Справа № 461/6210/24
провадження № 1-кп/461/598/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2024 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002186 від 16.07.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполь Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має статус внутрішньо переміщеної особи. що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

08.07.2024 приблизно о 19 год 14 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка» ТЗОВ ТВК «Львівхолод», що за адресою: м. Львів, вул. Шептицьких, 43, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, у час запровадження воєнного стану по всій території України, шляхом вільного доступу, таємно викрала зі стелажу вищевказаного магазину магазинний інвентар, а саме: термінал збору даних марки С66 IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 вартістю 10412 грн. 62 коп. У подальшому, ОСОБА_4 помістила термінал збору даних у свою сумку чорного кольору та, покинувши приміщення вищевказаного магазину, розпорядилася майном на свій власний розсуд. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 заподіяла майнову шкоду ТзОВ ТВК «Львівхолод» на загальну суму 10412,62 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України визнала повністю, пояснила, що 08.07.2024 викрала зі стелажу магазину «Рукавичка» термінал збору даних, помістила його у свою сумку чорного кольору та покинула приміщення магазину. З кількістю та вартістю викраденого майна повністю погоджується. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати. Окрім цього, зазначила, що не заперечує проти розгляду справи у відсутності її захисника.

Представник потерпілого ОСОБА_5 скерував до суду заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутності. Крім цього зазначає, що надані ним покази під час досудового розслідування підтримує у повному обсязі. При визначенні покарання щодо ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачена та прокурор не оспорюють всі обставини справи і суд встановив, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд цієї справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

Суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_4 у тому, що вона своїми умисними діями вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, і ці її дії кваліфікує за ч. 4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винної, яка хоч і не вперше притягається до кримінальної відповідальності, однак попередні її судимості погашені, перебуває на обліку лікаря-нарколога та проходить лікування, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває не перебуває, має на утриманні малолітню дитину.

Обставину, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачена надала визнавальні покази та засудила свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу, а також принесла вибачення у судовому засіданні. При цьому суд виходить з того, що системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання, що має місце у даному випадку.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно з якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким та корисливим, обставини справи та наведені вище дані, які характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов до висновку, що їй слід призначити покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Суд вважає, що за обставин, які склалися, саме такий вид покарання, а не жоден інший, передбачений санкцією статті, матиме найкращий виправний та виховний вплив на обвинувачену.

Водночас, враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченої, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому її необхідно на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні до обвинуваченої не застосовувався.

Витрати на проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 371, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та призначити іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази: - компакт диски DVD-R, ємкістю 4,7 GB, - залишити в матеріалах справи; - термінал збору даних, марки С66 ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 повернути потерпілому ТЗОВ ТВК «Львівхолод» ().

Роз`яснити учасникам, що вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_6