ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3917/21 (1-кс/642/2405/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/893/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
21 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
захисника - адвокатів ОСОБА_8 ,
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Поряд з цим, цією ж ухвалою застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці, заборонивши у період часу з 22:00 год. до 05:00 год. залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; у період часу з 22:00 год. до 05:00 год. не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, або інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.
Не погодившись з таким рішенням слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначав, що підозра є необґрунтованою. Вважав, що існують ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Посилався на те, що ОСОБА_7 оголошувався у розшук, у зв`язку з іим зупинялося кримінальне провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
22.06.2021 року ОСОБА_7 було направлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 КК України та повістки про виклик поштовою кореспонденцією, у зв`язку з тим, що місцезнаходження на той момент було невідоме. На виклики слідчого підозрюваний не з`явився. Також було встановлено, що інтереси ОСОБА_7 представляє адвокат ОСОБА_8
25.06.2021 року кримінальне провадження було зупинено на підставі того, що місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 невідоме та він переховується від органу досудового розслідування.
19.07.203 року слідчим суддею Ленінського районного суду м. Харкова постановлено ухвалу про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування заходу у вигляді тримання під вартою.
15.11.2023 року захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 отримав разом з постановою про часткове задоволення клопотання наступні документи: копію постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук та копію повідомлення про підозру відносно ОСОБА_7 однак не прибув до органу досудового слідства з підозрюваним.
15.12.2023 року поштовою кореспонденцією направлені повістки про виклик на всі відомі адреси підозрюваного ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 з метою проведення його допиту в якості підозрюваного на 19.12.2023 о 11:00 год, 20.12.2023 о 09:30 год.; 21.12.2023 о 09:30 год. на які підозрюваний ОСОБА_7 не з`явився.
30.07.2024 року слідчий звернулася до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ..
В обґрунтування клопотання слідчий посилалася на обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 190 КК України, які підтвердив наданими до клопотання доказами. Також зазначав, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також посилався на те, що застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 31 липня 2024 року у задоволенні клопотання слідчого відмовлено.
Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби. Покладено на ОСОБА_7 певні процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
Обґрунтовуючи таке рішення слідчий суддя встановив, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Встановив існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а також визнав обґрунтованість підозри. Зазначив, що стороною обвинувачення не доведено неможливості запобігти встановленому ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому слідчий суддя вважає, що є необхідність у обранні такого запобіжного заходу, який дозволить запобігти вказаному ризику, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
Згідно ч.2 ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі,на строк не більше двох місяців, як зазначено в ч. 6 ст. 181 КПК України. У разі необхідності, відповідно до ч.6 ст.194 КПК України, цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A,№ 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).
Вирішуючи клопотання слідчого по суті слідчий суддя виходив з того, що з урахуванням ризику, доведеного слідчим та прокурором та його ступеня, однак недоведеністю застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, вважав можливим застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Відповідно до вимог ч.1 п.п.4,5 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України (арк. 120 127), вказано зміст підозри та правову кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється останній із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій, передбачених ч.3 ст. 190 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи обсяг відомостей судового провадження, який об`єктивно свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.
Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри та необхідності застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який буде достатнім для запобігання ризикам, встановленим судом першої інстанції та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може вдатися до таких дій.
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, слідчим суддею врахована практика ЄСПЛ, конкретні обставини справи. Суворість покарання, яка є суттєвим, проте не єдиним елементом, що має враховуватись під час обрання запобіжного заходу, не може слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Крім того, твердження сторони обвинувачення про те, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПКУ країни є доведеним є необґрунтованими.
При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).
Визначивши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя встановив процесуальні обов`язки, втому числі, заборонив ОСОБА_7 спілкування зі свідками, експертами у цьому кримінальному провадженні, іншими особами, визначеними слідчим.
Поряд з цим, ОСОБА_7 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, має постійне місце проживання, є одруженим, є фізичною особою підприємцем, має на утриманні неповнолітню дитину, має хронічні захворювання. Враховуючи такі відомості, а також відсутність відомостей ро те, що ОСОБА_7 підозрюється чи обвинувачується у скоєнні інших кримінальних правопорушень, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку слідчого судді щодо недоведеності існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, з покладенням на підозрюваного певних процесуальних обов`язків в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а доводи апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції та вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж домашній арешт у певний період доби, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 31 липня 2024 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :