ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2980/21

Провадження № 11-кп/4820/486/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Хмельницькому в режимі відеоконференції клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про закриття кримінального провадженняза ч.2 ст.342 КК України під час розгляду апеляційної скарги прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року в об`єднаному кримінальному провадженні №0000238 та № 000150, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Старокостянтинів Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України, та визнаний невинуватим і виправданий за частиною 2 статті 121 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець міста Старокостянтинів Хмельницької області, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий, визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України, та визнаний невинуватим і виправданий за частиною 2 статті 345 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець с. Аскіс Аскіського району Красноярського краю російської федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 , не судимий в порядку ст.89 КК України, визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

За ч.2 ст.345 КК України ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено попередню домашній арешт.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

За ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено попередню домашній арешт.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередню домашній арешт.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_6 та ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_6 та ОСОБА_14 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Питання речових доказів вирішено згідно зі ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду 24.07.2021 року біля 21 год. 10 хв., під час несення служби на службовому автомобілі марки «Toyota», моделі «Priys», д.н.з. НОМЕР_1 , на території обслуговування, лейтенант поліції, інспектор СРПП ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_13 , спільно із капралом поліції, поліцейським СРПП ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_15 , в ході оформлення адміністративного правопорушення по АДРЕСА_6 стосовно ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки «BMW 3», д.н.з. НОМЕР_2 , з порушенням ПДР, в складі екіпажу (РОКФОР 631), запропонували останньому пройти до службового автомобіля для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Під час пішого руху від автомобіля марки «BMW 3» до службового автомобіля, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що працівники поліції, які були одягнені у формений одяг, виконують свої службові обов`язки, почав вести себе агресивно, висловлюватись нецензурною лайкою відносно останніх.

У подальшому ОСОБА_7 , присівши на заднє сидіння службового автомобіля, прийняв рішення вийти з нього, в ході чого голосно кричав та штовхав інспектора СРПП ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_13 , при цьому продовжував не виконувати законних вимог працівників поліції щодо припинення протиправної поведінки, чим вчинив опір законним діям працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які в силу положень Закону України «Про Національну поліцію» прийняли рішення про застосування необхідних і пропорційних заходів примусу.

В той час пасажир вказаного вище автомобіля ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що працівники поліції, які були одягнені у формений одяг, виконують свої службові обов`язки, підійшов до службового автомобіля та вимагав від працівників поліції відпустити ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_6 поводив себе агресивно, відштовхнув поліцейського СРПП ВП №1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_15 та проникнувши через незачинені задні двері до службового автомобіля, схопив за ремінь інспектора СРПП ВП № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_13 , намагався витягнути його з автомобіля і протягом тривалого часу не виконував законних вимог працівників поліції припинити протиправну поведінку, чим вчинив опір законним діям працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які у силу положень Закону України «Про Національну поліцію» прийняли рішення про застосування необхідних і пропорційних заходів примусу - фізичної сили для припинення протиправної поведінки ОСОБА_6 , який вчинив активну фізичну протидію.

Оскільки, ОСОБА_6 не наносив будь-яких тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу ОСОБА_13 та ОСОБА_15 у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, то в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а тому на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України його виправдано по вказаному епізоду.

Крім того, 20 жовтня 2021 року близько 23.00 години ОСОБА_8 , перебуваючи на тротуарній доріжці, що розташована навпроти відділення банку АТ «Райффайзен банк Аваль», що по АДРЕСА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та можливі наслідки, умисно наніс один удар сокирою по тулубу лежачого на землі ОСОБА_10 , яку попередньо взяв у багажному відділенні власного автомобіля марки «Mazda», моделі «6», д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого останній отримав тілесне ушкодження, а саме тупу травму живота, травматичний розрив великого чепця, гематому брижі поперечно-обідкової кишки, внутрішньочеревну кровотечу (700 мл свіжої крові із згортками), гематому в ділянці середньо-лівого квадранта живота, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю.

Також згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 20 жовтня 2021 року близько 23 години спільно з ОСОБА_8 , перебуваючи на тротуарній доріжці, яка розташована навпроти відділення банку АТ «Райффайзен банк Аваль», що по АДРЕСА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та можливі наслідки, умисно, групою осіб, нанесли близько десяти ударів ногами по тілу лежачого на землі ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_8 в свою чергу наніс також близько чотирьох ударів сокирою по тулубу ОСОБА_10 , яку попередньо взяв у багажному відділенні власного автомобіля марки «Mazda», моделі «6», д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження:

- тупу травму живота, травматичний розрив великого чепця, гематому брижі поперечно-обідкової кишки, внутрішньочеревну кровотечу (700 мл свіжої крові із згортками), гематому в ділянці середньо-лівого квадранта живота, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю,

- лінійні переломи основної фаланги І пальця правої стопи в ділянці проксимального метадіафіза і тіла кістки без зміщення, які відноситься до категорії середньої степені тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я,

- гематому в ділянці верхньої третини передньої поверхні правої плечової кістки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 не наносив будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 , тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а тому на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України його виправдав по вказаному епізоду.

У зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, із обвинувачення ОСОБА_8 виключено кваліфікуючу ознаку - вчинення кримінального правопорушення групою осіб, а дії самого обвинуваченого ОСОБА_8 перекваліфіковано із ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він крім заподіяння 20 жовтня 2021 року потерпілому ОСОБА_10 тяжкого тілесного ушкодження, ще також заподіяв потерпілому ОСОБА_10 лінійні переломи основної фаланги І пальця правої стопи в ділянці проксимального метадіафіза і тіла кістки без зміщення, які відноситься до категорії середньої степені тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, крім того гематому в ділянці верхньої третини передньої поверхні правої плечової кістки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Однак, в ході судового розгляду встановлено, що лінійний перелом основної фаланги І пальця правої стопи, тобто тілесне ушкодження середньої степені тяжкості, та гематома в ділянці верхньої третини передньої поверхні правої плечової кістки, тобто легке тілесне ушкодження, потерпілий ОСОБА_10 отримав внаслідок удару об бордюр та падіння на тротуарну доріжку. Самостійне отримання потерпілим ОСОБА_10 вказаних тілесних ушкоджень підтверджується як показами самого потерпілого, так і показами судово-медичного експерта ОСОБА_17 , згідно яких потерпілому завдано лише одне тяжке тілесне ушкодження, а інших два, тобто тілесне ушкодження середньої степені тяжкості та легке тілесне ушкодження, потерпілий міг отримати під час падіння.

У зв`язку із цим, суд виключив із обвинувачення ОСОБА_8 заподіяння потерпілому ОСОБА_10 лінійного перелому основної фаланги І пальця правої стопи в ділянці проксимального метадіафіза і тіла кістки без зміщення, які відноситься до категорії середньої степені тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також заподіяння гематоми в ділянці верхньої третини передньої поверхні правої плечової кістки, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор не погоджуючись із вироком суду, подав апеляційну скаргу та згодом доповнення до неї.

В апеляційні скарзі прокурор просить вирок Старокостянтинівського районного суду від 27.05.2024 скасувати та ухвалити новий, яким:

-визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, а також визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточне покарання призначити у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України;

-визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 342 КК України, та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворого, призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.

-визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Прокурор просить змінити ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою та зарахувати обвинуваченим їх строк тримання під вартою під час досудового розслідування.

У доповненні до апеляційної скарги прокурор зазначив, що окрім зазначених в апеляційній скарзі ним доводів, судом першої інстанції допущено порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, а саме, як у мотивувальній так і у резолютивній частині оскаржуваного вироку, з поміж іншого не зазначено рішення про зарахування тримання під вартою під час досудового розслідування.

Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор вказує, що суд першої інстанції однобічно та упереджено оцінив показання сторони захисту, належної мотивації неврахування доказів сторони обвинувачення не навів.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано перекваліфікував дії ОСОБА_8 із ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.121 КК України, виключивши кваліфікуючу ознаку вчинення групою осіб, а в діях ОСОБА_7 виключив склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

При цьому суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 вину не визнав та вказав про відсутність дій протиправного характеру з його сторони. Також взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_10 , який заперечив факт нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та вказав, що лише одне тілесне ушкодження йому заподіяв обвинувачений ОСОБА_8 , вдаривши його один раз у живіт. Інші тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_10 отримав внаслідок падіння.

Прокурор вказує, що судом безпідставно та невмотивовано не взято до уваги покази свідка ОСОБА_18 та свідка ОСОБА_19 (до одруження Німенька ОСОБА_20 , що надані у судовому засіданні та під час проведення з ними слідчих експериментів. Водночас судом не визнано їх неналежними чи недопустимими.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту вказав на механізм та кількість (в сукупності не менше 15 ударів) нанесених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_16 спільних ударів. Аналогічні покази були надані свідком ОСОБА_21 .

У вироку суд першої інстанції посилається на висновок судово-медичної експертизи № 110 від 01.11.2021, згідно з яким у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, однак судом однобічно враховуються показання судово-медичного експерта ОСОБА_17 , надані в судовому засіданні, та одночасно не надається оцінка його показанням у частині виникнення тілесного ушкодження, а саме тупої травми живота, травматичного розриву великого чепця, гематоми брижі, поперечно-обідкової кишки, внутрішньочеревної кровотечі, гематоми в ділянці середньо лівого квадранта живота, які могли виникнути від двох дій: ударів тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею (кулаком чи ногою), нанесеними в одну і ту саму точку, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчуються чи можуть закінчитись смертю чим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Прокурор зазначає, що суд необгрунтовано виправдав ОСОБА_6 за ч.2 ст.345 КК України, при цьому суд не взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи №54 від 26.07.2021, висновок додаткової судово-медичної експертизи №84 від 17.09.2021, а також надані покази потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 342 КК України на підставі вимог статті 49 КК України та закриття провадження.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали таке клопотання та просили суд його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Представник потерпілого не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду за клопотанням про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 342 КК України, обговоривши доводиклопотання, колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 342 КК України підлягає задоволенню,з наступних підстав.

Мотиви суду

Суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень статті 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою статтею 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Після роз`яснення судом обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вищезазначених вимог закону, захисник обвинувачених звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 342 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності. Вказане клопотання підтримали обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , просили закрити провадження за ч.2 ст.342 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог статті 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Частиною 3 статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 8 статті 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. Тоді кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, в залежності від позиції підозрюваного чи обвинуваченого та за наявності підстав для закриття кримінального провадження вимоги процесуального закону передбачають альтернативні варіанти щодо розгляду питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, незалежно від визнання вини особа звільняється у зв`язку із закінченням строків давності від кримінальної відповідальності, а не від покарання, при наявності на це згоди особи (постанова ВС від 12.11.2019 року у справі №566/554/16-к, постанова ВС від 11.11.2020 року у справі №455/229/17, постанова від 26.03.2020 року у справі № 730/67/16-к, постанова ВС від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18).

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 серед іншого інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України, що відповідно до положень статті 12 КК України та санкції зазначеної статті, є нетяжким злочином, за який передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до чотирьох років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи в разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі настання обставин, передбачених частиною 1 статті 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено. У нашому випадку строк давності злочину за ч.2 ст.342 КК України слід обчислювати з 24.07.2021 року, відповідно до обвинувального акту.

Водночас у матеріалах справи відсутні відомості щодо вчинення цими обвинуваченими іншого кримінального правопорушення, а також щодо ухилення їх від органів досудового розслідування або суду, тому перебіг давності не зупинявся, підстав для застосування положень частини 3 статті 49 КК України немає.

Отже, апеляційним судом встановлено, що з дня вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України минуло понад 3 роки, тобто строк давності притягнення обвинувачених до відповідальності, передбачений пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України, сплив.

При цьому за наявності клопотання особи про звільнення її від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, та за наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, суд зобов`язаний звільнити особу саме від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, тоді як за наявності вказаних підстав звільнення особи від покарання є порушенням вимог КПК України, що тягне за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зазначене узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постанові Об`єднаної палати ККС у складі ВС від 06.12.2021 у справі № 521/8873/18.

У судовому засідання захисник в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , заявив клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності, обвинувачені підтримавши це клопотання підтвердили розуміння відповідних норм матеріального та процесуального законів, просили суд скасувати вирок у частині визнання їх винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 342 КК України, а кримінальне провадження закрити, звільнивши їх від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

З урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.342 КК України на підставі вимог ст.49 КК України та закриття провадження підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в цій частині скасуванню на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, з закриттям кримінального провадження в цій частині.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про звільнення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.342 КК України на підставі вимог ст.49 КК України та закриття провадження, задовольнити.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині визнання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, скасувати.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинене ними кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2021 за №000150 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2