Справа № 734/1670/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/833/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та відмову у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 07 вересня 2023 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжних заходів щодо обвинувачених та ухвалено продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 10 листопада 2024 року включно та відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 ,

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшовши до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених пп. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 , не погодившись із рішенням суду, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що станом на дату подання клопотання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відбулась декриміналізація ст. 310 КК України, таким чином з 16 серпня 2024 року незаконний посів, незаконне вирощування коноплі, яка містить наркотичний засіб канабіс, як особливо небезпечний наркотичний засіб не являється кримінально караним діянням. Просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_8 , раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації (прописки) та проживання, стосовно останнього відсутня будь-яка негативна інформація щодо порушення ним кримінального закону протягом всього життя, наявність позитивних характеристик. Також, звертає увагу, що обвинувачений переніс вже три мікроінсульти, документи про які, було надано раніше.

Ухвала суду щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора який заперечив проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 07.09.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 здійснили свідоме виготовлення наркотичних засобів у особливо великих розмірах, які зберігали у домоволодінні ОСОБА_10 у кількості, що об`єктивно перевищує потреби таких осіб у власному вживанні та свідчить про умисел на незаконне виготовлення, зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою їх збуту

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження обвинуваченого про те, що прокурором не наведено конкретних ризиків, а лише ймовірні, є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, свідки у провадженні не допитані, докази жодної зі сторін не досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_11 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання та позитивних характеристик не можуть бути визнані обставинами, які гарантуватимуть його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду, як помилково вважає сторона захисту.

У даному кримінальному провадженні предметом вчинення кримінальних правопорушень є особливо небезпечні наркотичні засоби в особливо великих розмірах, що підвищує ризик втечі обвинуваченого настільки, що йому неможливо буде запобігти шляхом обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Висловлення стороною захисту намірів обвинуваченого не ухилятися від суду, не впливати на свідків та не вчиняти інших кримінальних правопорушень є нічим не підтвердженими висловлюваннями, які не проймаються до уваги, як такі, що не гарантують належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вказуючи на те, що суд має обґрунтовувати свої висновки щодо наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого виключно доказами, захисник не надає підтвердження викладеним ним в апеляційній скарзі обставинам. Так, доказів того, що через стан свого здоров`я ОСОБА_8 не може утримуватися в слідчому ізоляторі, суду не надано.

Питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво слідчих ізоляторів або установ виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_8 не буде позбавлений медичної допомоги, в разі виникнення такої необхідності.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, інші питання судом не вирішуються, тому посилання захисника в своїй апеляційній скарзі на декриміналізацію ст. 310 КК України є такими, що не заслуговують на увагу.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд перебуває на початковій стадії та не завершений, даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4