд за межі проїзної частини та подальше зіткнення з парканом прилеглого до будинку огороду.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечувала, оскільки її підзахисний не має на меті переховуватися від суду, просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з доводами захисника, просив відмовити у задоволення клопотання прокурора.

Потерпілий ОСОБА_6 послався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її присутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілої, зважаючи на подану нею заяву суд за відсутністю заперечень інших учасників процесу та з метою дотримання розумності строків провадження, вирішив розглянути заявлені клопотання поза участі потерпілої.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання та обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Віповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні,у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України. Санкція частини ч. 3 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, суд враховує те, що ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, спробам незаконного впливу на осіб, які допитані у кримінальному провадженні в якості свідків, так як їх покази мають суттєве значення як підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення. Також суду не були надані докази, які б свідчили про те, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 зникли.

В разі не застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перебуваючи під посиленим контролем, з урахуванням тяжкості кримінальної відповідальності, яка йому загрожує за вчинення кримінальних правопорушень, є реальні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 , може здійснювати спроби переховуватися від органу досудового розслідування та суду на території суміжних з Україною держав.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 у сукупності з іншими обставинами.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Крім цього, суд відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, п.2 ч.4 ст.183 КПК України та приходить до висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є недоцільним та не визначає її розмір у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196, 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровського окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, строком на 60 (шістдесят) днів тобто по 03.11.2024 включно з утриманням його в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Розмір застави, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, не визначати.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ірина БРАТКІВ