КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3594/2024 Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України
ЄУН: 758/2516/17 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0002781, внесеному до ЄРДР 7 жовтня 2016 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Херсонської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією усього належного їй майна,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що вона, будучи суддею Господарського суду АР Крим, вчинила державну зраду, а саме, умисно на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України надавала російській федерації та її представникам допомогу у проведенні підривної діяльності проти України за таких обставин.

Відповідно до Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення зс російської федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням російської федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму.

27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення гру гш зс російської федерації захопили будівлі адміністрації та Верховної Ради АР Крим. Президент російської федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до ради федерації федеральних зборів російської федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України збройних сил російської федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - АР Крим та м. Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада АР Крим 16 березня 2014 року провела псевдореферендум про входження АР Крим та міста Севастополя до складу російської федерації. Сумнівні результати «референдуму» не були визнані жодною країною світу, крім російської федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року «Територіальна цілісність України».

17 березня 2014 року Верховна Рада АР Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники АР Крим та м. Севастополя підписали з президентом російської федерації в.путіним «Договір про прийняття до російської федерації Республіки Крим і створення у складі російської федерації нових суб`єктів». У такий протиправний спосіб відбулася незаконна і поспішна оборудка для того, щоб створити позірність правомірності збройного вторгнення російської федерації та незаконної анексії частини території України.

Приведені факти свідчать про активну підривну діяльність російської федерації та її федеральних органів, яка виражається в окупації території України, що триває до теперішнього часу.

Продовжуючи підривну діяльність проти України, військовослужбовці, співробітники спецслужб, правоохоронних органів та інших органів державної влади російської федерації утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові.

Так, статтею 9 федерального конституційного закону російської федерації № 6-ФКЗ від 21 березня 2014 «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим і утворення у складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя» створено суди російської федерації на території Криму та Севастополя.

Під час зазначених подій ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, мешканкою Автономної Республіки Крим, з власної ініціативи вирішила надати допомогу в проведенні підривної діяльності російської федерації проти України.

Зокрема, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, ОСОБА_6 , займаючи посаду судді господарського суду АР Крим (відповідно до Постанови Верховної Ради України № 1733-IV вiд 20 травня 2004 року), маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для зрозуміння факту окупації російською федерацією території АР Крим та м. Севастополя , усвідомлення проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади російської федерації, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим та м. Севастополі системи органів державної влади російської федерації, у тому числі судової, з метою ставлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, порушуючи присягу судді, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України упродовж березня - грудня 2014 року, перебуваючи за місцем розташування господарського суду АР Крим по вул. О. Невського/Річна, 29/11, у м. Сімферополь АР Крим , діючи в інтересах російської федерації, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, продовжила здійснювати правосуддя на підставі ч. 5 ст. 9 федерального конституційного закону російської федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в російську федерацію Республіки Крим та утворення в складі російської федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» до створення та початку діяльності на зазначених окупованих територіях України судів російської федерації з винесенням рішень за російським матеріальним та процесуальним правом, як суддя незаконно створених на тимчасово окупованій території України судових органів російської федерації, чим забезпечила посилення тимчасової окупації півострова Крим та функціонування незаконно створеної судової системи країни-агресора.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, упродовж березня - листопада 2014 року, суддя господарського суду АР Крим, громадянка України ОСОБА_6 , перебуваючи на території АР Крим, з метою мати можливість продовжити надавати допомогу іноземній державі, а саме російській федерації, у проведенні підривної діяльності проти України та забезпечити подальшу окупацію території АР Крим, свідомо та умисно підготувала та подала до вищої кваліфікаційної колегії суддів російської федерації особисту заяву про рекомендацію на вакантну посаду судді незаконно створеного арбітражного суду Республіки Крим російської федерації та необхідний для цього пакет документів, передбачений ч. 6 ст. 5 Закону російської федерації «Про статус суддів в російській федерації». Після цього, ОСОБА_6 за власноруч складеною заявою прийняла участь у проведенні конкурсу на заміщення вказаної посади судді російської федерації на окупованій території АР Крим і подала наступні документи: копію документу, що посвідчує особу претендента як громадянина російської федерації; копію документу, підтверджуючого отримання вищої юридичної освіти; копії трудової книжки, інших документів, підтверджуючих трудову діяльність; власноруч заповнену та підписану анкету, яка містить біографічні відомості, відомості про доходи, майно, яке належить останній на праві власності, та обов`язків майнового характеру, а також відомості про доходи подружжя та неповнолітніх дітей претендента, про майно, яке належить їм на праві власності та обов`язків майнового характеру подружжя та неповнолітніх дітей претендента, чим підтвердила особисту згоду сприяти виконанню функцій представника судової влади країни, яка окупувала АР Крим.

Внаслідок зазначених свідомих та умисних дій ОСОБА_6 , спрямованих на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданні допомоги державним органам російської федерації у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто, державної зради, за результатами проведеного державними органами російської федерації конкурсу указом президента російської федерації від 19 грудня 2014 року № 786 діюча суддя судової влади України, громадянка України ОСОБА_6 призначена на посаду судді арбітражного суду Республіки Крим росiйської федерації на окупованій території AP Крим та продовжила здійснення правосуддя вже як суддя арбітражного суду Республіки Крим російської федерації.

Своїми діями, які виразилися у забезпеченні діяльності на окупованій території України органу судової влади, як невід`ємної частини федеральних органів влади російської федерації, що у свою чергу призводить до зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю української влади на півострові, завдяки чому окупація триває, ОСОБА_6 вчинила державну зраду.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Захисник вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки судом було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні судом закону, якій підлягав застосуванню.

Так, захисник зазначає, що вироком суду беззаперечно встановлено та констатовано той факт, що збройна агресія російської федерації проти України розпочалась 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані випадки порушення збройними силами російської федерації перетину державного кордону України та використання нею своїх військових формувань, що призвело до збройного захоплення і воєнної окупації частини України - АР Крим та м. Севастополя . При цьому, як наголошує захисник, суд, незважаючи на доводи сторони захисту про те, що в ході воєнної окупації території АР Крим та м. Севастополя, всі громадяни України, які на той час перебували на окупованих територіях, знаходились в небезпеці та в повній мірі через фізичний та психологічний примус або погрозу застосування такого примусу з боку окупаційних сил та формувань російської федерації, не могли в повній мірі керувати своїми вчинками на власний розсуд, в описовій частині оскаржуваного вироку, стверджує, що ОСОБА_6 саме умисно вчинила дії, направленні на державну зраду.

Апелянт вказує, що на підтвердження доводів того, що ОСОБА_6 саме умисно вчинила дії, направлені на державну зраду, суд наводить докази, які лише констатують факти вчинення нею таких дій, але дані докази жодним чином не виключають того факту, що ОСОБА_9 під час вчинення вказаних дій перебувала в стані крайньої необхідності через фізичний та психологічний примус або погрозу такого примусу з боку окупаційних формувань російської федерації.

Таким чином, на переконання захисника, ухвалюючи вирок про визнання винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, суд мав достовірні відомості того, що ОСОБА_6 могла перебувати під безпосереднім впливом фізичного та психологічного примусу з боку окупаційних формувань російської федерації, внаслідок чого не могла керувати своїми вчинками. Доказів того, що вищенаведені обставини не існували або не могли існувати, судом наведено не було.

На переконання захисника, суд першої інстанції, встановивши факт існування обставин, що виключають злочинність діяння ОСОБА_6 , повинен був застосувати до неї закон про кримінальну відповідальність, а саме ст. ст. 39, 40 КК України. та у відповідності до ст.373 КПК України постановити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю в діяннях обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Апеляційний розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції щодо обвинуваченої проведено у її відсутність, оскільки провадження за її обвинуваченням здійснено у порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення її про час та місце судового розгляду шляхом публікації судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади, що відповідає положенням ч. 3 ст. 323 КПК України та свідчить про належне повідомлення обвинуваченої про день, час та місце апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

З метою дотримання прав обвинуваченої на захист у кримінальному провадженні забезпечена обов`язкова участь захисника, тобто, захист інтересів обвинуваченої реально та дієво забезпечений державою.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, який додатково в суді апеляційної інстанції зазначив, що він не оспорює фактичні обставини, а не погоджується з тим, що його підзахисна, з якою він не мав можливості поспілкуватися, інкриміновані їй дії вчинила добровільно, з огляду на події, які відбувались в АР Крим у 2014 році, і таких доказів, на його думку, стороною обвинувачення не надано та судом в оскаржуваному вироку не наведено, чим не спростована позиція захисту в цій частині;

- пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши про те, що про добровільність дій обвинуваченої свідчить безпосереднє її звернення з відповідними документами до відповідних органів рф для зайняття посади судді у створених рф на території АР Крим судах;

- дослідивши наявні у справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Згідно ст.. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно з вимогами ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина 2 статті 17 КПК України передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом.

Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.

Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може ігнорувати обставин, які встановлені під час судового розгляду, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Встановлення в судовому розгляді таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, є підставою для розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

При цьому, відповідно до положень ст. 91, 92 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, у встановлених КПК випадках, - на потерпілого. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, забезпечивши сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, дослідив надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Так, висновки щодо доведеності винуватості засудженої ОСОБА_6

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, суд першої інстанції обґрунтував письмовими доказами, зокрема, даними, які містяться:

- в Указі Президента України від 4 лютого 1999 року № 119/99 «Про призначення суддів», згідно з яким ОСОБА_6 призначена строком на п`ять років на посаду судді арбітражного суду Автономної Республіки Крим (ас. 29 т.3);

- у Висновку Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 29 березня 2004 року, яким встановлено, що ОСОБА_6 , 1954 р.н, громадянка України, має вищу юридичну освіту. Указом Президента України від 4 лютого 1999 року № 119/99 «Про призначення суддів» призначена строком на п`ять років на посаду судді арбітражного суду Автономної Республіки Крим. Також у висновку наведені відомості щодо особи ОСОБА_6 , дані, які її характеризують, як суддю, та прийнято рішення про рекомендацію ОСОБА_6 для обрання суддею господарського суду Автономної Республіки Крим безстроково (ас. 32 т.3);

- у Постанові Верховної ради України «Про обрання суддів» від 20 травня 2004 року, за змістом якої ОСОБА_6 обрана безстроково на посаду судді місцевого господарського суду Автономної Республіки Крим (ас. 30 т.3);

- у копії анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон, заповненої 11 квітня 2008 року, за змістом якої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ СМУ ГУ МВС України в Криму, дата видачі 8 травня 1997 року) (ас. 155-156 т. 3);

- у заяві народного депутата України ОСОБА_10 про кримінальні правопорушення, передбачені ст. 109, 110, 110-2 КК України, зареєстрованої 20 жовтня 2014 року, останній, серед іншого, повідомляє Генерального прокурора України про те, що рядом суддів незаконно без правової підстави здійснюється судочинство на території АР Крим, серед яких суддя ОСОБА_6 у господарському суді АР Крим (ас. 77-100-134 т. 2);

- у протоколі огляду від 2 лютого 2015 року, за даними якого оглянуто інтернет-сайти зазначені заяві ОСОБА_10 , зокрема, за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відкрилась сторінка сайту арбітражного суду Республіки Крим, у вкладці «о суде» міститься список суддів, серед яких є ОСОБА_6 (ас.26-74-81 т.4);

- у протоколі огляду інтернет-видань від 7 квітня 2015 року, за даними якого через пошукову систему «Google Chrome» виявлено указ президента російської федерації від 19 грудня 2014 року № 786, яким ОСОБА_6 , серед інших осіб, призначено на 6 років повноважень суддею Арбітражного суду Республіки Крим (ас. 82-98-99 т.4);

- у протоколі огляду інтернет-видань від 8 квітня 2015 року, за результатами пошуку якого виявлено:

O федеральний конституційний закон російської федерації від 21 березня 2014 року № 6-ФКЗ «При прийняття в російську федерацію Республіки Крим і утворення в складі російської федерації нових суб`єктів - Республіки Крим и міста федерального значення Севастополя»;

O федеральний закон російської федерації від 23 червня 2014 року № 154-Ф3 «Про створення судів російської федерації на територіях Республіки Крим і міста Севастополя та про внесення змін в окремі законодавчі акти російської федерації», згідно з яким створений, серед іншого, арбітражний суд Республіки Крим;

O постанова пленуму верховного суду російської федерації № 21 від 23 грудня 2014 року, за змістом якої днем початку діяльності судів, у т.ч. арбітражного суду Республіки Крим, вважається 26 грудня 2014 року;

O постанова пленуму верховного суду російської федерації № 24 від 26 грудня 2014 року, за змістом якої суддя арбітражного суду Республіки Крим - ОСОБА_6 , серед інших, затверджена членом президіуму арбітражного суду Республіки Крим (ас. 100-168 т.4);

- у заяві Голови ВККС від 14 лютого 2015 року про вчинення суддями АР Крим кримінальних правопорушень за ст. 111 КК України, в якій вказано про те, що судді АР Крим здійснюють правосуддя іменем рф без припинення статусу судді відповідно до законів України (ас. 125-134 т. 2);

- у протоколі огляду документів від 10 січня 2017 року, за змістом якого оглянуті листи та додатки до них у виді судових рішень:

O Міністерства соціальної політики України, яке своїм листом надало копії наявних в розпорядженні судових рішень, що надійшли з незаконно створених на території АР Крим та м. Севастополя судів, а саме копії ухвал від 5 лютого 2015 року та від 27 лютого 2015 року у справі № А83-712/2013, які через систему «Google Chrome» знайдено за посиланням «http://crimea.arbitr.ru», за пошуком номерів справ за посиланням відкриваються Рішення з друкованим текстом «Судья ОСОБА_11 »;

O Міністерства енергетики та вугільної промисловості, яке своїм листом від 13 липня 2015 року надало копії наявних в розпорядженні судових рішень, що надійшли з незаконно створених на території АР Крим та м. Севастополя судів, а саме, копія ухвали від 17 липня 2014 у справі № 301/508/14;

O Фонду державного майна України, який своїм листом від 30 червня 2016 року надав копії ухвал від 5 травня 2014 року та 22 травня 2014 року у справі № 5002-8/5396-2011,

O Державна фіскальна служба України своїм листом від 30 червня 2015 року надала копії ухвал від 11 липня 2014 року, 14 серпня 2014 року, 28 серпня 2014 року у справі № 5002-4/4889-2011.

Копії судових рішень виконані на офіційному бланку «Господарського суду Республіки Крим» та містять на першому аркуші герб російської федерації, за змістом вказаних рішень ухвали виконані друкованим тестом російською мовою, наявний підпис «Судья ОСОБА_11 », та за змістом вказаних рішень при розгляді та винесенні рішень ОСОБА_6 керувалась законодавством російської федерації (ас. 166-169, 172-182, 186-204, 208-216, 219-229 т.3);

- у протоколі огляду документів від 10 січня 2017 року, за змістом якого на сайті «http://crimea.arbitr.ru/, який є офіційною Інтернет-адресою арбітражного суду Республіки Крим у при переході на вкладку «Про суд» виявленоряд посилань: про входження Криму в склад російської федерації, про здійснення Господарським судом республіки Крим до створення арбітражного суду Республіки Крим від імені російської федерації правосуддя.., тощо, а також у вкладці «Картотека справ» виявлено вікно з пошуковим сервісом, при введенні до якого даних ОСОБА_6 видано 343 результати на 14 сторінках, згідно з яким ОСОБА_6 виносила судові рішення як суддя господарського (арбітражного ) суду Республіки Крим російської федерації (ас. 230-247 т. 3);

- у Рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 3009/дп-15 від 10 листопада 2015 року, за змістом якого прийнято рішення про направлення до Вищої Ради Юстиції висновку щодо встановлених ВККС України фактів, які свідчать про порушення суддями присяги, з рекомендацією Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посади суддів, у тому числі, судді господарського суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_6 (ас. 96-113-115 т.3);

- у Рішенні Вищої ради юстиції від 24 грудня 2015 року № 1206/0/15-15, згідно з якими внесене подання до Верховної Ради України про звільнення суддів, у тому числі і судді ОСОБА_6 за порушення присяги (ас. 121-157-158 т.3).

При цьому у вказаному Рішенні акцентована увага на тому, що згідно зі ст. 16 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 27 квітня 2014 року суддям, які працювали в судах України на території АР Крим та м. Севастополя і виявили бажання переїхати у зв`язку з їх тимчасовою окупацією рф гарантувалось право переведення на посаду судді до суду на іншій території України;

- у Постанові Верховної Ради України від 19 квітня 2016 року №1172-VIII, згідно з якою ОСОБА_6 звільнено з посади судді господарського суду Автономної Республіки Крим у зв`язку з порушенням присяги (ас. 161 т. 3);

- у листі Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 14 червня 2016 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на території Автономної Республіки Крим на посаді судді Господарського суду АР Крим (ас. 46-50-52 т. 3);

- у відомостях, внесених до ЄРДР за № 0001732 від 25 грудня 2014 року про кримінальні правопорушення за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч.3 ст. 110, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України, в якому 22 травня 2015 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (ас. 148-151 т.2);

- у постанові заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 від 26 червня 2015 року, згідно з даними якої з матеріалів досудового розслідування № 0001732 від 25 грудня 2014 року виділені матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження матеріали досудового розслідування, які внесені до ЄРДР за № 0001289 від 26 червня 2015 за підозрою ОСОБА_6 та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України;

- в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року наданий дозвіл на здійснення у кримінальному провадженні № 0001289 від 26 червня 2015 року спеціального досудового розслідування стосовно оголошеної у розшук підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. (ас. 174 т. 2).

За змістом вказаної ухвали Управлінням з питань представництва інтересів громадянина протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001289 від 26 червня 2015 за підозрою ОСОБА_6 та інших осіб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Заступником Генерального прокурора України 22 травня 2015 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, яке відповідно до вимог ст.111, 135, 136, 278 КПК України направлено за місцями проживання та роботи останньої, оскільки остання умисно переховується від слідства та суду на території, яка є тимчасово окупованою територією України, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин, який є особливо тяжким;

- у постанові прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим ОСОБА_12 від 7 жовтня 2016 року, за змістом якої з матеріалів кримінального провадження № 0001289 виділені в окреме провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, про що 7 жовтня 2016 року внесені відомості до ЄРДР за № 0002781 (ас. 64-76 т.2);

- у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри від 10 січня 2017 року ОСОБА_6 , за змістом якої змінено підозру від 22 травня 2015 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України (ас. 154-159 т. 2).

Оцінюючи та аналізуючи зібрані та досліджені докази, суд першої інстанції усі перераховані джерела інформації оцінив за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнав належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, судом першої інстанції наведені та проаналізовані вище документовані дані визнані достовірними доказами обвинувачення.

При цьому незгода сторони захисту з наданими стороною обвинувачення доказами у кримінальному провадженні визнана судом недостатньою та необґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими, а є лише способом захисту. А тому суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту не спростовують провину обвинуваченої у вчиненні нею злочину за встановлених судом обставин.

Колегія суддів погоджується таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що у період окупації АР Крим, тобто, з 20 лютого 2014 року, ОСОБА_6 мала статус судді Господарського суду АР Крим, обраного безстроково.

Не будучи у встановленому законами України порядку звільненою з посади судді Господарського суду АР Крим, після окупації АР Крим як «суддя» до 23 червня 2014 року здійснювала «правосуддя» на окупованій території України від імені іноземної держави - рф, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, а з часу незаконного створення арбітражного суду республіки Крим - з 23 червня 2014 року на посаді «судді арбітражного суду Республіки Крим» та з 26 грудня 2014 року як член президії незаконного створеного суду прийняла на себе на окупованій території України повноваження судді іншої держави - рф, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію.

Здійснення обвинуваченою за таких умов «правосуддя» від імені рф свідчить про порушення нею вимог ст. 65 Конституції України, присяги судді, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 7 липня 2010 року № 2453-VI(із змінами та доповненнями), який діяв на той час, оскільки така її діяльність забезпечувала становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом утворення і функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади рф на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади рф з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а отже, надання нею допомоги рф

у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

При цьому колегія суддів враховує достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду ОСОБА_6 для усвідомлення нею фактів активної підривної діяльності рф проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим, який доводиться об`єктивними даними про її кваліфікаційний рівень підготовки як судді, який дозволяв їй здійснювати тривалий час правосуддя, що підтверджується і даними, викладеними у Рішенні ВККС України, яким її було рекомендовано на обрання суддею безстроково.

Використання ж ОСОБА_6 в період окупації АР Крим під час здійснення так званого «правосуддя» від імені рф матеріально-технічної бази Господарського суду АР Крим, її власних теоретичних знань і практичних навичок підтверджується «судовими рішеннями» окупаційних органів судової влади про організацію та проведення судових засідань у приміщенні відповідного «суду» та використання під час їх ухвалення інтелектуальних здібностей «суддів» (теоретичних знань, правосвідомості та життєвого досвіду).

Що стосується доводів сторони захисту про те, що стороною обвинувачення та судом не спростована позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_6 , як і більшість інших громадян України, в ході воєнної окупації території АР Крим та м. Севастополя, знаходились в небезпеці та в повній мірі через фізичний та психологічний примус або погрозу застосування такого примусу з боку окупаційних сил та формувань російської федерації, не могли в повній мірі керувати своїми вчинками на власний розсуд, а, відтак, неможливо говорити про добровільність дій його підзахисної, а тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, то колегія суддів вважає такі доводи непереконливими.

На переконання колегії суддів, і це знайшло своє відображення у вироку суду, на свідомий і добровільний характер дій обвинуваченої з надання нею допомоги РФ у проведенні підривної діяльності на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість у часі та динаміка розвитку.

Так, обвинувачена, починаючи з 20 лютого 2014 року, не склала своїх повноважень судді Господарського суду АР Крим, продовжила здійснювати «правосуддя» як «суддя господарського суду Республіки Крим рф», керуючись при цьому матеріальним та процесуальним правом іноземної держави, згідно з законами рф брала участь у конкурсі на зайняття посади «судді арбітражного суду Республіки Крим», процедура якого передбачала свідоме складання окремих документів та добровільне подання персональних особистих даних про себе і членів своєї сім`ї, обов`язкового прийняття громадянства рф, оскільки суддею рф може стати тільки громадянин рф, після чого здійснювала «правосуддя» на цій посаді, починаючи з 2014 року.

При цьому колегія суддів враховує, що за діючим «законодавством рф», особи, які проживали на території АР Крим та м. Севастополя «на день утворення нових суб`єктів у складі рф», визнаються громадянами рф, за виключенням осіб, які протягом місяця з «дня входження Республіки Крим в рф» заявлять про своє бажання зберегти наявне у них та /або їхніх неповнолітніх дітей інше громадянство. Проте, ОСОБА_6 своїм правом протягом одного місяця заявити про своє бажання зберегти громадянство України не скористалась, що свідчить саме про добровільність дій ОСОБА_6 .

На підтвердження такого висновку колегії суддів свідчить і той факт, що згідно з даними, викладеними у листах Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16 лютого 2015 року № 18-2153/15 та Вищої ради юстиції від 12 січня 2015 року № 112/0/9-15, суддя Господарського суду АР Крим ОСОБА_6 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України чи Вищої ради юстиції із заявами про переведення до іншого суду на території України чи про звільнення з посади

за загальними обставинами не зверталася, хоча мала таку можливість, і такі заяви фактично подали в першому випадку 53 судді, а в другому - 33 судді судів АР Крим, у тому числі, у зв`язку з окупацією та припиненням громадянства України (ас. 185-187, 191-193 т.2), чим спростовуються доводи захисника про недобровільність дій обвинуваченої.

Крім того, ОСОБА_6 , маючи громадянські права, може працевлаштуватися на території іншої країни, проте, вона при цьому не має права шкодити суверенітетові та територіальній цілісності України чи надавати іноземній державі будь-яку допомогу в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду таким цінностям, тим більше, будучи суддею. Однак, обвинувачена, як суддя та публічна особа, що наділена правом приймати доленосні рішення від імені держави, розуміючи про порушення нею вимог законів України, присяги судді, не склала повноважень судді держави, яку раніше представляла і здійснювати правосуддя від імені якої надалі відмовилася, а, навпаки, маючи цей статус, почала здійснювати «правосуддя» від імені держави, яка окупувала та анексувала частину території України.

Сукупністю досліджених доказів спростовуються у повному обсязі доводи захисника

на наявність сумнівів у тому, що ОСОБА_6 свідомо і добровільно подала документи для отримання громадянства РФ та зайняття посади судді у незаконно створеному суді держави, яка окупувала та анексувала частину території України.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, дії обвинуваченої правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 111 КК України, як діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Покарання обвинуваченій призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65, 59 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами, і будь-яких доводів щодо неправильності призначеного покарання з боку сторони захисту наведено не було.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а, відтак, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 111 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4