Справа № 215/6243/23
У Х В А Л А

Іменем України

09 липня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі головуючого, судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 .

Учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м. Кривому Розі клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність з КК України 1960 р. та звільнення від відбуття покарання,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2023 р. засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 р. у відповідність з вимогами Кримінального кодексу України 1960 року шляхом заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнити його з місця позбавлення волі в зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання.

В обґрунтування вказує, що вироком суду від 14.11.2000 р. він був засуджений за ст.ст.93 п.п.«б,г,з», ст.17 ч.2-93 п.п.«б,г,з,», 145 ч.1 КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі.

Санкція ст.93 КК України 1960 р. станом на час вчинення ним злочину 22.11.1999 р. передбачала покарання у вигляді від 8 до 15 років позбавлення волі, або виняткову міру покарання.

Законом України №1483 111 «Про внесення змін до кримінального, кримінально процесуального, ….Кодексів України», який набув чинності з 29.03.2000 р. було введено новий вид покарання у виді довічного позбавлення волі (ст.25-2 КК України в редакції 1960 року), за вчинення «особливо тяжких злочинів». Але такі зміни не були узгоджені із статтею 7-1 КК України (1960 року), яка містила вичерпний перелік тяжких злочинів за відсутності визначення поняття «особливо тяжкі злочини». Тому вважає, при відсутності розмежувальних ознак між тяжкими та особливо тяжкими злочинами, визначена йому вироком суду покарання у виді довічного позбавлення волі за злочин який не було віднесено до особливо тяжкого злочину, замість максимальної міри покарання за тяжкі злочини у виді 15 років позбавлення волі, є незаконною.

Оскільки станом на час розгляду клопотання він відбув понад 25 років позбавлення волі, просить звільнити його з місця позбавлення волі в зв`язку з фактичним відбуттям строку покарання.

В судовому засіданні засуджений та його захисник клопотання підтримали в повному обсязі.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказує, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі було передбачене законом за діяння вчинені засудженим.

Вислухавши учасників судового провадження суд вважає,що в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

Згідно з п.3, 14 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, та інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя що виникають при виконанні вироку.

Вироком судової колегії по кримінальним справам Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року ОСОБА_4 засуджено за сукупністю злочинів за ст. ст.93 п.п. «б», «г», «з», ст.17, ч.2, п.п. «б», «г», «з», 145 ч.1 КК України ( в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховоного Суду України від 16 січня 2001 року, вказаний вирок залишено без змін а.с.49-54.

Відповідно д статті 7-1 КК України тяжкими злочинами визнаються перелічені в частині 2 цієї статті умисні діяння, що являють підвищену суспільну небезпеку: ... «Умисне вбивство» (статті 93, 94 і 96)… .

Згідно ч.1 ст.25-2 КК України 1960 р. - довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжкого злочину і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Санкція статті 93 КК України ( в редакції 1960 року зі змінами) передбачає такі види покарання як позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років так і довічне позбавлення волі. Аналогічний вид покарання містить норма ст..115 ч.2 КК України ( в редакції 2002 року).

Законом України від 22.02.2000 р. - КК України 1960 р. був приведений у відповідність з рішенням Конституційного суду України від 29.12.1999 р., та з КК України 1960 р. було виключено ст.24 Загальної частини та положення санкцій Особливої частини КК України які передбачали смертну кару, кодекс доповнено ст.25-2 КК України якою передбачено довічне позбавлення волі за вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином покарання засудженому ОСОБА_4 було визначено з урахуванням кримінального законодавства яке діяло на час розгляду кримінального провадження, вказане законодавство фактично пом`якшувало становище засудженого, введенням нового виду покарання «довічне позбавлення волі».

Крім того в клопотанні мова йде фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного покарання, а тому клопотання не може бути задоволене, оскільки це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року). Вказаний принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду.

Таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ст.82 ч.5 КК України передбачає, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Таким чином, покарання у вигляді довічного позбавлення волі призначено ОСОБА_4 в межах діючого на час розгляду справи кримінального законодавства, звільнення від довічного позбавлення волі на підставі фактично відбутого покарання законом не передбачено, тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність з КК України 1960 р. та звільнення від відбуття покарання.

Повний текст ухвали проголошений 15.07.2024 р. о 14.15 год.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районий суд міста Кривого Рогу протягом семи днів, засудженим в той же строк з дня вручення ухвали виготовленої в повному обсязі.

Суддя: ОСОБА_6