Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2024 року м. Рівне

Справа № 557/42/24

Провадження № 11-кп/4815/367/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - начальника Гощанського відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , з відповідними заявленими змінами, на вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 21 березня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000321 від 17.12.2023 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бочаниця Гощанського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, одруженого, з середньою спеціальною освітою, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше судимого: 07.11.2023 року Гощанським районним судом Рівненської області за ст. 126-1 КК України до 240 годин громадських робіт

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 21 березня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України і призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.

За вироком суду ОСОБА_6 протягом тривалого часу, умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, систематично вчиняє психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_6 15.10.2023 року, приблизно о 16 год. 14 хв., перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_8 , а саме погрожував, позбавляв житла, чим спричинив шкоду психічному здоров`ю потерпілої. Таким чином ОСОБА_6 вчинив правопорушення повторно протягом року.

За вищевказаним фактом ОСОБА_6 14.11.2023 року постановою Гощанського районного суду Рівненської області притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_6 15.10.2023 року, приблизно о 20 год. 30 хв., перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_8 , а саме кричав, нецензурно виражався, шарпав за одяг, намагався вчинити бійку, чим спричинив шкоду психічному здоров`ю потерпілої. Таким чином ОСОБА_6 вчинив правопорушення повторно протягом року.

За вищевказаним фактом ОСОБА_6 07.11.2023 року постановою Гощанського районного суду Рівненської області притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

27.10.2023 року, приблизно о 16 год. 12 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_8 , а саме ображав нецензурною лайкою, словесно погрожував, шарпав за одяг, виганяв з будинку, чим спричинив шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив правопорушення повторно протягом року.

За вищевказаним фактом ОСОБА_6 28.11.2023 року постановою Гощанського районного суду Рівненської області притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , 16.12.2023 року, приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_8 , а саме шарпав за волосся та одяг, словесно погрожував, ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини, висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, покликається на неправильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Зазначає, що судом остаточне покарання ОСОБА_6 на підставі ст. 71 КК України в силу не відбуття станом на дату ухвалення оскаржуваного вироку покарання у виді 240 год. громадських робіт, а саме 56 год., не вирішено з врахуванням ст. 72 КК України.

Звертає увагу, що станом на момент подання апеляційної скарги такий вид покарання як арешт на підставі Закону України № 3342-IX від 23.08.2023 року, який набрав чинності 28.03.2024 року, виключено із санкції ст. 126-1 КК України.

Просить вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 21 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України скасувати. Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. Відповідно до абз.4 ч.1 ст. 72 КК України невідбуту частину покарання у виді громадських робіт у кількості 56 год. перевести у 7 днів покарання у виді обмеження волі, з розрахунку, що одному дню обмеження волі відповідають 8 год. громадських робіт. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, призначити остаточне покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 7 днів, повністю приєднавши невідбуту частину покарання, призначеного вироком Гощанського районного суду від 07.11.2023 року. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку терміном на 2 роки з покладенням відповідно до п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст. 76 КК України відповідних обов`язків. Відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України направити ОСОБА_6 для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці.

В судовому засіданні прокурор заявив про зміни до апеляційних вимог у зв`язку з відбуттям обвинуваченим ОСОБА_6 покарання у виді 240 год. громадських робіт за попереднім вироком. Просив змінити вирок в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки з покладенням на підставі ч.2 ст. 59-1, п.4 ч.3 ст.59-1 КК України відповідних обов`язків та застосувати на підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України проходження програми для кривдників на строк 3 місяці, організацію і контроль якої покласти на Гощанську селищну раду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з заявленими змінами, обвинуваченого, який просив суворо його не карати і готовий відпрацювати громадські роботи, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, з заявленими змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора з відповідним заявленими змінами підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї дружини, що призвело до психологічних та фізичних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів виходить з наступного.

З долученої прокурором довідки начальника Рівненського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області ОСОБА_6 10 квітня 2024 року знятий з обліку Рівненського РС № 2 у зв`язку з відбуттям призначеного вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 07.11.2023 року покарання у виді 240 год. громадських робіт згідно табелів виходу на роботу за січень-квітень 2024 року, виданих Гощанською селищною радою.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, що знайшло своє відповідне відображення в оскаржуваному вироку з призначенням покарання, передбаченого ст. 126-1 КК України, на момент ухвалення вироку, у виді арешту.

Поряд з цим, Законом України № 3342-IX від 23.08.2023року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», внесено відповідні зміни до КК України, зокрема, запроваджено новий вид покарання за вчинення кримінального правопорушення - пробаційний нагляд та абзац другий статті 126-1 КК України, що передбачає відповідальність за домашнє насильство, викладено в такій редакції: "карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років".

Тобто, нормою цього Закону зі статті 126-1 КК України виключено покарання у виді арешту.

Відповідно до положень ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Зокрема, КК України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК України ).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч.ч. 1-2 ст. 50 КК).

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК).

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Як вбачається з вироку суду першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, раніше судимий за вчинення аналогічного правопорушення, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не перебуває на «Д» -обліку у лікаря- психіатра та лікаря-нарколога, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення повторно, думку потерпілої, яка вважала призначити не суворе покарання та призначив покарання, передбачене санкцією ст. 126-1 КК України ( в редакції КК України, яка діяла на час ухвалення вироку ), у виді арешту.

Поряд з цим, на переконання колегії суддів, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції не достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до нетяжкого злочину. Також, судом не надано належної оцінки даним про особу винного та наявності обставин, які пом`якшують покарання, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, обставини вчиненого правопорушення, думку потерпілої, яка вважала за можливе суворо не катати обвинуваченого.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що зробив для себе відповідні висновки, став на шлях виправлення, пролікувався і не вживає алкогольних напоїв, з дружиною вирішили пожити окремо поки він не зробить відповідний ремонт в будинку.

Колегія суддів, звертає увагу, що санкцією ст. 126-1 КК України передбачено призначення альтернативних покарань, зокрема, у виді громадських робіт.

Беручи до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, враховуючи характер та тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, який став на шлях виправлення, скрутне матеріальне становище обвинуваченого, загальні засади призначення покарання, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає зміні, з можливістю призначення покарання у виді громадських робіт на максимальний строк.

На думку колегії суддів, саме таке покарання, відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно ч.1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки, зокрема відповідно до п.5 - направлення для проходження програми для кривдників.

Частиною 3 ст. 91-1 КК України передбачено строки застосування обмежувальних заходів, а саме: заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року, № 2229-VIII з відповідними змінами, суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників, є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів до ОСОБА_6 слід застосувати обмежувальний захід саме з покладенням обов`язку, передбаченого п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України, ? проходження програми для кривдників.

Вирішуючи питання щодо строку застосування обмежувального заходу щодо ОСОБА_6 , колегія суддів враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, системний характер таких дій, ризики вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства та приходить до висновку про необхідність застосування проходження останнім програми для кривдників на максимально визначений ч. 3 ст. 91-1 КК України строк.

За наведеного, вирок суду першої інстанції, з врахуванням вимог ст.ст. 408, 409 КПК України, підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора з заявленими змінами - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, з відповідними заявленими змінами, ? задовольнити частково.

Вирок Гощанського районного суду Рівненської області від 21 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_6 винним за ст. 126-1 КК України і призначити покарання у виді громадських годин на строк 240 (двісті сорок) год.

Застосувати на підставі п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України до ОСОБА_6 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у відповідності до ч.3 ст. 91-1 КК України на строк 3 (три) місяці.

Організацію, забезпечення проходження ОСОБА_6 програми для кривдників та контроль за виконанням програми для кривдників останнім покласти на Гощанську селищну раду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3