Справа № 450/229/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/995/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2024 року про продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

з участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою без визначення застави на шістдесят днів, з 10 вересня 2024 року до 08 листопада 2024 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2024 року; оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт із забороною залишати місце проживання із 22:00 год. по 06:00 год. із покладенням відповідних обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_7 або інший більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування причин пропуску строку апелянт зазначає, що 10 вересня 2024 року судом було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, в той самий день він отримав копію резолютивної частини ухвали, повний текст ухвали він не отримував, в Єдиному реєстрі судових рішень такий не опубліковано. Через це вважає, що строки на апеляційне оскарження такої ухвали стороною захисту були порушені з поважних причин і не залежали від сторони захисту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржене рішення є незаконним та необґрунтованим, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що наявні у справі докази не підтверджують причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, раніше несудимий, має бездоганну репутацію, сумлінно виконував покладені на нього обов`язки, користується повагою та авторитетом серед колег, спортсменів, тренерів спорту та близьких. Стороною обвинувачення повністю проігнорований той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, студентом ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається в ОДЮСШ у секції самбо і дзюдо з 2012 року, є чемпіоном України з боротьби самбо, є багаторазовим призером чемпіонатів України з боротьби самбо, входить у склад збірної команди Львівської області, багаторазовий переможець та призер міжнародних та національних турнірів з дзюдо. Крім цього, ОСОБА_7 є учасником громадської організації «Федерація змішаних бойових мистецтв м. Львова» та бере активну участь у змагання для різних категорій спортсменів; активно допомагає тренерам у навчально-тренувальному процесі Львівської дитячо-юнацької спортивної школи «Олімпія» м. Львова з молодшими групами, що підтверджується характеристикою та довідкою з спортивних закладів.

Зазначає, що у ОСОБА_7 є проблеми з коліном правої ноги, згідно з висновком лікарів наявний діагноз: МР картина остеоартрозу правого колінного суглоба І ст., ітраменіскове пошкодження заднього рогу медіального меніска; реактивний помірний синовії. Лікування полягає у подальшому оперативному лікуванні, у зв`язку з накопиченням рідини в області коліна правої ноги. Під час досудового розслідування ОСОБА_7 тричі звертався до слідчої у цьому кримінальному провадженні для надання згоди на стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я м. Львова з метою проведення оперативного втручання, однак у задоволенні цих заяв було відмовлено. Крім цього, йому встановлено діагноз: гострий риніт, призначено амбулаторне лікування. Станом на 20 вересня 2024 року стан здоров`я ОСОБА_7 суттєво погіршився, він виглядає дуже виснаженим, оскільки у нього постійні болі правої ноги, рідина в області коліна правої ноги оперативно не вилучена.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 близько двох місяців перебував під запобіжним заходом у вигляді нічного домашнього арешту, ним не було допущено жодного порушення покладених на нього обов`язків. Обвинувачений прибував на кожну слідчу дію, надавав показання та свідчення.

Апелянт також вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та вважає, що до обвинуваченого можна застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор у кримінальному провадженні, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З метою дотримання права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, суд апеляційної інстанції вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2024 року слід поновити.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 жовтня 2023 року за №0000679 про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2023 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час з 22:00 год. до 06:00 год. із покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 5 лютого 2024 року ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 грудня 2023 року скасовано, застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого в подальшому було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2024 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке у разі визнання його винним обвинуваченому загрожує покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 відомі анкетні дані потерпілих та свідків, місця їх проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім цього, враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він має постійне місце проживання, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення насильницького характеру, свою провину не визнає. При цьому будь-яких даних, які б перешкоджали його утриманню в слідчому ізоляторі немає.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, студентом, має місці соціальні зв`язки та бездоганну репутацію, раніше несудимий, є багаторазовим призером чемпіонатів України з самбо, багаторазовим переможцем та призером міжнародних та національних турнірів з дзюдо, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Покликання на те, що ОСОБА_7 виконував покладені на нього обов`язки, визначені під час застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, також не дають підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, адже дотримання визначених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, є не правом, а обов`язком особи, до якої застосований такий запобіжний захід.

Доводи про те, що ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я та потребує оперативного втручання, з огляду на накопичення рідини в області правого коліна, не підтверджують неможливість утримання обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, поєднаного із погрозою застосування насильства, колегія суддів вважає, що визначення останньому запобіжного заходу у виді застави є недоцільним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не пов`язані з триманням під вартою, про що просить сторона захисту, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4