Справа № 127/4190/22
Провадження №11-кп/801/403/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0001624, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22.12.2021 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 зі змінами на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Тростянець Тиврівського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України 6 (шість) місяців арешту;

-за ч. 2 ст. 185 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_7 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 23.01.2024 по 24.01.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави понесені процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 1544 (одна тисяча п`ятсот сорок чотири) гривні 49 копійок.

Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна, а також долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_7 07.11.2021 точний час не встановлено, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 за домовленістю із власником ОСОБА_10 виконував ремонтні роботи. Під час виконання ремонтних робіт ОСОБА_7 помітив у одному з підсобних приміщень електроінструменти та інше особисте майно ОСОБА_10 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи можливість вільного доступу до підсобного приміщення та дозвіл ОСОБА_10 на використання електроінструменту для роботи, впевнившись що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаться непомітними для власника майна, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення де з однієї з полиць умисно, таємно, з корисливих спонукань викрав дриль TM «Bosch» моделі GSB 13 RE». Згідно висновку експерта № 161-167/22-21 від 12.01.2022 ринкова вартість дрилі TM «Bosch» моделі GSB 13 RE» на момент вчинення кримінального правопорушення складала 1614,45 грн. Заволодівши вказаним майном ОСОБА_7 залишив територію домоволодіння, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд 07.11.2021 здавши його до Відокремленого підрозділу № НОМЕР_1 ПТ «Ломбард Приват», що по АДРЕСА_3 , чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1614,45 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 15.11.2021, точний час не встановлено, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , за домовленістю із власником ОСОБА_10 виконував ремонтні роботи. Під час виконання ремонтних робіт ОСОБА_7 помітив у одному з підсобних приміщень електроінструменти та інше особисте майно ОСОБА_10 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи можливість вільного доступу до підсобного приміщення та дозвіл ОСОБА_10 на використання електроінструменту для роботи, впевнившись що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаться непомітними для власника майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення, де з однієї з полиць умисно, таємно, з корисливих спонукань викрав відбійний молоток TM «Sakuma» моделі «Н-1740» та зварювальний інвертор TM «Titan» моделі «BIS 250». Згідно висновку експерта № 161-167/22-21 від 12.01.2022, на момент вчинення кримінального правопорушення ринкова вартість відбійного молотку ТМ «Sakuma» моделі «Н-1740» складала 2734,73 грн. та ринкова вартість зварювального інвертору TM «Titan» моделі «BIS 250» складала 1054,27 грн. Заволодівши вказаним майном ОСОБА_7 залишив територію домоволодіння, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд 15.11.2021 здавши його до Відокремленого підрозділу № НОМЕР_1 ПТ «Ломбард Приват», що по АДРЕСА_4 , чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3789,00 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 30.11.2021 точний час не встановлено, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 за домовленістю із власником ОСОБА_10 виконував ремонтні роботи. Під час виконання ремонтних робіт ОСОБА_7 помітив у одному з підсобних приміщень електроінструменти та інше особисте майно ОСОБА_10 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи можливість вільного доступу до підсобного приміщення та дозвіл ОСОБА_10 на використання електроінструменту для роботи, впевнившись що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаться непомітними для власника майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення де з однієї з полиць умисно, таємно, з корисливих спонукань викрав бензопилу TM «Motosierra» моделі «ZR 60». Згідно висновку експерта № 161-167/22-21 від 12.01.2022 на момент вчинення, кримінального правопорушення ринкова вартість бензопили TM «Motosierra» моделі «ZR 60» складала 2200,50 грн. Заволодівши вказаним майном ОСОБА_7 залишив територію домоволодіння, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд 30.11.2021 здавши його до Відокремленого підрозділу № НОМЕР_1 ПТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_4 , чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 2200,50 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 03.12.2021 точний час не встановлено, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 за домовленістю із власником ОСОБА_10 виконував ремонтні роботи. Під час виконання ремонтних робіт ОСОБА_7 помітив у одному з підсобних приміщень електроінструменти та інше особисте майно ОСОБА_10 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи можливість вільного доступу до підсобного приміщення та дозвіл ОСОБА_10 на використання електроінструменту для роботи, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаться непомітними для власника майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення де з однієї з полиць умисно, таємно, з корисливих спонукань викрав бензопилу TM «Start» моделі «Pro SCS-5020L» та кутошліфувальну машинку TM «Craft» моделі «CFG-180». Згідно висновку експерта № 161-167/22-21 від 12.01.2022 на момент вчинення кримінального правопорушення ринкова вартість бензопили TM «Start» моделі «Pro SCS-5020L» складала 2632,50 грн. та ринкова вартість кутошліфувальної машинки TM «Craft» моделі «CFG-180» складала 792,00 грн. Заволодівши вказаним майном ОСОБА_7 залишив територію домоволодіння, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд 03.12.2021 здавши його до Відокремленого підрозділу № НОМЕР_1 ПТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_4 , чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3424,50 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_7 21.12.2021 точний час не встановлено, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 за домовленістю із власником ОСОБА_10 виконував ремонтні роботи. Під час виконання ремонтних робіт ОСОБА_7 помітив у одному з підсобних приміщень електроінструменти та інше особисте майно ОСОБА_10 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_7 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи можливість вільного доступу до підсобного приміщення та дозвіл ОСОБА_10 на використання електроінструменту для роботи, впевнившись що за ним ніхто не спостерігає і його дії залишаться непомітними для власника майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення, звідки таємно, з корисливих спонукань, викрав генератор TM «Mustang» моделі «MG 2800K-BF». Згідно висновку експерта № 161-167/22-21 від 12.01.2022 ринкова вартість генератора TM «Mustang» моделі «MG 2800K-BF» на момент вчинення кримінального правопорушення складала 4715,40 грн. Заволодівши вказаним майном ОСОБА_7 залишив територію домоволодіння, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 4715,40 грн.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а також за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2024 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1, 2 ст. 185 КК України через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та в частині призначення покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 за епізодами від 07.11.2021 та 30.11.2021 у зв`язку з втратою чинності законом, який встановлює кримінальну протиправність діяння, призначити обвинуваченому за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі, а за сукупністю злочинів остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Апеляційна с карга мотивована тим, що після ухвалення вироку набрав чинності закон, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП в частині визначення грошового еквіваленту, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинене діяння, та на даний час сума викраденого обвинуваченим майна за епізодами від 07.11.2021 та 30.11.2021 нижча за суму, з якої настає кримінальна відповідальність. Окрім того при призначенні покарання суд не врахував ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів та особу обвинуваченого, який вчинив декілька посягань на чужу власність, ухилявся від явки до суду, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 частково погодились з апеляційною скаргою прокурора, а саме в частині закриття провадження за певними епізодами, в іншій частині заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду в частині призначення покарання законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки щодо закриття провадження за окремими епізодами таємного викрадення чужого майна

Як убачається з оскаржуваного вироку, на день ухвалення рішення місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Такий висновок суду щодо встановлених фактичних обставин в апеляційній скарзі не заперечується.

Водночас 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п-п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що окремі кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185 КК України (за епізодом 07.11.2021) та ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодом 30.11.29021) ОСОБА_7 вчинив 07 листопада 2021 року та 30 листопада 2021 року відповідно.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 гривень, а 50 відсотків від його розміру становили 1135 гривень.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2270 гривень (1135х2=2270).

Як убачається зі встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження, діями ОСОБА_7 за даними епізодами (07.11.21 та 30.11.2021) було заподіяно майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 в розмірі відповідно 1614,45 гривень та 2200,50 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК Ук5аїни, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна 07.11.2021 та 30.11.2021 становила відповідно 1614,45 гривень та 2200,50 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 гривень, суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження за цими епізодами підлягає закриттю у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Висновки щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим), суд вважає частково обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги прокурора в частині вибору виду покарання суд наголошує, що за змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України на момент постановлення вироку були визначені альтернативні покарання у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт, арешту та обмеження волі. У свою чергу санкція ч. 2 сит. 185 КК України на той же час передбачала можливість призначення покарань у виді арешту, обмеження волі, а також позбавлення волі.

Як убачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом установлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок та нетяжкий злочин, вперше притягується до кримінальної відповідальності (а. п. 182), посередньо характеризується за місцем проживання (а. п. 185), на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав провину у вчиненому. З наданої органом пробації досудової доповіді (а. п. 35-38) убачається, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторних кримінальних правопорушень та ризик його небезпеки для суспільства оцінюється як середній, внаслідок чого виправлення і перевиховання особи можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення відповідними органами нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Сукупність зазначених даних про тяжкість кримінальних правопорушень та даних про особу винного очевидно не дають підстави для призначення найсуворішого покарання у виді позбавлення волі, про що наполягає прокурор в апеляційній скарзі, натомість покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, цілком здатне забезпечити виправлення і перевиховання особи та досягнути мети кримінального покарання.

З іншого боку, судом також установлено відсутність міцних соціальних зв`язків та постійного місця роботи у обвинуваченого. Також установлено, що ОСОБА_7 вчинив декілька епізодів таємного викрадення майна та на час ухвалення вироку не відшкодував завдану майнову шкоду.

Зазначені додаткові обставини свідчать про те, що призначене місцевим судом мінімальне покарання, зокрема за ч. 2 т. 185 КК України, за своїм розміром не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, тобто є явно несправедливим.

Такі обставини відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалення нового вироку за наслідкам апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001624, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22.12.2021 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України скасувати в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1, 2 ст. 185 КК України через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та в частині призначення покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за епізодом від 07.11.2021 та у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 30.11.2021 закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступку та злочину), передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2 КК України та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України 1 (один) рік обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 185 КК України 2 (два) роки обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 23.01.2024 по 24.01.2024 включно та з 23.10.2024 по 24.10.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 рахувати з дня прибуття та постановки на облік у виправному центрі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: