УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 279/6330/21

провадження № 51 - 4136 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 травня 2024 року щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ,

установив:

За вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 16 лютого 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345 та ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено покарання: за ч. 4 ст. 187 КК - у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч. 3 ст. 185 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 345 - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 263 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Цим же вироком за ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 185 КК засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Суд першої інстанції встановив, що 15 травня 2021 року близько 04:00

ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 та невстановленими особами, проникли до будинку на АДРЕСА_1 , в якому перебували потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , де з метою подолання опору почали висловлювати в їх адресу погрози, одночасно демонструючи ніж та пістолет, який є вогнепальною зброєю, і наносити удари руками в область голови та тіла потерпілого ОСОБА_7 , унаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження. Подолавши опір потерпілихвказані особи заволоділи їх спільним майном на загальну суму 479 062, 25 грн.

15 березня 2021 року близько 20:00 ОСОБА_6 , шляхом зриву навісних замків, повторно проник до гаражного приміщення, що відноситься до буд.

АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , на загальну суму 16 956, 74 грн.

08 червня 2021 року близько 02:00 ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 та невстановленою особою, шляхом віджиму металевої скоби для навісного замка повторно проникли до виробничого приміщення на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_10 , на загальну суму 61 810, 35 грн.

17 червня 2021 року близько 02:00 ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 та невстановленою особою, шляхом віджиму металопластикового вікна, повторно проникли до житлового будинку на

АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_11 , на загальну суму 55 758, 31 грн.

30 червня 2021 року близько 18:30 працівники поліціїї ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на службовому автомобілі «Nissan Patrol» проводили комплекс заходів по розкриттю ряду тяжких та особливо тяжких злочинів на території м. Коростеня та Коростенського району, а також встановлення місця знаходження ОСОБА_5 , який підозрювався у вчиненні цих злочинів.

Рухаючись по вул. О. Кошового в м. Коростені, неподалік будинку, 41 , останні побачили ОСОБА_5 , який побачивши працівників поліції почав тікати, а ті, в свою чергу, почали його переслідувати та подавати голосом вимогу зупинитись, на що останній не відреагував. Оцінивши складену ситуацію, оперуповноважений УКР ГУНП в Житомирській області ОСОБА_16 наздогнав

ОСОБА_5 , представився працівником правоохоронного органу, пред`явив службове посвідчення та запропонував останньому прослідувати до Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області. Однак ОСОБА_5 ,

не реагуючи на вимоги ОСОБА_16 , який знаходився при виконанні своїх службових обов`язків, з метою втечі, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, наніс ОСОБА_16 удар кулаком руки в область голови, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

Окрім того, ОСОБА_5 за невстановлених обставин, у невстановлений день, час і місці, незаконно придбав вогнепальну зброю - пістолет марки «RETAY» моделі «X Тгете», калібру 9 мм Р. А., який носив та зберігав при собі без передбаченого законом дозволу, і який було виявлено та вилучено в його сумці 30 червня 2021 року о 16:00 на перехресті вулиць Некрасова та Кошового

в м. Коростені під час проведення огляду місця події у його сумці.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 187 КК, як вчинення розбійного нападу поєднаного з застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, спрямованого на заволодіння майном у великих розмірах; за ч. 3 ст. 185 КК - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло та інше приміщення; за ч. 2 ст. 345 КК - як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків; за ч. 1 ст. 263 КК - як незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 травня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду, просить скасувати оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано дійшли висновку про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4

ст. 187, ч. 3 ст. 185 (по епізоду крадіжок майна потерпілого ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_9 ), ч. 2 ст. 345 та ч. 1 ст. 263 КК.

Стверджує, що за епізодом розбійного нападу судами не надано належної оцінки показанням ОСОБА_5 про те, що 15 травня 2021 року він перебував

на святкуванні дня народження, а автомобіль віддав ОСОБА_6 , який мав зустрітися біля 2 години ночі з особами грузинської національності, щоб пограбувати будинок ОСОБА_7 . В автомобілі також знаходилась сумка ОСОБА_5 із рукавичками, які він використовував для заняття на спортивних тренажерах. Вказує, що вина останнього у вчиненні розбійного нападу не доведена, суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях не послалися на належні і допустимі докази, які би підтверджували його винуватість, а обмежились лише загальним переліком доказів без надання їм відповідної оцінки. При цьому впізнання засудженого ОСОБА_5 потерпілими ОСОБА_18 проводилось майже через три місяці після того, як було затримано ОСОБА_6 , який визнав свою вину у вчиненні розбійного нападу. Вказує, що потерпілі під час неодноразових допитів не описали конкретні прикмети ОСОБА_5 , а говорили, що нападником була особа кавказької національності.

Зазначає, що за епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_11 у справі відсутні достатні докази для доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину, а за епізодом крадіжки майна ОСОБА_9 взагалі відсутні будь-які докази вчинення цього діяння саме ОСОБА_5 .

За епізодом заподіяння легких тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_5 не знав, що потерпілий ОСОБА_16 є працівником правоохоронного органу, оскільки той був у цивільному одязі та не представився, а тілесні ушкодження останньому спричинив з необережності, коли захищався від його протиправних дій.

По епізоду незаконного зберігання зброї вказує, що ОСОБА_5 не був обізнаний про те, що куплений у ОСОБА_6 пістолет є вогнепальною зброєю.

Також звертає увагу на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінальних правопорушень, оскільки судами не було враховано ряд пом`якшуючих обставин, зокрема те, що останній раніше

не судимий, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання,

не перебуває на обліку у психіатра чи нарколога, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Стверджує, що вказані обставини залишились поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій, а тому ухвалені ними рішення не відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Ці обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і відповідно до вказаних вимог закону не підлягають перегляду в касаційному порядку, а тому під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить з фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

З копії вироку місцевого суду вбачається, що свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених

ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345 та ч. 1 ст. 263 КК цей суд зробив на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, допитаний в суді ОСОБА_5 свою вину у вчиненні вказаних злочинів не визнав і пояснив, що 15 травня 2021 року він був на святкуванні дня народження у ОСОБА_19 , автомобіль віддав ОСОБА_20 . Жодного зі злочинів, в яких його звинувачують, він не вчиняв. Усі речі, які були вилучені під час обшуку належать ОСОБА_20 , пістолет купив у нього за 500 гривень. У 20-х числах травня ОСОБА_21 попросив у нього грошей

і взамін дав йому сережки, які були вилучені в нього при обшуку та належать ОСОБА_8 . По факту нанесення тілесних ушкоджень працівнику поліції пояснив, що на нього зненацька напав невідомий чоловік у цивільному одязі,

а він його просто відштовхнув.

Засуджений ОСОБА_6 у суді свою вину визнав повністю і показав, що ввечері 15 травня 2021 року ОСОБА_5 відвіз його до бурси. З особами грузинської національності він домовився зустрітися біля 2-ої години ночі, щоб пограбувати будинок ОСОБА_18 , оскільки він знав, що там є гроші. ОСОБА_18 особисто його добре знає та йому достовірно відомо, що він продає валюту.

В автомобілі спали троє осіб грузинської національності, він проїхав до кафе " Фортуна ", у сумці ОСОБА_5 знаходились рукавички. Вони утрьох пограбували будинок ОСОБА_18 , частину награбованого майна він продав та віддав ОСОБА_5 .

Місцевий суд дослідив показання потерпілих, свідків, матеріали кримінального провадження та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6

у вчиненні розбійного нападу, суд першої інстанції у вироку послався на: показання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_26 ,

ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та

ОСОБА_31 ; протоколи: огляду місця події від 15 травня 2021 року

з фототаблицею до нього, огляду місця події від 17 червня 2021 року

з фототаблицею до нього, огляду речей і документів від 01 липня 2021 року, пред`явлення особи для впізнання від 24 вересня 2021 року та від 01 липня 2021 року, огляду місця події від 26 червня 2021 року, тимчасового вилучення майна, огляду предметів за участі спеціаліста, обшуку від 20 червня 2021 року, слідчого експерименту від 07 вересня 2021 року; довідку Коростенської ЦМЛ № 2058

від 15 травня 2021 року; висновки: судово-медичної експертизи від 28 травня 2021 року, молекулярно-генетичних експертиз: № СЕ-19-21/20832-БД від 02 липня 2021 року, № СЕ-19-21/19396-БД від 07 липня 2021 року, № СЕ-19-21/28492-БД та № СЕ-19-21/28492-БД від 10 вересня 2021 року, судово-одорогічних експертиз

№ СЕ-19/106-21/5483-БД від 11 червня 2021 року та № СЕ-19/106-21/10139-БД від 13 жовтня 2021 року, судово-товарознавчих експертиз: № СЕ-19/106-21/6425-ТВ від 15 липня 2021 року, № СЕ-19/106-21/7425-ТВ від 28 липня 2021 року та

№ СЕ-19/106-21/10139-БДвід 30 липня 2021 року.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_10 суд у вироку послався на: показання свідка ОСОБА_32 , протоколи: огляду місця події від 08 червня 2021 року та

від 09 червня 2021 року, обшуку від 30 червня 2021 року, негласних слідчих дій, висновки товарознавчих експертиз № СЕ-19/106-21/9009ТВ від 24 вересня 2024 року та № СЕ-19/106-21-АВ від 15 вересня 2021 року, а також дані, отримані при проведенні слідчих експериментів за участі засудженого ОСОБА_6

та потерпілого ОСОБА_10 .

По епізоду таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 суд у вироку послався на: показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , протоколи: огляду місця події від 17 червня 2023 року, огляду предметів від 06 вересня 2021 року, огляду речей і документів від 17 листопада 2021 року, слідчого експерименту за участі засудженого ОСОБА_6 , обшуку

від 30 червня та 30 червня 2021 року за місцем проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , висновки: трасологічної експертизи № СЕ-19/106-21/6436-ТВ від 30 липня 2021 року, товарознавчих експертиз № СЕ-19/106-21/7496-ТВ

від 30 липня 2021 року та № СЕ-19/106-21/9029-ТВ від 16 вересня 2021 року, експерта № СЕ-19/106-21/9027-Т від 15 вересня 2021 року, молекулярно-генетичної експертиз № СЕ-19-21/23690-БД від 02 вересня 2021 року, № СЕ-19-21/32704-БД від 28 жовтня 2021 року та № СЕ-19-21/22707/БД, а також на інформацію Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру «Про надсилання результатів перевірки за центральним обліком генетичних ознак людини» і даних, отриманих за результатами проведення негласних слідчих дій.

По епізоду умисного заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень та незаконного придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї суд першої інстанції у вироку послався на: показання потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ,

ОСОБА_37 , наказ начальника НП ГУНП в Житомирській області від 30 червня 2021 року, протоколи слідчого експерименту від 20 серпня 2021 року, огляду місця події від 30 червня 2021 року, висновок експерта № СЕ-19/106-21/7153-БЛ від 22 липня 2021 року, а також дані, отримані під час обшуку 30 червня 2021 року в домоволодінні де проживав ОСОБА_5 , негласних слідчий дій та інформації СКОЗ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Що стосується крадіжки майна потерпілого ОСОБА_9 , то відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судами фактичних обставин справи, цей злочин ОСОБА_6 вчинив одноособово, а відтак доводи касаційної скарги захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину є безпідставними.

Докази, на які місцевий суд послався у вироку були оцінені судом із додержанням положень ст. 94 КПК на предмет їх належності, допустимості, достовірності,

а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Допустимість, належність і достовірність цих доказів у касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Відповідно до ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок місцевого суду у справі відповідає цим вимогам та є законним

і вмотивованим, про що зазначив у своєму рішенні суд апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із вироком захисник ОСОБА_4 оскаржив його

в апеляційному порядку і просив апеляційний суд скасувати цей вирок і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК. Також вказував на суворість з призначеного ОСОБА_5 покарання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився

з правильністю висновків місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4

ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК, оскільки такі підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами і відповідають фактичним обставинам справи. Також апеляційний суд не знайшов і підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_5 , а тому залишив апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок без змін.

Спростовуючи доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_5

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, апеляційний суд в ухвалі обґрунтовано вказав, що обставини вчинення цього злочину підтверджуються сукупністю доказів, а саме: показаннями потерпілих ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 , протоколами пред`явлення для впізнання, за якими потерпілі впізнали засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і підтвердили, що саме вони вчинили розбійний напад, висновками молекулярно-генетичних експертиз, якими встановлено збіг генетичних ознак клітин, виявлених у змиві з мобільного телефону " Sony", який було вилучено з будинку ОСОБА_7 , та з сумки "Polo", яка була викрадена під час розбійного нападу, і яку знайшов ОСОБА_28 , збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію

ОСОБА_5 , виявленням та вилученням за місцем фактичного проживання

ОСОБА_5 сережок з білого металу, які були викрадені під час розбійного нападу і які впізнала потерпіла ОСОБА_38 .

Сукупність цих доказів, які прямо підтверджують участь ОСОБА_5

у вчиненні розбійного нападу, спростовують доводи касаційної скарги захисника в цій частині.

Також суд апеляційної інстанції надав обґрунтовану відповідь і на твердження захисника в апеляційній скарзі, про що він також зазначає і в касаційній скарзі, щодо рукавичок, які міг використати ОСОБА_6 (який визнав вину у скоєному) та які знаходились у його машині під час вчинення розбійного нападу, що

є наслідком залишених ОСОБА_5 генетичних слідів на вказаному телефоні та сумці, зазначивши у своєму рішенні, що доказів того, що генетичні ознаки клітин останнього з рукавичок могли бути перенесені на ці предмети стороною захисту не надано, а відповідно до висновків експертиз генетичних ознак ОСОБА_6 чи змішаних генетичних ознак на цих предметах не виявлено.

Перевірив апеляційний суд і доводи апеляційної скарги захисника щодо неузгодженості та змінності показань потерпілих, на що він також звертає увагу в касаційній скарзі, і з цього приводу у своєму рішенні вказав, що відповідно до

ч. 1 ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.

Отримані судом показання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в яких вони вказують на ОСОБА_5 , як особу, яка брала участь у розбійному нападі, узгоджуються з даними, які містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 01 липня та 24 вересня 2021 року, зміст яких викладено

в судових рішеннях, та іншими доказами у справі. До того ж, апеляційний суд

звернув увагу на те, що потерпілі були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, що, в свою чергу, не заперечується захисником у касаційній скарзі, а підстав вважати, що потерпілі могли обмовити засуджених суд не встановив, як і не було надано таких доказів стороною захисту.

Твердження захисника в касаційній скарзі про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки показанням засудженого

ОСОБА_5 про його перебування на дні народження, не впливають на правильність висновків суду про доведеність його участі у вчиненні розбійного нападу, оскільки досліджені та оцінені судом докази (показання потерпілих, протоколи пред`явлення особи для впізнання, висновки молекулярно-генетичних експертиз та інші) прямо вказують на участь ОСОБА_5 у його вчиненні.

Окрім того, сторона захисту не була позбавлена можливості заявити в суді клопотання про допит свідків, які би підтвердили наявність цих обставин, проте

зі змісту касаційної скарги, як і зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, що сторона захисту порушувала таке питання в суді.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з правильністю висновків судів першої та апеляційної інстанцій в судових рішеннях про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого

ч. 4 ст. 187 КК.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_11 , то такі

є безпідставними і спростовуються дослідженими в суді доказами, зміст яких відображено в оскаржуваних судових рішеннях і допустимість, належність

та достовірність яких захисником у касаційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до даних, які містяться в протоколі обшуку від 29 червня

2021 року, проведеного за місцем проживання ОСОБА_5 , під час обшуку було вилучено карту клієнта магазину «Охота і рибалка», яка була викрадена з будинку потерпілого ОСОБА_11 та належить останньому, що узгоджується

з показаннями свідка ОСОБА_34 , який є директором магазину «Охота та Рибалка» та в суді вказав, що ОСОБА_11 видавалася така пластикова картка

і останній зареєстрований у магазині в базі карток на знижку.

Окрім того, вина ОСОБА_5 у викраденні майна потерпілого ОСОБА_11 також підтверджується даними, отриманими за результатами проведення негласних слідчих дій, на дослідженому в суді диску № 455 зафіксовано розмову між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про крадіжку з будинку ОСОБА_11 .

Наведені докази у сукупності з іншими зібраними доказами по вказаному епізоду, які були досліджені місцевим судом, свідчать про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_11 , а тому твердження захисника в касаційній скарзі про наявність лише одного доказу, зокрема протоколу обшуку від 30 червня 2021 року на підтвердження винуватості ОСОБА_5

та відсутності інших доказів у справі, є безпідставними.

Це саме стосується й епізоду крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 , зокрема захисник у касаційній скарзі стверджує, що сама по собі наявність викрадених речей, які були вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 не може безумовно свідчити про вчинення ним цієї крадіжки. Водночас, окрім протоколу обшуку від 30 червня 2021 року, суди першої та апеляційної інстанцій

у своїх рішеннях послалися й на інші докази, які були досліджені під час судового розгляду, зокрема на показання свідка ОСОБА_32 , вказаний протокол обшуку та протокол слідчого експерименту, на підставі якого суд переконався, що показання засудженого ОСОБА_6 не відповідають дійсності, оскільки останній одноособово фізично не міг вчиняти цю крадіжку через значну вагу викраденого майна, та протокол негласних слідчих дій, у якому міститься інформація про обставини вчинення цієї крадіжки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 .

Вказані докази були досліджені місцевим судом та перевірені судом апеляційної інстанції, і у своїй сукупності спростовують показання засудженого

ОСОБА_5 про його непричетність до вчинення цього злочину.

Показання ОСОБА_5 щодо його необізнаності про те, що потерпілий ОСОБА_16 є працівником правоохоронного органу, оскільки останній був у цивільному одязі та не представився, а тілесні ушкодження спричинив йому

з необережності, коли захищався від безпричинного нападу, не знайшли свого підтвердження і були спростовані місцевим судом з посиланням на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_35

і ОСОБА_39 .

Показання засудженого щодо його необізнаності про те, що куплений

у ОСОБА_6 пістолет є вогнепальною зброєю були спростовані дослідженими

у суді доказами, зокрема висновком експерта № СЕ-19/106-21/7153 від 22 липня 2021 року, яким підтверджується, що вилучений пістолет є вогнепальною зброєю. До того ж набої, які були вилучені 30 червня 2021 року під час огляду місця події з чоловічої сумки, яка належить ОСОБА_5 є боєприпасами ручної стрілецької вогнепальної зброї - пістолетними патронами калібру 9 мм Р.А., виготовлені саморобним способом з використанням частин промислово виготовлених гільз від мисливських патронів калібру 223 рем., і такі придатні для проведення пострілів на ураження.

Водночас необізнаність засудженого про те, що куплений пістолет належить до вогнепальної зброї жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій за ч. 1

ст. 263 КК.

Окрім цього, засуджений придбав пістолет у приватної особи, а не в спеціалізованому магазині, що вже свідчить про порушення ним закону.

Також захисник у касаційній скарзі не погоджується з призначеним судом покаранням ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 10 років, з яким погодився суд апеляційної інстанції, та вважає таке явно несправедливим через суворість, оскільки, на його думку, судами не враховано ряд пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, які його обтяжують, а також дані про особу засудженого.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК і за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За змістом частин 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення

та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави

і суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Як убачається з копії вироку місцевого суду, при вирішенні питання про призначення покарання ОСОБА_5 цей суд урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, зокрема й ті на які посилається захисник у касаційній скарзі (молодий вік засудженого, не перебуває на обліку на обліку у лікаря психіатра та нарколога, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності), а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання - молодий вік і відсутність обставин, які його обтяжують.

Також судами було враховано й позицію потерпілих щодо призначення покарання, які просили призначити найсуворіше покарання.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано спростував твердження захисника щодо неврахування місцевим судом в повній мірі ряду обставин, які, на думку захисту, можуть пом`якшити покарання засудженого, про що також йдеться

у касаційній скарзі, вказавши у своєму рішенні, що сімейний стан, наявність постійного місця проживання та реєстрації існували на час вчинення злочинів і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_5 у його протиправній поведінці.

Таким чином, врахувавши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, місцевий та апеляційний суди дійшли правильного висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років є достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Підстав вважать призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, колегія суддів не вбачає.

Наведені у касаційній скарзі обставини, були належним чином враховані судами при вирішенні питання, яке стосується призначення покарання.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є законними та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З урахуванням наведеного, у відкритті касаційного провадження слід відмовити відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 21 травня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3