Справа№751/9814/24
Провадження №1-кс/751/2520/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могур-Акси, Монгун-Тайгинський Кожун республіки Тива Російської Федерації, військовослужбовця НОМЕР_1 окремої мотострілкової бригади у складі збройних сил Російської Федерації (в/ч НОМЕР_2 ), -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернулась до суду з клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області, проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000719 від 08.04.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, за фактом порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та в жорсткому поводженні з цивільним населенням, на території с. Золотинка Чернігівського району та області.

Під час досудового розслідування встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно ст. 3 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі Женевська Конвенція IV) з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто horsdecombat* унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні.

Згідно ч. 1 ст. 4 Женевської Конвенції IV, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

У разі збройного конфлікту, який не має міжнародного характеру й виникає на території однієї з Високих Договірних Сторін, кожна сторона конфлікту зобов`язана застосовувати як мінімум такі положення:

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Женевської Конвенції IV, поранені та хворі, а також інваліди та вагітні жінки перебувають під особливим захистом і користуються особливим шануванням.

Згідно зі ст. ст. 27, 29 Женевської Конвенції IV, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства, залякування та образ. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст. 31 Женевської Конвенції IV, жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Крім того, ст. 32 Женевської Конвенції IV визначає, що високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

У ст. 147 Женевської Конвенції IV зазначається, що серйозні порушення, про які йдеться в попередній статті, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Додатковий протокол до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08 червня 1977 року. (Протокол ратифіковано із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР N 7960-XI (7960-11) від 18.08.89).

Крім того, статтею 51 Протоколу визначено, що цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм.

Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Цивільні особи користуються захистом, передбаченим цим розділом, за винятком окремих випадків і на такий період, поки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях.

Заборонено напади на цивільне населення або на окремих цивільних осіб у порядку репресалій.

Присутність або пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб не повинні використовуватись для захисту певних пунктів або районів від воєнних дій, зокрема, у спробах захистити воєнні об`єкти від нападу або прикрити воєнні дії, сприяти чи перешкодити їм. Сторони, що перебувають у конфлікті, не повинні направляти пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб з метою спробувати захистити воєнні об`єкти від нападу чи прикрити воєнні операції.

Будь-яке порушення цих заборон не звільняє сторони, що перебувають у воєнному конфлікті, від їх правових зобов`язань щодо цивільного населення й цивільних осіб, у тому числі від зобов`язань вживати запобіжних заходів, передбачених у статті 57.

Крім того, статтею 75 Протоколу встановлено, що тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:

a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема:

a.1) вбивство;

a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні;

a.3) тілесні покарання;

a.4) каліцтво;

b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі;

c) взяття заручників;

d) колективне покарання;

e) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Будь-яка особа, що піддається арешту, затриманню або інтернуванню за дії, пов`язані зі збройним конфліктом, має бути невідкладно проінформована зрозумілою їй мовою про причини вжиття таких заходів, за винятком випадків арешту або затримання за кримінальні правопорушення. Такі особи повинні бути звільнені у найкоротший строк і в будь-якому разі, як тільки обставини, що виправдовують арешт, затримання чи інтернування, стали недійсними.

Збройне захоплення с. Золотинка Чернігівської області почалося разом із повномасштабним вторгненням РФ в Україну та з 03.03.2022 територія населеного пункту перейшла під контроль військовослужбовців ЗС РФ.

Громадянин РФ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади у складі збройних сил Російської Федерації (військова частина НОМЕР_2 ) перебував у тимчасово зайнятому АДРЕСА_1 , тобто брав участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ та усвідомлював свою участь у збройному конфлікті.

Так, в середині березня 2022 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, близько 01:30 години, військовослужбовець зс рф ОСОБА_6 , перебуваючи в с. Золотинка Чернігівського району Чернігівської області, будучи одягнутий у формений одяг військовослужбовця збройних сил Російської Федерації, відкрито демонструючи автоматичну вогнепальну зброю невстановленого зразка, зайшов до будинку АДРЕСА_2 , яке не є військовим об`єктом, де в той час перебували цивільні особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Погрожуючи вогнепальною зброєю, ОСОБА_6 почав вимагати у них алкогольні напої, а після того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повідомили, що жодних спиртних напоїв у них немає, він обшукав будинок, та, знайшовши пляшку одеколону, випив її.

Надалі, ОСОБА_6 , в порушення вимог ст. ст. 4, 27, 29, 31, 32, 147 Конвенції та ст. 48, ч. 1, 2 ст. 75 ДП І діючи умисно, усвідомлюючи явну злочинність власних дій, користуючись своєю фізичною перевагою, роздягнувшись до пояса та направивши на потерпілого вогнепальну автоматичну зброю невстановленого зразка змушував ОСОБА_7 упродовж 30 хвилин робити йому масаж ніг, чим принизив гідність та спричинив моральні страждання потерпілому, тобто вчинив катування.

Наступного дня, близько 13.00 годин, ОСОБА_6 з автоматичною вогнепальною зброєю в руках, в пошуках спиртних напоїв знову зайшов на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , та наказав ОСОБА_7 , який знаходився на той час в середині свого будинку, вийти на подвір`я.

Перебуваючи на подвір`ї господарства та почувши від ОСОБА_7 , що у нього немає спиртних напоїв, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа, яка не має можливості чинити опір, усвідомлюючи явну злочинність власних дій, користуючись своєю перевагою, наніс два удари прикладом невстановленого зразка автоматичної зброї в область живота потерпілого, чим спричинив йому сильний фізичний біль, шляхом нанесення побоїв.

Через декілька днів, близько опівночі, ОСОБА_6 , знову зайшов до будинку АДРЕСА_2 , де, принижуючи людську гідність, висловив погрозу вбивством ОСОБА_7 , яку він сприймав як реальну, а саме кричав, що зараз кине гранату та всіх повбиває, відкрито демонструючи при цьому ручну гранату, у зв`язку з чим потерпілому спричинено сильні моральні страждання. Далі, ОСОБА_6 обшукав будинок та знайшов старий мобільний телефон марки «Nokia», що належав потерпілому. Заволодівши мобільним телефоном, який не становив військової необхідності, тобто вчинивши розграбування, ОСОБА_6 залишив приміщення будинку.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням, а саме катування стосовно цивільної особи ОСОБА_7 та погрозу вбивством, а також вчинив порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме розграбування майна, чим порушив вимоги ст. ст. 4, 27, 29, 31, 32, 33, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ст. 48, ч. 1, 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08 червня 1977 року.

На підставі зібраних доказів 27.09.2024 слідчим складено повідомлення про підозру за погодженням з прокурором у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могур-Акси, Монгун-Тайгинський кожун республіки Тива Російської Федерації, військовослужбовець НОМЕР_1 окремої мотострілкової бригади у складі збройних сил Російської Федерації (в/ч НОМЕР_2 )

На підставі зібраних доказів 27.09.2024 слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Могур-Акси, Монгун-Тайгинський кожун республіки Тива Російської Федерації, військовослужбовцю НОМЕР_1 окремої мотострілкової бригади у складі збройних сил Російської Федерації (в/ч НОМЕР_2 ), за ч.1 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війні).

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході слідства доказами.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.10.2024 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Повідомлення про початок спеціального досудового розслідування опубліковано 18.10.2024 в на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_2 а також в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці « ОСОБА_9 » ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний умисно та безпідставно ухиляється від явки на виклики слідчого, переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у розшук, перебуває на території російської федерації.

За таких обставин виникла необхідність у обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні щодо клопотання слідчого не заперечував.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК Країни за відсутності підозрюваного, за участі захисника.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні даного клопотання підлягають встановленню та врахуванню обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

СУ ГУНП в Чернігівській області розслідується кримінальне провадження №0000719, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України

27.09.2024 слідчим за погодженням з прокурором повідомлено про підозру громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війні).

У зв`язку з достатніми підставами вважати, що ОСОБА_6 перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та відсутністю обґрунтованої неможливості вручення йому повідомлення про підозру безпосередньо слідчим, вказана процесуальна дія здійснена з дотриманням вимог ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України шляхом публікування 27.09.2024 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5

Ураховуючи вимоги кримінального процесуального законодавства України з моменту опублікування повідомлення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 вважається належним чином повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

На виконання вимог ст.ст. 49, 52 КПК України постановою слідчого від 27.09.2024 ОСОБА_6 залучено захисника за рахунок держави.

Також в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр» від 27.09.2024 за № 196 в рубриці « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_7 здійснено публікування повісток до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 07.10.2024, 08.10.2024, 09.10.2024 на «10» год. «00» хв.

Водночас, ОСОБА_6 до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 07.10.2024, 08.10.2024, 09.10.2024 на «10» год. «00» хв. не з`явився, слідчого та прокурора про причини неявки не повідомив. Зазначене свідчить про ухилення ОСОБА_6 від органу слідства, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно інформації УКР ГУНП в Чернігівській області та УСР в Чернігівській області ДСР НПУ від 08.10.2024 та 10.10.2024 ОСОБА_6 перебуває на території Російської Федерації, що визнана Верховною Радою України державою-агресором, згідно Постанови ВРУ «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27.01.2015.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.10.2024 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 обґрунтовано (для даної стадії досудового розслідування) підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років. Підозра підтверджується зібраними по справі доказами.

Стороною обвинувачення доведено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_10 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній перебуває на території держави-агресора російської федерації.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_10 , який є військовослужбовцем ЗС РФ, місцезнаходження останнього, його вік.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені слідчим та прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Стороною захисту не надано даних про наявність обставин для обрання більш м`якого запобіжного заходу, для запобігання зазначеним ризикам та досягнення дієвості цього кримінального провадження.

До того ж, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 438 Кримінального кодексу України, за наявності зазначених у ст. 177 цього Кодексу ризиків, застосовується безальтернативний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_10 слідчий суддя вважає за необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

За таких обставин відсутні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями ст.ст. 176-178, 184, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могур-Акси, Монгун-Тайгинський Кожун республіки Тива Російської Федерації, військовослужбовця 55-ї окремої мотострілкової бригади у складі збройних сил Російської Федерації (в/ч НОМЕР_2 ), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання про застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, після затримання останнього і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження підлягає розгляду слідчим суддею за участю підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Слідчий cуддя ОСОБА_1