КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст. 301-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 вересня 2024 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що прокурором доведено наявність ризиків, зазначених ст.177 КПК України, які не зникли та не зменшилися, а саме: існує необхідність запобігти спробам ОСОБА_6 , який обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, переховуватися від суду з метою уникнення покарання, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винуватими в інкримінованих їм злочинах; впливати на свідків та потерпілого з огляду на стадію розгляду. Отже, вказані обставини виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на даній стадії розгляду справи перебувати на волі, при цьому в матеріалах провадження відсутні та під час судового засідання не здобуто достатніх даних про наявність стримуючих факторів, які свідчили би про протилежне.

Суд уважає, що у даному випадку винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченому ОСОБА_6 .

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду є необґрунтованою та носить формальний характер. Обвинувачений має постійне місце проживання та джерело доходу. Захисник наполягає про необґрунтованість ризику впливу на свідків та потерпілого, оскільки протягом тривалого строку жодних фактів на підтвердження вказаного ризику не зафіксовано. Також апелянт посилається на порушення строків досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та необґрунтованість пред`явленої підозрита обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 вересня 2024 включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними. Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані конкретні обставин справи, зокрема висунення ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжких інкримінованих кримінальних правопорушеннях проти статевої свободи та статевої недоторканості, фактичні обставини, за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень, та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні даних кримінальних правопорушень (15 років або довічним позбавленням волі), у сукупності з даними про особу обвинуваченого, - дають достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання, незаконно впливати на осіб, які можуть бути допитані як свідки та потерпілого, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що прокурором доведено, що існують обставини, які свідчать про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, та зазначені в попередніх ухвалах Солом`янського районного суду м. Києва, якими щодо обвинуваченого було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часу минулого судового засідання фактично не зменшилися або не зникли, а саме:

- ризик переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 в умовах воєнного стану обвинувачується у низці злочинів, серед яких особливо тяжкі, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, громадського порядку та моральності, зокрема, санкціями ч.6 ст.152, ч.6 ст.153 КК України передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки у м. Києві, зокрема ОСОБА_6 є розлученим, утриманців не має, його мати і вітчим проживають у м.Харків, наявність місця реєстрації в м. Києві не свідчить про сталість зв`язків ОСОБА_6 , оскільки він був затриманий за фактичним місцем проживання у м. Харків, що, на переконання суду, спростовує твердження захисника ОСОБА_5 про відсутність ризику щодо переховування обвинуваченого ОСОБА_6 ;

- ризик незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, адже інкриміновані злочини вчинено із застосуванням насильства щодо малолітнього, останній в судовому засіданні не допитаний, що, на переконання суду, спростовує твердження захисника ОСОБА_5 про відсутність даного ризику щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

Щодо доводів апелянта про відсутність доказів причетності ОСОБА_6 до кримінального правопорушення, слід вказати, що такі обставини перевіряються судом під час розгляду справи по суті шляхом дослідження доказів та надання їм відповідної оцінки.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника апелянта як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 17 липня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3