Справа № 346/64/24
Провадження № 1-кп/346/374/24
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання: ОСОБА_2 , за участю: прокурорки: ОСОБА_3 , захисниці: ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань суду, обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000312, в якому ОСОБА_5 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області; зареєстроване і фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; вища освіта; одружений; на утриманні нікого не має; раніше не судимий; депутатом не являється; на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; середній щомісячний дохід складає 7500-8000 гривень) обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190 та частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України,
а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження №0000312 є: з боку обвинувачення - прокурорка: ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_5 та його захисниця: ОСОБА_4 , представник потерпілої особи (Товариство Червоного Хреста України): ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення.
1. 19 березня 2022 року Постановою Кабінету Міністрів України № 333 «Про затвердження Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» визначено механізм компенсації витрат, що пов`язані з безоплатним тимчасовим розміщенням (перебуванням) внутрішньо переміщених осіб, які перемістилися з територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, інформація про які є складовою частиною переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Відповідно до п. 16 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» № 333 від 19.03.2022 компенсація особам, що розмістили внутрішньо переміщених осіб, виплачується за рахунок коштів державного бюджету (зокрема, резервного фонду бюджету), коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, іноземних держав та міжнародних організацій у вигляді благодійної, гуманітарної та матеріальної допомоги, а також добровільних пожертвувань фізичних і юридичних осіб, благодійних організацій та громадських об`єднань, інших не заборонених законодавством джерел у безготівковій формі за зазначеними у заяві банківськими реквізитами за умови відсутності заборгованості за житлово-комунальні послуги.

І у січні 2023 року у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння державними грошовими коштами розпорядником яких являється Печеніжинська селищна рада, а саме компенсацією витрат за безкоштовне розміщення внутрішньо переміщених осіб, передбачених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» № 333 від 19.03.2022 року.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 03 січня 2023 року відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» № 333 від 19.03.2022 звернувся до Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади Коломийського району, із заявою особи, що розмістив внутрішньо переміщених осіб, про отримання компенсації витрат, який є власником житлового приміщення, що пов`язані з безоплатним розміщенням внутрішньо переміщених осіб за грудень 2022 року.

Під час подачі вказаної заяви ОСОБА_5 був попереджений працівником відділу ЖКГ інвестицій та соціально-економічного розвитку Печеніжинської селищної ради, про те, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які являються членами сім`ї власника житла, а також роз`яснено, що особа яка розмістила внутрішньо переміщених осіб, також зобов`язана в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб, або зміни їх кількості подати повідомлення з інформацією про зміну переліку осіб, розміщених у житловому приміщенні, із зазначенням можливості у подальшому розміщувати внутрішньо переміщених осіб у такому приміщенні. При цьому під час заповнення вказаної заяви ОСОБА_5 умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в порушення п. 4 «Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» затвердженого постановою КМУ № 333 від 19.03.2022 року якою передбачено, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які припинили своє розміщення як внутрішньо переміщених осіб, не подав повідомлення в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достеменно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 припинили своє розміщення як внутрішньо переміщені особи за місцем його проживання, так як 03 грудня 2022 року виїхали за кордон, подав відомості про безоплатне розміщення внутрішньо переміщених осіб, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

В подальшому, на підставі сформованого працівниками Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади Коломийського району, переліку осіб, що розмістили внутрішньо переміщених осіб та подали заяву про отримання компенсації витрат (за рахунок коштів міжнародних організацій, благодійних організацій та громадських об`єднань): Товариству Червоного Хреста України, яке виплатило ОСОБА_5 грошову компенсацію за грудень 2022 в розмірі 2520 грн., якими останній заволодів шляхом обману.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном, шляхом обману ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, передбаченого частиною 1 статті 190 Кримінального Кодексу України.
Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_5 безпосередньо у судовому засіданні. Вказані обставини він не оспорював і просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, як і прокурор та захисник через, що суд на підставі частини 2 статті 349 КПК України, попередньо виконавши всі умови для її застосування, визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин обвинувачення. І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 звинувачує прокурор, дійсно мало місце.
Також суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що вказане діяння ОСОБА_5 дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України. Суд враховує те, що ОСОБА_5 добровільно і свідомо визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, і суд також вважає саме його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, умисно, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 1 статті 190 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винний саме ОСОБА_5 . При цьому цим правопорушенням ОСОБА_5 заподіяв вказаному товариству майнову шкоду у розмірі 2520 гривень.

2. Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 шляхом отримання компенсації витрат за безкоштовне розміщення внутрішньо переміщених осіб, 06.02.2023 року відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» № 333 від 19.03.2022 звернувся до Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади Коломийського району із заявою особи, що розмістила внутрішньо переміщених осіб, про отримання компенсації витрат, який є власником житлового приміщення що пов`язані з безоплатним розміщенням внутрішньо переміщених осіб за січень 2023 року.

Під час подачі вказаної заяви ОСОБА_5 був попереджений працівником відділу ЖКГ інвестицій та соціально-економічного розвитку Печеніжинської селищної ради, про те, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які являються членами сім`ї власника житла, а також роз`яснено, що особа яка розмістила внутрішньо переміщених осіб, також зобов`язана в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб, або зміни їх кількості подати повідомлення з інформацією про зміну переліку осіб, розміщених у житловому приміщенні, із зазначенням можливості у подальшому розміщувати внутрішньо переміщених осіб у такому приміщенні. При цьому під час заповнення вказаної заяви ОСОБА_5 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в порушення п. 4 «Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» затвердженого постановою КМУ № 333 від 19.03.2022 року якою передбачено, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які припинили своє розміщення як внутрішньо переміщених осіб, не подав повідомлення в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб та діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достеменно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 припинили своє розміщення як внутрішньо переміщені особи за місцем його проживання, так як 03 грудня 2022 року виїхали за кордон, подав відомості про безоплатне розміщення внутрішньо переміщених осіб, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

У подальшому, на підставі сформованого працівниками Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади, Коломийського району, переліку осіб, що розмістили внутрішньо переміщених осіб та подали заяву про отримання компенсації витрат (за рахунок коштів міжнародних організацій, благодійних організацій та громадських об`єднань) Товариство Червоного Хреста України, виплатили ОСОБА_5 грошову компенсацію за січень 2023 року в розмірі 2790 грн., якими останній заволодів шляхом обману.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 шляхом отримання компенсації витрат за безкоштовне розміщення внутрішньо переміщених осіб, 04.03.2023 року відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» № 333 від 19.03.2022 звернувся до Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади Коломийського району, з заявою особи, що розмістила внутрішньо переміщених осіб, про отримання компенсації витрат, який є власником житлового приміщення що пов`язані з безоплатним розміщенням внутрішньо переміщених осіб за лютий 2023 року.

Під час подачі вказаної заяви ОСОБА_5 був попереджений працівником відділу ЖКГ інвестицій та соціально-економічного розвитку Печеніжинської селищної ради, про те, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які являються членами сім`ї власника житла, а також роз`яснено, що особа яка розмістила внутрішньо переміщених осіб, також зобов`язана в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб, або зміни їх кількості подати повідомлення з інформацією про зміну переліку осіб, розміщених у житловому приміщенні, із зазначенням можливості у подальшому розміщувати внутрішньо переміщених осіб у такому приміщенні. При цьому під час заповнення вказаної заяви ОСОБА_5 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в порушення п. 4 «Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» затвердженого постановою КМУ № 333 від 19.03.2022 року якою передбачено, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які припинили своє розміщення як внутрішньо переміщених осіб, не подав повідомлення в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб та діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достеменно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 припинили своє розміщення як внутрішньо переміщені особи за місцем його проживання, так як 03 грудня 2022 року виїхали за кордон, подав відомості про безоплатне розміщення внутрішньо переміщених осіб, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

У подальшому, на підставі сформованого працівниками Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади, Коломийського району, переліку осіб, що розмістили внутрішньо переміщених осіб та подали заяву про отримання компенсації витрат (за рахунок коштів міжнародних організацій, благодійних організацій та громадських об`єднань) Товариство Червоного Хреста України виплатило ОСОБА_5 грошову компенсацію за лютий 2023 року в розмірі 2520 грн., якими останній заволодів шляхом обману.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_5 шляхом отримання компенсації витрат за безкоштовне розміщення внутрішньо переміщених осіб, 06.04.2023 року відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» № 333 від 19.03.2022 звернувся до Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади Коломийського району, з заявою особи, що розмістила внутрішньо переміщених осіб, про отримання компенсації витрат, який є власником житлового приміщення що пов`язані з безоплатним розміщенням внутрішньо переміщених осіб за березень 2023 року.

Під час подачі вказаної заяви ОСОБА_5 був попереджений працівником відділу ЖКГ інвестицій та соціально-економічного розвитку Печеніжинської селищної ради, про те, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які являються членами сім`ї власника житла, а також роз`яснено, що особа яка розмістила внутрішньо переміщених осіб, також зобов`язана в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб, або зміни їх кількості подати повідомлення з інформацією про зміну переліку осіб, розміщених у житловому приміщенні, із зазначенням можливості у подальшому розміщувати внутрішньо переміщених осіб у такому приміщенні. При цьому під час заповнення вказаної заяви ОСОБА_5 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в порушення п. 4 «Порядку компенсації витрат за тимчасове розміщення (перебування) внутрішньо переміщених осіб» затвердженого постановою КМУ № 333 від 19.03.2022 року якою передбачено, що грошова компенсація не виплачується за осіб, які є внутрішньо переміщеними особами та які припинили своє розміщення як внутрішньо переміщених осіб, не подав повідомлення в день припинення розміщення внутрішньо переміщених осіб та діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достеменно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 припинили своє розміщення як внутрішньо переміщені особи за місцем його проживання, так як 03 грудня 2022 року виїхали за кордон, подав відомості про безоплатне розміщення внутрішньо переміщених осіб, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

У подальшому, на підставі сформованого працівниками Печеніжинської селищної ради Печеніжинської територіальної громади Коломийського району переліку осіб, що розмістили внутрішньо переміщених осіб та подали заяву про отримання компенсації витрат (за рахунок коштів міжнародних організацій, благодійних організацій та громадських об`єднань) Товариство Червоного Хреста України виплатило ОСОБА_5 грошову компенсацію за березень 2023 року в розмірі 2340 грн., якими останній заволодів шляхом обману.

Таким чином, своїм умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому повторно, ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, який передбачений частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України.
Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_5 безпосередньо у судовому засіданні. Вказані обставини він не оспорював і просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, як і прокурор та захисник через, що суд на підставі частини 2 статті 349 КПК України, попередньо виконавши всі умови для її застосування, визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин обвинувачення. І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 звинувачує прокурор, дійсно мало місце.
Також суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що вказане діяння ОСОБА_5 дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України. Суд враховує те, що ОСОБА_5 добровільно і свідомо визнала свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, і суд також вважає саме її винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, умисно, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 2 статті 190 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винний саме ОСОБА_5 . При цьому цим правопорушенням ОСОБА_5 заподіяв вказаному товариству майнову шкоду у розмірі 7650 гривень.

Отже, ОСОБА_5 винний у вчиненні двох кримінальних правопорушень у вигляді кримінального проступку та нетяжкого злочину, що передбачені частиною 1 статті 190 КК України та частиною 2 статті 190 КК України, відповідно, і якими він заподіяв майнову шкоду Товариству Червоного Хреста України на загальну суму 10 170 гривень.

Щодо покарання (позиції учасників).
Прокурорка просила застосувати покарання за частиною 1 статті 190 КК України у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за частиною 2 статті 190 КК України у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але із застосуванням за останнє правопорушення покарання на підставі ч.1 ст. 69 КК України (оскільки наявні дві обставини, які пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину), і тому призначити покарання у виді 2100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і як наслідок визначення остаточного покарання у розмірі 2100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Обвинувачений свою вину визнав щодо обох кримінальних правопорушень, щиро розкаявся. Вказав, що йому дуже шкода за вчинене, йому соромно за свою поведінку і перед потерпілою особою, і перед судом, і перед суспільством. Вважає, що вчинив не правильно, порушив закон і готовий понести покарання на розсуд суду.
Захисниця вказувала, що обвинувачений позитивно характеризується, притягується вперше до кримінальної відповідальності, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю обох кримінальних правопорушень, а також добровільно відшкодував завдані ним збитки у повному обсязі. А тому вважає, що її клієнт заслуговує на застосування ч.1 ст. 69 КК України до обох покарань, а не до одного як вважала прокурорка. Зокрема, за ч.1 ст. 190 КК України слід призначити покарання у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за частиною 2 статті 190 КК України у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Щодо покарання (оцінка суду).
Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діянь ОСОБА_5 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання, за жодне вчинене ним кримінальне правопорушення судом не встановлено, а тому ОСОБА_5 підлягає покаранню за кожне вчинене ним правопорушення, на загальних підставах.
Суд погоджується з учасниками провадження у тому, що відсутні обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 за кожне вчинене ним правопорушення та передбачені частиною 1 статті 67 КК України. Але разом з цим, мають місце і обставини, які на підставі пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 66 КК України відносяться до обставин, які пом`якшують його покарання за кожне вчинене ним правопорушення, зокрема: щире каяття обвинуваченого щодо вчинення ним обох кримінальних правопорушень (що знайшло своє підтвердження прямо у залі суду) та добровільне і повне відшкодування обвинуваченим потерпілій особі завданого збитку (що представниця потерпілого підтвердила суду окремою письмовою заявою з доданням доказів - а.с.58-61). Що стосується такої обставини, як активне сприяння розкриттю обох кримінальних правопорушень на що вказувала захисниця, то тут суд відзначає, що наявність такої обставини захисницею не доведено, і прокурором за даними обвинувального акту не встановлено.
Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).
Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень (частина 4).
При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за кожне з вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 190 та частиною 2 статті 190 КК України, суд виходить з наступного:
- суд враховує, що санкція частини 1 статті 190 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від 2000 до 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від 200 до 240 годин, або виправні роботи на строк до 2 років, або пробаційний нагляд на строк до 3 роки, або обмеження волі на той самий строк;
- суд враховує, що санкція частини 2 статті 190 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від 3000 до 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від 1 до 2 років, або обмеження волі на строк до 5 років, або позбавлення волі на строк до 3 років;
- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_5 , у цій справі, що вказані вище і нижче за текстом;
- суд відзначає, що за ч.2 ст.53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до 50000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. Але за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу;
- а за ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу;
- суд враховує конкретні обставини (що вказані у формулюванні кожного обвинувачення), за яких ОСОБА_5 вчинив кожне кримінальне правопорушення, які за ступенем тяжкості, в силу положень ч.2 та ч.4 статті 12 КК України, являються кримінальним проступком та нетяжким злочин та кваліфікуються за ч.1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України, відповідно;
- суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив кожне з вказаних кримінальних правопорушень умисно, тобто з прямим умислом та з корисливих мотивів. Загальний розмір заподіяної ним шкоди (яку він відшкодував) складає 10170 гривень. Разом з цим, він визнав свою вину у вчиненні обох кримінальних правопорушень добровільно;
- суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , за кожне вчинене ним правопорушення та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні;
- але разом з цим суд враховує, що обставинами, яка на підставі пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 66 КК України відносяться до обставин, які пом`якшують його покарання за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення, є зокрема: щире каяття обвинуваченого щодо вчинення ним обох кримінальних правопорушень і добровільне відшкодування завданого збитку;
- ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Печеніжин Коломийського району Івано-Франківської області, Україна; зареєстроване і фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; вища освіта; одружений; на утриманні нікого не має; раніше не судимий; депутатом не являється; на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; середній щомісячний дохід складає 7500-8000 гривень.
Отже, зважаючи на особу винного, дві пом`якшуючі його покарання обставини, які у своїй сукупності дійсно істотно знижують ступінь тяжкості обох вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, а також з урахуванням усіх викладених вище обставин суд вважає, що досягти мети покарання у випадку з ОСОБА_5 можна і шляхом призначення йому, на підставі ч.1 ст.69 КК України, за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення (а не тільки за ч.2 ст.190 КК України як вважала прокурор), основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої як у ч.1 ст.190 КК України (2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), так і у ч.2 ст.190 КК України (3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
Зокрема, на підставі ч.1 ст.69 КК України, суд вважає достатнім, але необхідним, призначити ОСОБА_5 за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 17000 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 1000 - саме 17000 гривень), а за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 38250 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 2250 - саме 38250 гривень).
При цьому, що стосується покарання за ч.2 ст.190 КК України, то тут суд не може погодитись із можливістю призначення покарання, на якому наполягала як прокурорка (2100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), так і захисниця (1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян). Оскільки таке покарання не узгоджується та суперечить 3-му реченню ч.1 ст.69 КК України, з урахуванням санкції ч.2 ст.190 КК України. Зокрема у тій частині, що за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. А у даному випадку чверть від 3000 складає 750, тобто суд не може призначити штраф менше ніж 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Разом з цим, оскільки ОСОБА_5 вчинив два кримінальні правопорушення, тобто має місце сукупність кримінальних правопорушень, суд застосовує положення частини 1 статті 70 КК України за якими, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Отже, зважаючи на все вище викладене, суд визначає ОСОБА_5 остаточне покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 190 та частиною 2 статті 190 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання (штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) більш суворим (штраф у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), тобто основне покарання у виді штрафу у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 38250 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 2250 - саме 38250 гривень).

Щодо процесуальних витрат.
Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів. А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
І хоча суд ухвалює обвинувальний вирок, в силу положень частини 2 статті 124 КПК України, оскільки сторона обвинувачення не надала суду документально підтверджені витрати на залучення експерта чи експертів, підстав для розподілу судових витрат не має.

Щодо речових доказів і документів.
В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.
Однак, в матеріалах справи речові докази відсутні, а тому підстави для вирішення питань щодо їх долі, відсутні. Документи слід залишити у матеріалах кримінального провадження.
Інші процесуальні питання.
Підстави, для вирішення судом інших питань, передбачених статтею 368 КПК України, відсутні.
Таким чином, на підставі всього викладеного і керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,302,318-371,373-77,381,382,392-395,532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Призначити ОСОБА_5 , на підставі ч.1 ст.69 КК України, за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 190 КК України. Призначити ОСОБА_5 , на підставі ч.1 ст.69 КК України, за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 38250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 190 та частиною 2 статті 190 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання (штраф у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) більш суворим (штраф у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), тобто основне покарання у виді штрафу у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 38250 гривень.
Розподіл судових витрат - не проводити.
Документи залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених частиною 1 статтею 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження. Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1