ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2389/24 Справа № 192/1011/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2024 року, про відмову в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2024 року в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21), про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, має одне стягнення за порушення режиму утримання у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора.

Згідно характеристики, за час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, не приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу до березня 2023 року. 24 березня 2023 року, адміністрацією колонії відмовлено засудженому в направленні документів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від покарання, як такому що не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та звільнити ОСОБА_7 умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що засуджений ОСОБА_7 по прибуттю до установи був працевлаштований на виробництві установи дільниця ССЦ-1 по виробництву пакетів. До праці ставиться відповідально, проявляє особисту ініціативу у виконанні змінних завдань. 3 наданим об?ємом роботи справляється в повному обсязі, зауважень не надходило. Засуджений володіє достатнім рівнем професійних навичок для отримання роботи після звільнення.

Крім того, засуджений ОСОБА_7 має п?ять заохочень у виді подяки. З іншими засудженими конфліктних ситуацій не створює. Правил санітарії та гігієни дотримується, зовнішній вигляд охайний. Приймає участь у виховних заходах. Підсумковий бал системи «Касандра» - 87, характеристика позитивна, а тому засуджений своєю сумлінною поведінкоюта ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, захисника та засудженого, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги прокурора; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції при розгляді подання дотримано.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_7 з 18 лютого 2020 року знаходився в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 28 серпня 2024 року (а.с.1).

За час відбування покарання в Солонянській виправній колонії № 21 характеризується позитивно, має п`ять заохочень, чотири з яких за сумлінне ставлення до праці, що застосовані до нього 20 липня 2023 року, 19 жовтня 2023 року, 16 січня 2024 року, 11 квітня 2024 року. Раніше заохочень немав. Крім того, за весь період відбування покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання у виді поміщення до дисциплінарного ізолятора

Головною підставою для умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ОСОБА_7 є особою раніше багаторазово судимою та на даний час відбуває покарання за вироком, у якому враховані за правилами ч. 4 ст. 70 КК України покарання за чотирма іншими вироками суду. Крім того, у минулому ОСОБА_7 звільнявся від відбування покарання як умовно-достроково, так і з іспитовим строком за правилами ст. 75 КК України, втім у кожному випадку не виправдовував висловлену йому довіру та вчиняв нові злочини, що тягло призначення йому покарання за наступними вироками за правилами ст. 71 КК України. Наведене свідчить про те, що останній схильний до системної протиправної поведінки, його особа має стійку антисоціальну спрямованість, а виправлення цього засудженого до повного відбуття призначеного покарання має беззаперечно підтверджуватись вагомими доказами, яких не вбачається.

Так, на даний час цей засуджений характеризується позитивно та працевлаштований. Разом із тим, до останнього у минулому було застосоване стягнення за порушення режиму відбування покарання, а також він, відбуваючи покарання з лютого 2020 року, заохочення почав отримувати лише з липня 2023 року, при цьому у березні 2023 року йому було відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. З урахуванням наведеного у колегії немає підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою на протязі тривалого часу систематично доводив своє виправлення.

Дотримання ж порядку і умов відбування покарання в установі є обов`язком засуджених, і дана обставина сама по собі не може слугувати підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки наявність чотирьох заохочень за порівняно короткий період, що безпопередньо передував зверненню до суду, а не за весь тривалий час відбування покарання, не підтверджує систематичності вчинення засудженим дій, що підтверджують його виправлення до повного відбуття призначеного покарання, та сама по собі не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2024 року, про відмову в задоволенні подання начальника ДУ Солонянська виправна колонія (№21) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4