ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/558/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць із конфіскацією майна та з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік,-

якою відмовлено в задоволенні клопотання начальника ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць із конфіскацією майна та з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік

Початок строку: 29 липня 2020 року. Кінець строку: 29 серпня 2026 року.

13 вересня 2023 року начальник ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з клопотанням про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, передбаченому ст.82 КК України.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2023 року начальнику ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» відмовлено в задоволенні клопотання про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати до нього вимоги ч.1 ст.82 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він позитивно характеризується адміністрацією колонії, працевлаштований, має 3 заохочення, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, бере участь в реалізації програм диференційного виховного впливу, за час відбування покарання не допускав порушень, що на його думку, свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, щодо законності судового рішення, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. В п. 2 ч.4 цієї статті зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половину строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до приписів ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м.Харкова від 26 квітня 2021 року за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць із конфіскацією майна та з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік

Станом на час звернення до суду із клопотанням, засуджений ОСОБА_7 дійсно відбув більше половину строку покарання.

Згідно останньої характеристики на засудженого від 13 вересня 2023 року ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 29 липня 2020 року. За період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, адміністрацією установи заохочувався для стимулювання правослухняної поведінки. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. У відношенні до представників адміністрації ввічливий. Норм санітарії та особистої гігієни дотримується, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, намагається підтримувати охайний зовнішній вигляд. До праці ставиться добросовісно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. До засудженогобуло застосовано три заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилам внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці (а.с.5-17).

Поряд з цим, рішенням дисциплінарної комісії від 17 серпня 2022 року було відмовлено засудженому ОСОБА_7 в зміні умов тримання, відповідно до ст.100, 101 КВК, як особі, яка не довела свого виправлення (а.с.20-21)

Як вбачається з матеріалів провадження об`єктивність указаної характеристики, належним чином була врахована судом першої інстанції при вирішенні клопотання начальника ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)», вся інформація, викладена в ній, в сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_7 було засуджено, наявність інших судимостей, застосування декілька разів інституту звільнення від покарання в минулому (ст.75 КК) та умовно дострокового звільнення від відбування покарання, переконливо доводять про те, що засуджений ще не став на шлях виправлення.

При розгляді клопотання начальника ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що під час розгляду клопотання не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим в умовах іншого виду покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про його толерантну поведінку, як підставу застосування до останнього положень ст.82 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх інших обов`язків засудженого під час перебування в установі відбування покарань не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а їх пасивне виконання є частиною умов режиму відбування покарання та не свідчить про становлення на шлях виправлення. Та ж обставина, що засуджений працевлаштований та має 3 заохочення, сама по собі не є беззаперечною підставою для застосування щодо засудженого правової пільги, передбаченої ст.82 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4