ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 липня 2024 року за №0000647, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 листопада 2024 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Піщане Решетилівського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Одночасно визначено ОСОБА_8 заставу - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень, і покладено на ОСОБА_8 у разі її внесення обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбачене за його вчинення покарання, особу підозрюваного, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і приписи ч.8 ст.176 КПК України.

Водночас слідчий суддя дійшов висновку про визначення ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а в разі встановлення апеляційним судом обгрунтованості обрання цього запобіжного заходу зменшити ОСОБА_8 розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя не врахував: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України; особу підозрюваного, який не судимий, дотримувався належної поведінки, за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій, бажає продовжити несення військової служби, має: незадовільний стан здоров`я, потребуючи лікування, постійне місце проживання, цивільну дружину, яка вагітна, міцні соціальні зв`язки, виховує трьох дітей; відсутність повідомлень ОСОБА_8 про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень та майнової шкоди; визначений в оскаржуваній ухвалі розмір застави є непомірним для підозрюваного.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, міркування захисника ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу й водночас підтвердила те, що сторона захисту не зверталась до прокурора з клопотанням щодо продовження ОСОБА_8 військової служби, думку підозрюваного на підтримку апеляційної скарги та з посиланням як на підставу для нез`явлення у військову частину на очікування ним його переведення, позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги й також підтвердив, що ОСОБА_8 , на відміну від інших затриманих військовослужбовців, не заявляв про бажання в подальшому проходити військову службу, вивчила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією в м. Полтава) ТУ ДБР у м. Полтава здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 липня 2024 року за №0000647 (а.п.8).

Досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовець ОСОБА_8 , призваний під час мобілізації, в умовах воєнного стану в порушення приписів ст.ст.65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від неї, без поважних причин не пізніше 25 березня 2024 року 00 годин 00 хвилин самовільно залишив місце дислокації військової частини й незаконно перебував поза її межами понад три доби, а саме до його затримання 25 вересня 2024 року, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

26 вересня 2024 року слідчий ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором ОСОБА_6 , повідомив ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України самовільного залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану (а.п.55-61).

27 вересня 2024 року слідчий ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам (а.п.1-66).

Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого, застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та водночас визначив підозрюваному заставу - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави.

Слідчий суддя вказав, що зазначені у клопотанні обставини необхідності затосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми на цьому етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року констатовано, що термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення кого передбаченого покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, особу підозрюваного, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і приписи ч.8 ст.176 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного вище злочину підтверджується зібраними в кримінальному провадженні вагомими доказами, зокрема, даними: акту службового розслідування військової частини від 05 квітня 2024 року з доданими матеріалами, в яких установлено, що починаючи з 24 березня 2024 року військовослужбовець ОСОБА_8 , діючи умисно, без поважних причин, самовільно залишив місце дислокації військової частини та незаконно перебував поза її межами, ухилившись від несення військової служби, в тому числі станом на момент проведення службового розслідування. Спочатку підозрюваний у телефонному режимі повідомив, що відмовляється повертатись до військової частини, а потім не відповідав на телефонні дзвінки (а.п.10-47); медичної характеристики та довідки військово-лікарської комісії щодо придатності ОСОБА_8 до військової служби (а.п.44, 56); протоколів допитів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (військовослужбовців військової частини, в якій проходив службу ОСОБА_8 ) від 25 вересня 2024 року про самовільне залишення підозрюваним військової частини 24 березня 2024 року. При цьому, свідок ОСОБА_11 підтвердив, що підозрюваний був обізнаний із обставинами його виклику командуванням і необхідністю явки в АДРЕСА_2 для переміщення (а.п.48-55); протоколу затримання ОСОБА_12 в м. Полтава 25 вересня 2024 року (а.п.57-66), та іншими доказами в кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Ураховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження в цьому кримінальному провадженні обґрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність. За практикою Європейського суду з прав людини, недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і рішення «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»), що і має місце в досліджуваній ситуації.

У свою чергу, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому тяжкого злочину, пов`язаного із умисним самовільним залишенням військової частини й незаконним перебування поза її межами тривалий час (протягом приблизно пів року) без вжиття жодних заходів для повернення в неї та відмовою здійснювати такі заходи, що в умовах воєнного стану має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений створенням загрози заподіяння тяжких і невідворотних наслідків невизначеному колу осіб, зниженням рівня бойової готовності військової частини, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що також убачається з положень ч.8 ст.176 КПК України, в силу яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя, в ході прийняття рішення про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків) щодо неможливості перебування підозрюваного під вартою чи неналежного надання йому медичної допомоги перевіркою матеріалів справи не виявлено й стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_8 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується, зокрема, з урахуванням установлених йому медичних рекомендацій.

Аргументи ж захисника про позитивну характеристику підозрюваного за місцем служби спростовуються даними службової характеристики, наданої військовою частиною, відповідно до якої ОСОБА_8 має задовільні оцінки та вміння, не завжди виконує приписи військових статутів і обов`язки військової служби, на критику реагує, але не завжди робить належні висновки та дотримується субординації (а.п.43).

Окрім того, сама по собі відсутність у селищної ради за місцем проживання підозрюваного компрометуючих чи інших матеріалів щодо нього ще не вказує на позитивну характеристику його особи цієї радою (а.п.79).

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 не судимий, має соціальні зв`язки із цивільною дружиною, яка є вагітною, і трьома дітьми, з якими він спільно проживає (а.п.71-75, 78-79), є учасником бойових дій, однак ці дані з урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності не спростовують висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, в разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не вказують на можливість обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі в силу імперативних приписів ч.8 ст.176 КПК України. При цьому, слід зазначити, що саме із займаною підозрюваним військовою посадою висновується вчинення ним інкримінованого тяжкого злочину, обставини якого свідчать про умисне ігнорування ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків шляхом самовільного залишення військової частини на тривалий строк (приблизно 6 місяців) і неналежну поведінку підозрюваного.

Застосувавши підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив ОСОБА_8 заставу - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка за своїм розміром є наближеною до мінімальної згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Обраний же розмір застави з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 злочину, даних про особу підозрюваного, у співставленні з ризиками, передбаченими п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, відповідає вимогам ч.4 ст.182 КПК України, та підстави для його зменшення, про що йдеться в апеляційній скарзі, є відсутніми.

Що стосується посилань захисника на бажання підозрюваного захищати Україну, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, то вони є необґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що сторона захисту не зверталась до прокурора з клопотанням про ініціювання питання з приводу скасування ОСОБА_8 запобіжного заходу для продовження проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Матеріали провадження не містять та стороною захисту не наведено даних щодо надходження до установи попереднього ув`язнення, слідчого судді чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про подальше проходження військової служби ОСОБА_8 .

Разом з цим, з огляду на зазначені вище такі, що не зменшились ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, в сукупності із даними про особу обвинуваченого та винятковою суспільною небезпекою інкримінованих йому дій щодо самовільного залишення військової частини на тривалий строк (приблизно 6 місяців) і категоричної відмови у поверненні до неї в умовах воєнного стану, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи зменшення розміру застави підозрюваному.

Водночас колегія суддів роз`яснює, що відповідно до ч.1 ст.616 КПК України під час воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.152-156-1, 258-258-6, ч.4 ст.286-1, ст.348 КК України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з п.п.1 п.3 примітки до ст.368 КК України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Таким чином, доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування судового рішення слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 27 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4