ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2440/24 Справа № 204/2849/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000047 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Мульчиці, Рафаловського району, Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 35873 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду ОСОБА_7 03 лютого 2023 приблизно о 17 год. 20 хв., знаходився біля під?їзду N АДРЕСА_2 , де в результаті словесного конфлікту із раніше йому відомою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_7 , раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , знаходячись в зазначений час та у зазначеному місці, діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на спричинення легких тілесних ушкоджень, наблизившись до потерпілої ОСОБА_9 спереду, кулаком правої руки, наніс один удар в область лівої сторони обличчя потерпілої. Внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичного експерта N 304 від 06.02.2023, року, були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: садна на обличчі, крововиливу на слизовій оболонці ясен в проекції верхньої щелепи ліворуч, що спричинені від дії тупого твердого предмету(предметів), які згідно висновку експерта N? 543е від 24.02.2023, року, відповідно до п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. N6 - відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої та в його задоволенні відмовити.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що ні матеріальна ні моральна шкода у цьому провадженні потерпілою не доведена належними та допустимими доказами. Так, захисник вказує, що у потерпілої ОСОБА_9 зуби до травми були проліковані та протезовані, стояли керамічні мостовидні зубні протези, тому діагнози встановлені відносно зубної паталогії після отриманої травми, при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень судом не оцінювались, а відтак не встановлений прямий причинний зв`язок нанесеного обвинуваченим потерпілій тілесного ушкодження з травмою зубів. З огляду на викладене захисник вважає безпідставними висновки суду щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної шкоди за лікування зубів, також вважає недоведеною і моральну шкоду. Разом з тим, захисник вказує, що враховуючи те, що обвинувачений є пенсіонером та отримує невелику пенсію він готовий в якості вибачення компенсувати потерпілій майнові витратив межах 10000 грн.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову.

Прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, а також закону України про кримінальну відповідальність при призначені обвинуваченому покарання, колегією суддів не встановлено.

Щодо обґрунтованості вирішення судом цивільного позову.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

З матеріалів кримінального провадження видно, що потерпілою ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_9 просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 46 473,00 грн., а також моральну шкоду у сумі 45000,00 грн.

Суд першої інстанції вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, дослідивши докази та оцінивши надані до цивільного позову документи, які підтверджують витрати потерпілої на відновлення своїх прав, а саме на стоматологічне лікування, наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 та наслідками, суд першої інстанції, обґрунтовано стягнув із обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_9 документально підтверджену суму матеріальної шкоди в сумі 35873 грн.

Так, з матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 03 лютого 2023 приблизно о 17 год. 20 хв., наблизившись до потерпілої ОСОБА_9 спереду, кулаком правої руки, наніс один удар в область лівої сторони обличчя потерпілої, внаслідок чого останній були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: садна на обличчі, крововиливу на слизовій оболонці ясен в проекції верхньої щелепи ліворуч, що спричинені від дії тупого твердого предмету(предметів).

Разом з цим, згідно довідки КП «Обласний центр екстреної допомоги та медицини катастроф ДОР» від 06.02.2023 року за №5, у ОСОБА_9 встановлений попередній діагноз параорбитальна гематома зліва. Травматична екстракція верхніх зубів.

Висновком експерта №543 від 24.02.2023 підтверджується, що ОСОБА_9 заподіянні тілесні ушкодження у вигляді: садна на обличчі, крововиливу на слизовій оболонці ясен в проекції верхньої щелепи ліворуч, У гр. ОСОБА_9 зуби до травми були проліковані та протезовані, стояли керамічні мостовидні зубні протези, тому діагнози, встановлені стосовно зубної патології після отриманої травми, при оцінці ступеню тяжкості, в рахунок не сприймаються, на підставі п.4.7. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. N6.

Слід наголосити на тому, що п.4.7. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. N6 загострення попередніх захворювань після заподіяння тілесного ушкодження, а також інші наслідки ушкодження, що обумовлені не власне характером цього ушкодження, а випадковими обставинами (наприклад, алкогольним сп`янінням, правцем), індивідуальними особливостями організму (наприклад, гемофілією), дефектами надання медичної допомоги тощо не повинні враховуватися при оцінці ступеня тяжкості. В таких випадках експерт зобов`язаний вказувати характер причинно-наслідкових зв`язків між ушкодженням і такими наслідками.

При цьому, згідно з вказаним висновком експерта локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в області обличчя, не суперечить механізму їх утворення, на який вказує остання в ході проведення слідчого експерименту за її участю.

Визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження в кримінальному праві та процесі необхідне для правильної кваліфікації дій обвинуваченого, й всупереч твердженням захисника, неможливість визначення ступеню тяжкості якогось тілесного ушкодження, яке було завдане, внаслідок кримінально-протиправних дій обвинуваченого, не свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та їх наслідками.

У свою чергу колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, зокрема фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду.

В той же час, доводи наведені в апеляційній скарзі захисником зводяться до хибного трактування доказів у кримінальному провадження на норм кримінального процесуального та цивільного законодавства.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що норми чинного законодавства не ставлять в залежність суму стягнення з особи матеріального збитку, завданого потерпілій особі від матеріального становища, особи, яка його завдала, а відтак доводи захисника щодо матеріального стану обвинуваченого є неспроможними оскільки зазначена обставина, на думку колегії суддів, не впливає на правильність висновків суду першої інстанцій щодо розміру стягнення із засудженого на користь потерпілого сум на відшкодування матеріальної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості прийнятого рішення в частині стягнення на користь потерпілої витрат в рахунок відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими, спростовуються наведеним вище та матеріалами кримінального провадження.

Що стосується моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини кримінального провадження, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Так, як видно з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, щодо визначення та обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій було встановлено з достатнім урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, глибини та тривалості моральних та фізичних страждань потерпілої, пов`язаних з вчиненням щодо неї протиправних дій обвинуваченого. Також виходячи, при цьому, з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд врахував конкретні обставини провадження та докази досліджені і оцінені в судовому засіданні та матеріальний стан обвинуваченого, діяв на власний розсуд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин кримінального провадження, наслідків вчиненого кримінального правопорушення і вважати його завищеним підстав не має.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення, а вирок суду без змін.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції вирішуючи цивільний позов потерпілої, дотримався вимог статей 22, 23, 1166 ЦК України, статей 127-129 КПК України, а рішення в цій частині є законним та обґрунтованим й зміні, з викладених в апеляційній скарзі підстав, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4