Провадження № 1-кс/185/1315/24
30 жовтня 2024 року м.Павлоград
Клопотанням старший слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області підполковник поліції ОСОБА_3 порушує питання про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків, а саме: зразків букального епітелію у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для проведення експертного дослідження та встановлення ДНК-профілю підозрюваного у даному кримінальному провадженні.
З клопотання вбачається, що до Павлоградського РВП надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що в ніч з 03 жовтня 2024 року на 04 жовтня 2024 року, за невідомих обставин, зник належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 13С». Як встановлено, 04 жовтня 2024 року, приблизно о 05 год. 10 хв., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , знайшовши мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 13С», який належить ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, незаконно заволодів чужим майном - мобільним телефон, марки «Xiaomi Redmi 13С», чим завдав ОСОБА_5 майнову шкоду в загальній сумі 4 020 грн.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 29 жовтня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини» від 09 липня 2022 року, обов`язковій державній реєстрації підлягає геномна інформація осіб, яким повідомлено про підозру у вчиненні умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, життя, здоров`я, волі, честі, гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, власності, громадської безпеки, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, або стосовно яких обвинувальний акт у кримінальних провадженнях зазначеної категорії злочинів передано до суду.
29 жовтня 2024 року прокурор Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_6 прийняла рішення у вигляді постанови про відібрання зразків у ОСОБА_4 для проведення експертизи, а саме: відібрання зразків букального епітелію, задля забезпечення виконання вимог Закону України «Про державну реєстрацію геномної інформації людини», з метою проведення експертного дослідження та встановлення ДНК профілю підозрюваного у даному кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 відмовився від надання букального епітелію, про що власноруч написав заяву.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам (ст. 28 Конституції України). Право на особисту (тілесну) недоторканність - найважливіше демократичне право, яке отримало правове визнання не тільки на рівні конституції, а й у міжнародних актах, зокрема, у Загальній декларації прав людини, Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, Європейській конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Декларації про захист всіх осіб від тортур та інших жорстоких, нелюдських чи таких, що принижують гідність видів поводження чи покарання, тощо. Визнання, дотримання і захист прав і свобод людини і громадянина - обов`язок держави та її органів, у тому числі органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Обмеження прав людини може бути здійснено виключно за рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом (ст. 29 Конституції України).
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 245 КПК України, у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом. Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160-166 цього Кодексу). Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.
Частиною 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
У деяких випадках, у процесі досудового розслідування, надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків суперечить практиці ЄСПЛ. Біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, але примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже право не свідчити проти себе має будь-яка особа.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободі практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.
Враховуючи практику та рішення Європейського Суду (справа "Яллох проти Німеччини") доцільно зауважити на тому, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.
Враховуючи, що орган досудового розслідування просить відібрати біологічні зразки у підозрюваного, який відмовився від добровільного їх надання, з метою проведення експертного дослідження, слідчий суддя вважає, що задоволення такого клопотання порушуватиме основні засади кримінального провадження, встановлені ст. 7 КПК України, в тому числі: законності, свободи від самовикриття, оскільки слідчий не зазначає, що така експертиза потрібна для отримання належного доказу на підтвердження винуватості чи невинуватості підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 25.12.1993 року у справі «Функе проти Франції» зазначив, що не можливо здійснення по відношенню до особи будь - якого примусу з метою надання цією особою доказів, які згодом буде покладено в основу її обвинувачення.
Крім того, у клопотанні слідчого відсутні відомості про виконання процесуальних дій, з якими законодавство пов`язує можливість вирішення питання про надання дозволу на відбирання біологічних зразків примусово, зокрема, до клопотання не додано постанову про призначення експертизи, а також матеріалів, які б підтверджували те, що з ОСОБА_4 проводилися процесуальні дії відповідно до правил, передбачених ст. 241 КПК України, зокрема, не додано протокол, який би мав бути складений при відібранні біологічних зразків від особи та в якому і мала бути зафіксована відмова особи від добровільного надання біологічних зразків.
У матеріалах міститься лише постанова прокурора про відібрання зразків для проведення експертизи та заява ОСОБА_4 про те, що він відмовляється від надання зразків.
Слідчий суддя враховує, що примус є єдиним можливим засобом, що унеможливлює надання оцінки обставинам на які наголошує практика Європейського суду з прав людини та з урахуванням зазначеної практики, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 159-164, 245, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1