Справа№ 953/6216/24
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2024 р. м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого не одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
26.06.2024 близько 17:00, ОСОБА_3 , разом із матір`ю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебував у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_5 на грунті особистих неприязних відносин.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , перебуваючи у положенні стоячи на відстані витягнутої руки наніс один удар кулаком правої руки ОСОБА_5 в голову в область лівого ока та він впав на підлогу на спину потім коли останній був у положенні лежачи ОСОБА_6 наніс один удар кулаком лівої руки ОСОБА_5 в голову в область правого вуха і наніс один удар кулаком правої руки в голову в область скроні.
Внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09944/2024 від 28.06.2024 спричинено наступні тілесні ушкодження: забиті рани на лівій брові біля зовнішнього кінця; синці по задній поверхні правої вушної раковини В верхній третині 3 розповсюдженням В ділянку проекції правого | соскоподібного виростку та в лівій навколоочній ділянці, що згідно з п. п. 2.3.2, «Б» 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника, обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень.
ОСОБА_3 надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_5 , згідно його заяви згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Згідно ч. 4. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого кримінального проступку за ч.1 ст. 125 КК України повністю доведена.
При призначенні покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд згідно ст. 66 КК України визнає його щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд відповідно до ст. 67 КК України визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку..
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 не одружений, не працевлаштований, дітей на утриманні не має, проживає та зареєстрований в м. Харкові, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Також, вивченням даних по особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово судимий, останній раз вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07.05.2024 року (набрав законної сили 07.06.2024) ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, а також вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15.12.2023 року, за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, який не набрав законної сили та на даний час перебуває на розгляді в Харківському апеляційному суді.
Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62).
Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Згідно з вимогами ст. 88 ч. 1 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції».
Враховуючі вищенаведене та ті обставини, що вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.12.2023 не набрав законної сили, суд позбавлений можливості враховувати даний вирок при призначенні покарання.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відсутність претензій від потерпілого, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 ККУ у вигляді 200 годин громадських робіт. Перешкод для призначення даного виду покарання суд не вбачає та не вказані такі обставини, що перешкоджають призначенню даного покарання у матеріалах справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив вказаний кримінальний проступок 26.06.2024, тобто в період іспитового строку, встановленого вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07.05.2024.
При призначенні остаточного покарання підлягає застосуванню ч.1 ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_3 після постановлення вироку в 2024 році, але до повного відбуття покарання за даним вироком вчинив новий злочин.
Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок під час іспитового строку, покарання, від якого обвинувачений був звільнений з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, та додається до покарання за новим вироком.
Призначаючи покарання за скоєне, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Виходячи з вимог п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України 200 годин громадських робіт відповідає 25 дням позбавлення волі.
З урахуванням викладеного, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07.05.2024, перевівши при складанні покарань відповідно до вимог ст. 72 КК України менш суворе покарання у виді громадських робіт в більш суворий вид позбавлення волі, виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт і остаточно визначити до відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 5(п`ять) років 25 (двадцять п`ять) днів.
При цьому, суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Цивільний позов потерпілим не заявлено. Витрат по справі немає.
Керуючись ст.ст. 302, 373, 374, 381-382 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст. 125 КК України - у вигляді 200 годин громадських робіт.
На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07.05.2024 року, та з урахуванням ст. 72 КК України, згідно з якою 200 годин громадських робіт відповідають 25 дням позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 25 днів.
Початок строку відбування покарання призначеного ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1