печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі:

заявника - ОСОБА_3 ,

представника заявника - адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001143 від 14.09.2021, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва 30.112022 року (справа № 757/34479/22-к, провадження № 1-кс-31014/22),-

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.11.2022 року у справі №757/34479/22-к (провадження №1-кс-31014/22), а саме: скасувати обмеження щодо квартири АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта - 00. Також просив скасувати арешт квартири АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта - 00, які належать на праві власності ОСОБА_6 .

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, адвокат вказує, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження минула потреба, оскільки вказане нерухоме майно, на яке помилково накладено арешт ухвалою слідчого судді, набуто у приватну власність ОСОБА_7 ще 05.01.1999 року, а відтак жодних доказів того, що вказане нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні та можливість визнання вказаного нерухомого майна речовими доказами у кримінальному провадженні органом досудового розслідування не доведено.

Крім того, наявність арешту на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , порушує законне право ОСОБА_3 на задоволення його вимог до боржників і таке право підлягає захисту судом, у зв`язку з чим у ОСОБА_3 наявно право на звернення із таким клопотанням про скасування арешту майна.

У судовому засіданні заявник та його представник - адвокат ОСОБА_4 підтримали клопотання, просили його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання в повному обсязі, надавши додаткові докази, які свідчать про актуальність зазначеного арешту майна.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001143 від 14.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.11.2022 року у справі №757/34479/22-к накладено арешт зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , (Реєстраційний номер об`єкта - 00), а також на квартиру АДРЕСА_2 (Реєстраційний номер об`єкта - 00), які належать на праві власності ОСОБА_6 з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

З урахуванням зазначеної норми КПК України, слідчий суддя приходить висновку про відсутність у адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали від 30.11.2022 року, метою накладення арешту на майно є забезпечення зберігання речових доказів.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом у порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України).

При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика Європейського суду з прав людини, вказує, що особі, яка звертається із клопотанням до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а і покладаються обов`язки.

Так, виходячи із тих питань, які відносяться до компетенції слідчого судді, при дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя приходить висновку, що зазначені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається адвокат, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власників та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що адвокатом на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено можливості звернення з даним клопотанням до слідчого судді, та зокрема необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 106, 92, 98, 167, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001143 від 14.09.2021, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва 30.11.2022 року (справа № 757/34479/22-к, провадження № 1-кс-31014/22) - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1