Справа № 128/505/21
ВИРОК

Іменем України

06 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої- ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесені 12.11.2020 в ЄРДР за №0000389 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Городківка, Крижопільського району Вінницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, одруженого, працюючого автослюсарем, раніше не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

12.11.2020 близько 18:35 годин обвинувачений - водій ОСОБА_6 , керуючи власним технічно справним автомобілем «ВАЗ 217030» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у темну пору доби в с. Парпурівці Вінницького району Вінницької області автодорогою сполученням «с. Хижинці - с. Парпурівці» у напрямку с. Хижинці Вінницького району Вінницької області, зі швидкістю близько 74,5-77,8 км/год., чим перевищив максимально дозволену швидкість руху у населених пунктах, не вибравши безпечну швидкість руху межах видимості дороги, не врахував дорожню обстановку та в момент об`єктивної появи у полі його зору велосипедиста ОСОБА_7 , який на велосипеді «Салют» із встановленим на задньому брудозахисному щитку світлоповертачем червоного кольору рухався попереду у попутному напрямку, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на вищезазначеного велосипедиста.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_7 від отриманих травм загинув на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1095 від 17.12.2020 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми (множинних саден голови, крововиливу в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, субарахноїдальних крововиливів мозку та мозочку); множинних синців та саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок; закритої тупої травми грудної клітини та живота: переломовивиху акроміального кінця лівої ключиці, розриву грудинно-ключичного з`єднання справа, множинних переломів ребер по декільком анатомічним лініям з крововиливами в міжреберні м`язи, розриву устя аорти з гемоперикардом, забою та розривів обох легень з гемопневмотораксом, розривів печінки та селезінки, гемоперитениуму, забою правої нирки; множинних переломів хребтового стовбуру з ушкодженням спинного мозку, перелому лівої плечової кістки, перелому кісток правого передпліччя, перелому правої та лівої стегнових кісток, переломів кісток обох гомілок, перелому лобкової кістки зліва.

Вказані ушкодження у ОСОБА_7 виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди. Сполучна травма тіла у ОСОБА_7 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечна для життя в момент заподіяння і стоїть у причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-20/ 17343-ІТ від 17.12.2020 в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ 217030» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_6 з технічної точки зору регламентувались вимогами пунктів 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. Швидкість руху автомобіля, яка відповідає довжині слідів гальмування, складала 74,5-77,8 км/год. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста шляхом термінового гальмування із зниженням швидкості руху автомобіля «ВАЗ 217030» до швидкості руху велосипеда, при русі із допустимою для даних дорожніх умов швидкістю 50 км/год. В діях водій ОСОБА_6 убачається невідповідність вимогам пунктів 12.2, 12.3, 12.4 ПДР України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно яких:

п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками-настанням смерті потерпілого ОСОБА_7 .

20.10.2021 у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним за ч.2 ст.286 КК України у повному обсязі при обставинах викладених в обвинувальному акті, однак заперечував проти заявлених потерпілою ОСОБА_4 позовних вимог до нього про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки в нього не має стільки грошей. Суду показав, що дійсно він 12.11.2020 близько 18:35 годин керуючи власним технічно справним автомобілем «ВАЗ 217030» державний номерний знак НОМЕР_1 , у темну пору доби їхав з роботи додому з с. Парпурівці Вінницького району Вінницької області автодорогою сполученням «с. Хижинці - с. Парпурівці» у напрямку с. Хижинці Вінницького району Вінницької області та здійснив наїзд на велосипедиста, який рухався попереду у попутному напрямку, внаслідок чого останній помер. Визнав, що він на автомобілі рухався із перевищенням максимально дозволеної швидкості руху у населеному пункті, рухаючи приблизно 75 км/год, що стало причиною даної ДТП і наслідком смерть велосипедиста. Просив суд не позбавляти його волі та права керування транспортним засобом, оскільки він кається у вчиненому злочинні та зробив для себе висновки. Окрім того, в даному судовому засіданні обвинувачений попросив вибачення за скоєне перед потерпілою ОСОБА_4 , однак вона не прийняла його вибачення.

20.10.2021 у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що не була очевидицею ДТП, про смерть чоловіка вона дізналася після 19 годин 12.11.2020, оскільки він не повернувся з роботи. Просить суд призначити обвинуваченого суворе покарання, оскільки він на її погляд не розкаявся, не вибачився перед нею та не відшкодував їй завдану злочинному шкоду. Цивільний позов підтримала у повному обсязі, просила стягнути з обвинуваченого на її користь у рахунок відшкодування: матеріальної шкоди в загальній сумі 37100 грн., які складаються із витрат на поховання чоловіка, ритуальні атрибути, поминальні обіди та транспортні послуги по перевезенню померлого; 2000 грн.- за пошкодження велосипеда «Салют», а також 1000 грн. витрати понесені нею за надання правничої допомоги, та моральної шкоди в розмірі 280000 грн., яка виразилася у перенесених нею душевних стражданнях, пов`язаних із загибеллю чоловіка, чим порушився її звичайний спосіб життя; погіршився стан здоров`я, вона втратила рівновагу та душевний спокій.

05.08.2024 в судовому засіданні захисник надав суду розписку потерпілої ОСОБА_4 від 17.01.2023, в якій остання зазначила, що отримала від обвинуваченого ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 40100 грн.

05.08.2024 в судовому засіданні обвинувачений суду зазначив що решту цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілій , він визнає у повному обсязі, який у подальшому буде їй сплачувати, оскільки на даний час в нього не має грошей.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_6 свої винуватості у вчиненні ним злочину , передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд вважає , що його винуватість також повністю підтверджується дослідженими судом належними та допустимими письмовими доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР від 12.11.2020 про внесення відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України за № №0000389 за наслідками ДТП , що сталося 12.11.2020 ( а.с.88);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.11.2020 та ілюстративною таблицею до нього (а.с.89-112);

- висновками судово-медичних експертиз №1095 (а.с.113-115); №175 (а.с.121-129); №3017 (а.с.130-131) та висновком експертів №1-к/СЕ-19/102-21/756-ІТ за результатами проведеної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000389 (а.с.160-171);

- постановами слідчого про приєднання до кримінального провадження речового доказу від 13.11.2020 (а.с.116,118,120);

- протоколом огляду трупа від 13.11.2020 (а.с.119);

- висновками судових експертиз: судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 834 від 10.12.2020 (а.с.133-137); судової транспортно-трасологічної експертизи №867 від 30.11.2020 (а.с.139-145) та судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-20/17343-ІТ від 17.12.2020 (а.с.172-176);

- протоколами проведення слідчого експерименту від 08.12.2020 (а.с.146-149); від 09.12.2020 (а.с.150-153) та від 16.12.2020 (а.с.154-155).

З огляду на викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені злочину знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду та судом встановлено, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; особу винного, який має постійне місце проживання, за місцем реєстрації та місцем фактичного проживання характеризується позитивно, одружений, працює; є раніше не судимою особою; в лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває.

Окрім цього , суд приймає до уваги і досудову доповідь органу пробації, з якої судом установлено, що ОСОБА_6 має низький рівень вчинення повторного злочину та середній рівень небезпеки для суспільства в тому числі для окремих осіб, тому орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб) (а.с.58-59).

В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілій.

Щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні ним обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі їх час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, при винесені даного вироку, суд приймає до уваги і міркування потерпілої ОСОБА_4 , яка просила суд призначати обвинуваченому суворо покарання.

В постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 відзначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Отже, враховуючи ступень тяжкості вчиненого обвинуваченим необережного злочину; даних, які характеризують його особистість, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому; наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 не представляє суспільної небезпеки і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

У зв`язку з чим, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та із подальшим застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України,- звільнивши останнього від відбування призначеного основаного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Суд вважає, що саме таке покарання обвинуваченому буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. На переконання суду, призначене обвинуваченому покарання відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, потерпілого, та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно до ч.2 ст.174 КПК України, з урахуванням думки сторін кримінального провадження, слід скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2020 (справа №127/25169/20) на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події 12.11.2020 на автодорозі сполученням с. Хижинці - с. Парпурівці, Вінницького району Вінницької в межах с. Парпурівці, а саме: автомобіль «ВАЗ 217030», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ; велосипед «Салют», який перебував у власності загиблого ОСОБА_7 , котрі поміщені на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане ТСЦ 0541 26.01.2018, оскільки потреба в ньому відпала.

В свою чергу, ухвалою слідчого суді Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2021 (справа №127/778/21), клопотання адвоката ОСОБА_8 , подане в інтересах ОСОБА_6 , - задоволено частково та скасовано частково арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2020 (справа №127/25169/20) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12.11.2020 в ЄРДР за №0000389, а саме в частині арешту на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 виданого центром ДАІ 0507 25.11.2014.

На підставі ст. 100 КПК України, з урахуванням думки сторін кримінального провадження, долю речових доказів слід вирішити таким чином:

- автомобіль марки «ВАЗ 217030», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 та поміщений на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_6 за належністю;

- велосипед марки «Салют», який перебував у власності загиблого ОСОБА_7 та поміщений на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_4 за належністю;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане ТСЦ 0541 26.01.2018, яке знаходиться в матеріалах даного кримінального провадження (а.с.159), - повернути власнику ОСОБА_6 за належністю;

- жилет оранжевого кольору, який упакований в спецпакет НПУ ГСУ SUD3100191, одяг загиблого ОСОБА_7 , а саме: куртку темно-коричневого кольору, спортивні штани чорного кольору, кофту темно-синього кольору та футболку червоного кольору, які упаковано в спецпакет НПУ ГСУ 7261845, - які знаходять на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького районного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_4 за належністю;

- уламки пластику червоного кольору, які упаковані в спецпакет НПУ ГСУ SUD1049317, та які знаходять на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького районного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - необхідно знищити.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми КПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілою ОСОБА_4 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на її користь у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди в загальному розмірі 40100 гривень та моральної шкоди в розмірі 280000 гривень.

Згідно до розписки потерпілої ОСОБА_4 від 17.01.2023 судом встановлено , що обвинувачений сплатив добровільно потерпілій у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальну шкоду в загальному розмірі 40100 гривень.

Щодо вирішення питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи те, що внаслідок ДТП помер чоловік потерпілої , що викликало в неї душевні і моральні страждання, тому з урахуванням усіх вищевказаних обставин, а також того, що ОСОБА_6 визнав у повному обсязі позовну вимогу потерпілої про відшкодування моральної шкоди в розмірі 280000 гривень,- у їх сукупності, суд враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне цю позовну вимогу задовольнити у повному обсязі.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають до стягнення процесуальні витрати на користь держави за проведення судових експертиз в загальному розмірі - 3 432,45 грн., саме: судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 834 від 10.12.2020 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - 114,15 грн.; судової транспортно-трасологічної експертизи №867 від 30.11.2020 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - 1144,15 грн. та судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-20/17343-ІТ від 17.12.2020 Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - 1144,15 грн., оскільки вони доведені належними та допустимими доказами та визнані обвинуваченим.

Керуючись статтями 2, 7, 84, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532, 615 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк в 2 (роки) роки.

На підставі ст.75, п. п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_6 , звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох ) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_6 обчислювати з дня проголошення вироку суду - 06.08.2024.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди злочином - 280000 ( двісті вісімдесят тисяч ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , процесуальні витрати на користь держави за проведення у даному провадженні: судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 834 від 10.12.2020 в сумі - 114,15 грн.; судової транспортно-трасологічної експертизи №867 від 30.11.2020 в сумі - 1144,15 грн. та судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102-20/17343-ІТ від 17.12.2020 в сумі - 1144,15 грн., загальний розмір яких складає - 3 432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 45 копійок.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.11.2020 (справа №127/25169/20) на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події 12.11.2020 на автодорозі сполученням с. Хижинці - с. Парпурівці, Вінницького району Вінницької в межах с. Парпурівці, а саме: автомобіль «ВАЗ 217030», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 ; велосипед «Салют», який перебував у власності загиблого ОСОБА_7 , котрі поміщені на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане ТСЦ 0541 26.01.2018, - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «ВАЗ 217030», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 та поміщений на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_6 за належністю;

- велосипед марки «Салют», який перебував у власності загиблого ОСОБА_7 та поміщений на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_4 за належністю;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 видане ТСЦ 0541 26.01.2018, яке знаходиться в матеріалах даного кримінального провадження (а.с.159), - повернути власнику ОСОБА_6 за належністю;

- жилет оранжевого кольору, який упакований в спецпакет НПУ ГСУ SUD3100191, одяг загиблого ОСОБА_7 , а саме: куртку темно-коричневого кольору, спортивні штани чорного кольору, кофту темно-синього кольору та футболку червоного кольору, які упаковано в спецпакет НПУ ГСУ 7261845, - які знаходять на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького районного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_4 за належністю;

- уламки пластику червоного кольору, які упаковані в спецпакет НПУ ГСУ SUD1049317, та які знаходять на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Вінницького районного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_9