Номер провадження:1-кс/521/2517/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2024 року м. Одеса
09.08.2024 року допитано в якості свідка головного судового експерта Одеського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_6 , який повідомив, що 08.05.2024 до Одеського НДЕКЦ при ТСЦ 5142, за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проведення дослідження транспортного засобу марки LEXUS моделі LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору. При дослідженні зазначеного транспортного засобу було виявлено, що таблички виробника виготовлені та закріплені не заводським способом, маркування номеру на рамі НОМЕР_2 нанесено не б заводських умовах.
У зв`язку з чим, у ході проведення огляду місця події дізнавачем СД ОСОБА_3 . 08.08.2024 у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було вилучено транспортний засіб марки LEXUS моделі LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 і ключі від нього та поміщено на штраф-майданчик №6, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_5 , яке поміщено до сейф- пакету ІСR0175240.
09.08.2024 вищевказані транспортний засіб марки LEXUS моделі LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_5 , постановою дізнавача СД відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 визнано речовими доказами.
Отже, вилучені в ході огляду транспортний засіб марки LEXUS моделі LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_5 є матеріальними об`єктами, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Таким чином, враховуючи, що транспортний засіб марки LEXUS моделі LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_5 є речовими доказами, з метою збереження їх, а також слідів від кримінального правопорушення, які містяться на них та проведення ряду судових експертиз, дізнавач просить накласти арешт на вищевказане майно.
Постановою дізнавача від 09.08.2024 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України є збереження речових доказів.
Дізнавач ОСОБА_3 надала до суду заяву, відповідно до змісту якої просила здійснити розгляд клопотання за відсутності її та прокурора, клопотання підтримала, просила задовольнити, також було повідомлено власника майна про розгляд клопотання. Крім того, зазначила, що накладення арешту на вилучене майно необхідно для проведення трасологічної експертизи.
Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 , надав до суду заяву відповідно до змісту якої просив розгляд клопотання здійснити за відсутності його та ОСОБА_5 , зазначивши, що вказаний ТЗ зберігається під видкритим небом, що є загрозою для його знищення чи пошкодження внаслідок метеорологічних явищ та постійних обстрілів з боку країни агресора. Жодних перешкод у здійсненні досудового розслідування, знищення або пошкодження ТЗ ОСОБА_5 не здійснював та не здійснює, не був обізнаний про будь-які зміни з ТЗ та придбав ТЗ після проходження експертного дослідження. Проти накладення арешту на ТЗ з забороною відчуження не заперечує, просить не обмежувати у праві його користування.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, невиправдане втручання та обмеження будь-якого із зазначених елементів, які становлять зміст права власності, призведе до свавільного порушення захищеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на мирне володіння своїм майном.
На підставі викладеного та враховуючи, що дізнавач своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, крім того, що на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, вказане майно визнано речовим доказом,яке буде об`єктом дослідження судових експертиз, доводи представника власника майна, воєнний стан на території України, попередження можливого пошкодження чи знищення майна, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а саме накладення арешту на зазначений автомобіль із забороною його відчуження та розпорядження ним, що буде достатньою мірою для досягнення зазначених цілей арешту майна та не знаходить підстав для накладення арешту з обмеженням права користування майном для забезпечення його належного збереження.
При цьому слідчий суддя звертає увагу, що власник майна зобов`язаний утримуватися від незаконних дій стосовно арештованого майна та за вимогою органу досудового розслідування надати арештоване майно для проведення усіх необхідних для здійснення досудового розслідування у формі дізнання слідчих дій, судових експертиз.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання дізнавача задовольнити частково.
Накласти арешт на вилучене 08.08.2024 року майно під час проведення огляду місця події за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , :
-транспортний засіб марки LEXUS моделі LX570, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_4 , ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_5 із забороною відчуження та розпорядження.
Заборонити розпоряджатись (відчужувати) зазначене майно до прийняття рішення по кримінальному провадженню.
У задоволенні іншої частини клопотання про накладення арешту майна у виді заборони користування майном - відмовити.
Попередити власника майна про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачену ст. 388 КК України.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити дізнавачу та прокурору.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1