Справа №635/8158/23
Провадження по справі №1-в/635/1/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

представника ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

секретар судових засідань ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засудженого вироком Київського районного суду м.Полтава від 02.06.2017 року за ст.121 ч.2, 72 ч.5 КК України до 9 років позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 засуджений вироком Київського районного суду м.Полтава від 02.06.2017 року за ст.121 ч.2, 72 ч.5 КК України до 9 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 23.12.2016 року.

Кінець строку відбування покарання 19.03.2025 року.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав і просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, так як він своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення, він свою вину визнає, шкодує про вчинене.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_3 підтримала клопотання засудженого ОСОБА_5 , зазначила, що останній не міг працювати за станом здоров`я, що підтверджується медичною довідкою, в якій зазначені численні захворювання засудженого. А оскільки він не працював, то і адміністрацією установи до нього не застосовувались засоби заохочення. Крім того, в характеристиці на засудженого зазначено, що ризик вчинення ним повторного правопорушення є низьким, в той час як вказано, що ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній, а отже є незрозумілим на підставі чого був зроблений такий висновок.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки засуджений у період відбування покарання не працював, не має заохочень та стягнень, тому вважає недоцільним застосовувати до нього ст.81 КК України.

Суд, вислухавши учасників, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 , він раніше судимий:

1) 21.06.2011 року Київським районним судом м.Полтави за ст..342 ч.2, 345 ч.2,70 КК України до 1 року позбавлення волі.

2) 18.11.2013 року Октябрський районним судом м.Полтави за ст..125 ч.2 КК України до 3 місяців 27 днів позбавлення волі;

Засуджений вироком Київського районного суду м.Полтава від 02.06.2017 року за ст.121 ч.2, 72 ч.5 КК України до 9 років позбавлення волі.

З 26.12.2016 року знаходився ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

З 24.10.2017 відбуває строк покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100».

Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби ДУ «Темнівська ВК №100» майором внутрішньої служби В.Монастирським та погодженої із в.о.заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи майором внутрішньої служби ОСОБА_7 , засуджений за час відбування покарання з 24.10.2017 року характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи; стягнень і заохочень не має, підтримує дружні взаємовідносини із засудженими різної спрямованості; дотримується правомірних і ввічливих відносин з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. Відбуваючи покарання засуджений підтримує доброзичливі стосунки із доньками і колишньою дружиною шляхом посилок, телефонних розмов, приймає участь у програмі диференційного виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться позитивно. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Відповідно до загальної інформації на ОСОБА_5 , зокрема висновку щодо ступеня виправлення засудженого, складеної комісією ДУ «Темнівської виправної колонії №100», із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального провадження та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не стан на шлях виправлення (довів своє виправлення) та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час відбуває покарання за вирокомКиївського районного суду м.Полтава від 02.06.2017 року за ст.121 ч.2, 72 ч.5 КК України за вчинення злочину проти життя та проти здоров`я особи, який, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно Витягу з протоколу №13 від 27.03.2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) на підставі ст.ст. 100,101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №42 від 15.10.2022 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №10 від 30.03.2022 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка не довела свого виправлення.

Крім того, в матеріалах справи наявні довідки про заохочення та стягнення, зі змісту яких вбачається, що засуджений за весь період відбуття покарання не має заохочень і стягнень.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого, виданої заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_8 засуджений в період з січня 2019 року по вересень 2022 року не працював, працював лише в квітні-травні 2022 року на виготовленні розкладачки, крісла, шезлонга, стільця, матраса.

Вирішальне значення має активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Таким чином, з огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженого з приводу того, що він довів своє виправлення, саме фактичним відбуттям 2/3 строку призначеного покарання, дотримуючись правил поведінки, встановлених КВК та правил внутрішнього розпорядку. Зазначене не може слугувати достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

Засуджений і його захисник посилаються на поганий стан здоров`я засудженого, внаслідок якого він не міг працювати за час відбування покарання. Вивчаючи довідку про стан здоров`я засудженого, суд приймає до уваги те, що він має ряд захворювань, на підставі яких неодноразово проходив лікування. В той час як зазначив засуджений, він не звертався до суду із клопотанням про звільнення його від покарання за хворобою. Доказів того, що у зв`язку із вказаними хворобами він не може бути працевлаштований або виконувати роботи по благоустрою установи суду не надано.

Крім того, за весь час відбування покарання ОСОБА_5 не має жодних заохочень, тобто бездоганної поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання судом не встановлено, оскільки факт, того, що засуджений виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, а в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Київського районного суду м.Полтава від 02.06.2017 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Київського районного суду м.Полтава від 02.06.2017 року та вважає клопотання засудженого таким, що задоволенню не підлягає та є передчасним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Київського районного суду м.Полтава від 02.06.2017 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений 19 листопада 2024 року.

Суддя ОСОБА_1