У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000174 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комісарівка Березанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого фізичною особою підприємцем, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (в редакції, чинній на день вчинення кримінального правопорушення),

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

представник потерпілої адвокат ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання та в зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_6 у чиненні даного кримінального правопорушення.

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника представник потерпілої просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України (в редакції, чинній на день вчинення кримінального правопорушення ) та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що судом безпідставно було відмовлено в допиті експерта щодо висновку експерта №917 щодо механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень, оскільки у вищезазначеному висновку відсутнє твердження експерта, що тілесне ушкодження у потерпілої утворилося від удару.

Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні. Пояснює, що висновок про винуватість ОСОБА_6 , на думку суду, доведена повністю показами потерпілої ОСОБА_9 , показами свідків - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також письмовими доказами. При цьому, на думку сторони захисту, всі інші докази, які зазначені у даному кримінальному провадженні не підтверджують вину ОСОБА_6 , і при цьому також є недопустимими доказами. Зауважує, що в оскаржуваному вироку зазначено, що потерпіла ОСОБА_9 вказує що ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження, проте свідки по кримінальному провадженню не підтверджують покази потерпілої, так як вони не бачили конфлікт. На думку сторони захисту, вирок суду ухвалений на підставі недопустимих доказів, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої наголошує, що обвинувачений не вперше притягується до відповідальності за свідоме та навмисне насильство в сім`ї, неодноразово за нецензурну лайку в громадському місці в адресу своєї колишньої дружини ОСОБА_9 та її сім`ї, отримав обмежувальний припис за заявою ОСОБА_9 Пояснює, що експерт, який готував висновок №914 помер, а тому суд не зміг його допитати. Стверджує, що позицію обвинуваченого щодо того, що потерпіла отримала тілесні ушкодження сама, а саме вдарилася об кермо, виникли вже на останньому засіданні, після того, як у допиті експерта було відмовлено. При цьому звертає увагу, що обвинувачений так і не зміг пояснити, як потерпіла могла вдаритися правою стороною обличчя об кермо, коли кермо автомобіля знаходилося з лівої сторони від неї, коли вона забирала дитину.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 , перебуваючи на превентивних обліках Національної поліції за категорією сімейний насильник, у порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству умисно та безпричинно, у період часу з квітня 2018 року за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , систематично вчиняв відносно ОСОБА_9 , з якою проживав однією сім`єю, фізичне та психологічне насильство, яке виражалось у штовханнях, словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні. Вказані дії ОСОБА_6 призвели до страждань ОСОБА_9 та погіршили якість її життя, що виразилось, зокрема, у втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та емоційній напруженості, а також втраті повноцінного сну, відпочинку, самооцінки та позитивних емоцій.

21.11.2020 року та 15.05.2021 року ОСОБА_6 притягувався до адміністративної відповідальності та відносно останнього були складені протоколи за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.173-2 КУпАП. Також, відповідно до рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області №945/2045/20 від 17.12.2020 року, відносно ОСОБА_6 було винесено обмежувальний припис, яким визначено тимчасове обмеження прав останнього у вигляді заборони перебування в місцях відвідування та проживання ОСОБА_9 .

14.08.2021 року о 10.15 годині, ОСОБА_14 , знаходячись на місцевому стадіоні біля домоволодіння АДРЕСА_2 , в присутності малолітньої доньки ОСОБА_15 , діючи умисно, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, на ґрунті неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 удар в область обличчя, чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді забою правої щоки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ст.126-1 КК України (в редакції, чинній на день скоєння злочину), як вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний ( ОСОБА_6 ) перебував у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої ( ОСОБА_9 ).

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

До початку апеляційного розгляду даного кримінального провадження, захисником та обвинуваченим заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_6 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Частиною 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думки прокурора, представника потерпілої, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд апеляційної інстанції вважає заявлене клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволення з огляду на наступне.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, подія якого відбулася у серпні 2021 року.

Відповідно до ч.1 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів невеликої тяжкості за який передбачено покарання до 2-х років позбавлення волі.

Пунктом 2 ч.1ст.49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З дня вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, минуло три роки, стороною обвинувачення не надано суду апеляційної інстанції доказів того, що ОСОБА_6 вчинив інше кримінальне правопорушення чи ухилявся від досудового розслідування або суду, обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження із нереабілітуючих підстав.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності, визначений п.2 ч.1ст.49 КК України. За такого, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України, підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню, як така, що містить вимогу про скасування вироку, а вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2024 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 417, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 - скасувати.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №000174 за ст.126-1 КК України щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: