Справа № 362/4705/23 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3463/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000377 від 27.04.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітнього сина 2012 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнаного таким, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 436-2 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановлений час, але не раніше 16 березня 2022 року, перебуваючи на території України у невстановленому досудовим розслідуванням місці, розуміючи що російська федерація здійснює збройну агресію проти України, підтримуючи дії осіб, які здійснюють зазначену збройну агресію, вирішив у спілкуванні із знайомими особами виправдовувати, визнавати правомірною збройну агресію російської федерації проти України, глорифікувати осіб, які здійснюють вказану збройну агресію.

З цією метою, приблизно на початку травня 2022 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи на дачі ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_7 , в ході розмови висловив наступний вираз, який має наступний текст: «Украины как страны не существует, такие виды и красота, как в Украине - это самообман укрофашистов и вообще в россии все на много лучше. Если бы не такие бандеры, как мы то тут давно б была б россия и наводила бы свои порядки и приучала бы до правильных привычек укрофашистов»

«Я как снова прийдет россия возьму в руки автомат и буду воспитывать волонтеров и убивать их, а также бывших АТОшников и всех патриотов таких как вы, а если сам не буду справляться буду показывать русским военным где живут такие не благодарные люди», чим поширив свої висловлювання, надавши можливість ознайомитись із нею необмежену кількість осіб, принаймні 4-х осіб, які знаходилися з ним на той момент.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, наприкінці вересня - початку жовтня 2022 року ОСОБА_7 , рухаючись на своєму автомобільному транспорті «Opel» у Дарницькому районі м. Києва, разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_12 , проїжджаючи залізничні колії, побачив потяг із завантаженою військовою технікою Збройних Сил України, після чого розпочав говорити наступне: «Нужно срочно снять видео и сделать фото этой техники для того что бы передать эти фото-видео материалы личностям которые наводять цели, для того что бы эту технику уничтожили в срочном порядке.», але не встиг цього зробити, та сказав«Украину нужно бомбить, украинцы это быдло, которое жить не должно, я буду сознательно подрывать экономику вашей никчемной Украины, если у меня будет возможность снять или сбросить кому-то видео или фото военной техники ВСУ, я это сделаю и она будет уничтожена. Украина должна дружить с ОСОБА_13 потому что он умный человек и правильно сделал, что напал и начал войну против Украины.», чим поширив свої висловлювання, надавши можливість ознайомитись із нею необмежену кількість осіб, принаймні тих 3-х осіб, які знаходилися на той момент в авто.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, на початку листопада 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи на дачі ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 у присутності ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 під час розмови висловив наступний вираз, який має наступний текст: « ОСОБА_14 бы нас победили, всех бы посадили и поубивали кто поддерживает Украину, как только прийдёт россия нам будет лучше жить, я буду им помогать и первый пойду работать в новую власть, буду им помогать, и даже сейчас я им помогаю в интернете. А что касается Бучи, ОСОБА_15 и ОСОБА_16 то это мы сами насиловали, убивали, издевались и уничтожали свой народ, а обвиняем рф, россия к этому не имеет никакого отношения, она на самом деле пришла нас освобождать и спасать от бандеровцев.»,чим поширив свої висловлювання, надавши можливість ознайомитись із нею необмежену кількість осіб, принаймні 3-х осіб, які знаходилися з ним на той момент.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, 31 грудня 2022 року ОСОБА_7 , рухаючись на власному автомобілі, проїжджаючи з Дарницького району через міст Патона у м. Києві, перебуваючи у присутності ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , в ході оголошеної повітряної тривоги висловив наступний вираз, який має наступний текст: «Очень жалко, что сбили ракету, лучше бы она упала и разбила бы вас и здесь был бы давно уже русский мир.»

«Я с начала вступления рф на украинскую землю поддерживаю армию рф, и буду дальше поддерживать ее во всех планах и помогать уничтожать ВСУ.», чим поширив свої висловлювання, надавши можливість ознайомитись із нею необмежену кількість осіб, принаймні 4-х осіб, які знаходилися з ним на той момент.

Відповідно до висновку експерта Київського НДІСЕ № 17087/23-36 від 26 червня 2023 року, в висловлюваннях ОСОБА_7 , які були здійснено наприкінці вересня - початку жовтня 2022 року, на початку 2022 року та 31 грудня 2022 року, містяться висловлювання, які вказують на готовність адресата закодованої в них інформації до співпраці з представниками держави-агресора та зацікавленість у здійсненні повторної окупації вже звільнених територій України, а також на виправдовування ним здійснюваної рф збройної агресії проти України та окупації її території і глорифікацію учасників цієї збройної агресії.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи обставини кримінального правопорушення, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що в мотивувальній частині вироку містяться необґрунтовані мотиви невизнання таких обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення в якості пом`якшуючих. Крім того, на думку захисника, той факт, що ОСОБА_7 погодився на розгляд справи в порядку ст. 349 КПК України задля економії судового часу та те, що продемонстрував своє ставлення до свого самовикриття по всіх обставинах правопорушення, надавши всі пояснення щодо обставин кримінального правопорушення суду, є доказом активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а пояснення ним своїх мотивів та жалкування про вчинене, є щирим каяттям. Разом з цим, вказав що мотивуючи призначення покарання у виді тримання під вартою, суд навів доводи, які не відрізняються від диспозиції ч. 1 ст. 436-2 КК України та зазначив як негативну обставину - висловлювання в присутності потерпілого, але не визнав її як обтяжуючу обставину. Також зазначає, що суд, нехтуючи ч. 2 ст. 65 КК України, не зазначив в вироку, чому менш суворий вид покарання не сприятиме виправленню обвинуваченого. Крім цього, вказав, що суд в судовому засіданні визнав пом`якшуючою обставиною наявність невиліковної хвороби, тобто в діях обвинуваченого фактично є три пом`якшуючі обставини, а саме: за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні є неповнолітня дитина, кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких. Зазначив також про те, що на час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, він нещодавно втратив батька та матір, а також військова агресія рф, наявність невиліковної хвороби та розлади в його сім`ї призвели до його нестримних дій, про які він жалкує. Враховуючи вищевикладене, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність тяжких наслідків від правопорушення, відсутність шкоди та те, що події відбувались в межах сім`ї обвинуваченого вважає, що призначене судом покарання є явно несправедливим та незаконним внаслідок тяжкості. Відтак, просив вирок змінити в частині призначення покарання, визнати пом`якшуючими обставинами - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 436-2 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та необхідність застосування положень ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (визнання вини), наявність пом`якшуючої покарання обставини, якою суд визнав стан здоров`я, відсутність обставин, що обтяжують покарання винного, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України визнаний таким, що не має судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження, а також врахував його вік та стан здоров`я.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, конкретні обставини кримінального провадження дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 1 рік, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 436-2 КК України.

На думку колегії суддів, ні в матеріалах кримінального провадження, ні в апеляційній скарзі захисника не зазначено обставин, які дають підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність визнання щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 дійсно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України у зв`язку з чим розгляд справи було проведено відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, однак його визнання зводиться лише до підтвердження факту того, що наприкінці вересня - початку жовтня 2022 року, на початку 2022 року та 31 грудня 2022 року ним висказувались вищевказані висловлювання. Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про те, що ОСОБА_7 дійсно щиро кається, засуджує свою поведінку, висловлюєщирий жаль з приводу вчиненого та зробив для себе належні висновки, що свідчить про існування такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття. Більше того, як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , надаючи свої пояснення в суді першої інстанції, зауважив, що «на сьогоднішній день зрозумів, що не потрібно було так висловлюватися, але він був в кругу родичів, яким довіряв. Зараз таких спорів не веде, оскільки не бачить сенсу.», що навпаки підтверджує його дійсні погляди, спрямовані на виправдовування ним здійснюваної рф збройної агресії проти України та окупації її території і глорифікацію учасників цієї збройної агресії, а не осуд його дій та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Також не заслуговують на увагу і доводи захисника про наявність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, адже воно було розкрите працівниками поліції, жодних активних дій, спрямованих на повідомлення обвинуваченим ОСОБА_7 органу досудового розслідування таких обставин вчинення кримінального правопорушення, які б не були встановлені ними, матеріали кримінального провадження не містять, а доводи захисника про те, що обвинувачений нічого не приховував та не спотворював ніяк не свідчать про активне сприяння.

Колегія суддів також визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про наявність трьох пом`якшуючих обставин, а саме позитивної характеристики за місцем проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини, віднесення кримінального правопорушення до категорії нетяжких, оскільки ні судом першої, ні апеляційної інстанції вказані обставини не були визнані такими, що пом`якшують покарання винного.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразилися у виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України, виправдовуванні тимчасової окупації частини території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, становлять велику суспільну небезпеку, особливо в світлі продовження існування воєнного стану на території України, адже посягають на відносини з охорони конституційного ладу та інших складових з основ національної безпеки України і за умов проведення відповідними силовими підрозділами України бойових дій, направлених на протистояння збройним силам Російської Федерації та деокупацію окремих територій України призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства підвищує ймовірність подальшого підтримання російської агресії проти України, що не буде сприяти виправленню обвинуваченого та досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України.

Доводи захисника щодо необхідності застосування статті 75 КК України з огляду на наявність пом`якшуючих обставин, відсутність тяжких наслідків та заподіяної шкоди від вчиненого кримінального правопорушення не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4