У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000321 від 14.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні за №0000321 від 14.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України про арешт майна.

Клопотання мотивує тим, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000321 від 14.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Як вказано у клопотанні: досудовим розслідуванням встановлено, що працівниками УБН ГУНП в Закарпатській області, в ході проведення оперативно-розшукових заходів отримано інформацію про те, що на території Закарпатської області діє група осіб, які умисно, з корисливих мотивів, за попередньою домовленістю між собою, здійснюють незаконне виготовлення, придбання, зберігання та збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

В подальшому в ході проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій було встановлено що до вказаної протиправної діяльності, а саме до незаконного зберігання з метою збуту та збуту наркотичних засобів і психотропних речовин причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_1 .

16.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 від 13.09.2024, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім картою з маркуванням « НОМЕР_3 »; мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім картою НОМЕР_6 .

У клопотанні вказано на те, що вилучені мобільні телефони мають значення для кримінального провадження, а також для встановлення всіх обставин вчинення злочину, які мають суттєве значення для повного, всебічного здійснення досудового розслідування. Він може містити сліди вчинення злочинів (дзвінки, переписки, фото, відео тощо). За допомогою вказаних мобільних телефонів міг підтримуватися зв`язок між ОСОБА_6 та іншими особами, які причетні до кримінального правопорушення, або за допомогою яких через електронні пошти або програми через мережу Інтернет, соціальні мережі, могла передаватися інформація, яка стосується вчинення даного кримінального правопорушення.

У клопотанні міститься на посилання на ч.2 ст. 9, ч.ч.1,2,3,11 ст. 170, ч. 1 та ч. 2 ст. 64 2, ст. 235 КПК України.

У клопотанні вказано на те, що 16.09.2024 старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 вищезазначене визнано речовим доказом в порядку ст. 98 КПК України, про що винесено відповідну постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167-168, 170-171 КПК України.

Прокурор просить: накласти арешт на майно, яке вилучено 16 вересня 2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороню користування, розпорядження та відчуження, з метою збереження речових доказів, а саме: мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім картою з маркуванням « НОМЕР_3 »; мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім картою НОМЕР_6 .

Від представника власника майна ОСОБА_8 , надійшли письмові заперечення на клопотання про арешт майна. Так, адвокат зазначає, що вилучені під час вказаного обшуку мобільні телефони не належать ОСОБА_4 , та власне ОСОБА_4 був відсутній 16.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Натомість вилучені телефони є власністю ОСОБА_8 (копія відомостей про місце реєстрації міститься в матеріалах справи), яка є дружиною ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 , яка є донькою ОСОБА_8 , та які згідно відомостей протоколу обшуку від 16.09.2024 року, були присутні під час проведення обшуку в будинку по АДРЕСА_1 .

Відтак, вилучене в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 майно належать третім особам, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Окрім того адвокат зазначає, що за адресою де було проведено обшук, проживає дружина ОСОБА_4 , - його дружина ОСОБА_8 (копія свідоцтва про шлюб додається). Разом з тим, в ході проведеного обшуку 16.09.2024 року, ОСОБА_4 був відсутній за місцем його проживання та під час обшуку була присутня лише ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка є дочкою ОСОБА_8 .

Відповідно до ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук така була надана з метою відшукування і вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, засобів для фасування, та продажу наркотичних речовин, пристроїв для їх вживання, грошових коштів, які набуті злочинним шляхом, платіжних банківських карток, на яких можуть зберігатися гроші, здобуті злочинним шляхом, мобільних терміналів, сім-карток операторів мобільного зв`язку, інших носіїв інформації (флеш картки, комп`ютерна техніка), інших предметів та документів, що свідчать про протиправну діяльність ОСОБА_4 .

Однак, як вказано у запереченні відшукати речі та документи, зазначені в резолютивній частині ухвали про обшук органу досудового розслідування не видалося можливим, оскільки такі були відсутні за вказаною адресою, натомість працівниками органу досудового розслідування було оглянуто мобільні телефони ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які крім того добровільно надали паролі до вказаних телефонів для подолання логічних систем захисту.

Разом з тим, ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_9 не мають будь-якого процесуального статусу в межах кримінального провадження № 0000321 від 14.06.2024 року, фабула вказаного кримінального провадження та ухвала про надання дозволу на проведення обшуку за місцем їхнього проживання не містить будь-якого посилання на їх протиправну діяльність чи дозвіл на вилучення належних саме їм мобільних пристроїв.

Відповідно, враховуючи що вилучені речі є власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони не мають ніякого відношення до розслідуваного кримінального правопорушення.

Адвокат вказує на те, що клопотання є необгрунтоване, оскільки з його змісту неможливо встановити мету накладення арешту, не встановлено, для чого саме такі речі вилучені та потребують накладення на них арешту, також не встановлено які саме сліди кримінального правопорушення зберегли на собі вилучені речі і які з них були знаряддям вчинення злочину. Окрім того до клопотання не долучено жодного доказу, щодо необхідності у застосуванні арешту.

Орган досудового розслідування мав достатньо часу зокрема з 16.09.2024 року по 30.09.24р. для здійснення всіх необхідних слідчих дій з вилученими речами. Так і ОСОБА_8 і ОСОБА_9 надали працівникам поліції необхідні паролі телефонів для розблокування і перевірка таких могла бути здійснена під час проведення обшуку на предмет відношення таких до вчинення злочину. Натомість подальше вилучення та звернення до слідчого судді з клопотання про їх арешт нічим не обґрунтовано та для сторони захисту є незрозумілим, адже згідно ухвали на проведення обшуку, дозвіл на відшукання та вилучення таких речей відсутній.

У клопотанні містяться покликання на: п. 7 ч. 2 ст. 131, ч.5 ст. 132, ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 173, ч. 1 ст. 98, ч.10 ст.170, ч. 6 ст. 236, ч. 2 ст. 168 КПК України, практику Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним.

Адвокат зазначає, що прокурором в клопотання не доведено наявність вказаних в абз. 2 ч.3 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно; клопотання не містить відомостей щодо призначення в рамках вказаного кримінального провадження судових експертиз, для забезпечення проведення яких є необхідність у застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого майна, зокрема електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах. Наразі, за період часу з якого було вилучено майно, а саме протягом двох тижнів, жодні слідчі дії та маніпуляції з таким майном не були проведені, не зважаючи на наявність групи слідчих в такому кримінальному провадженні.

При цьому, як вказує адвокат, за відсутності обмеження доступу системами логічного захисту такого майна, можливо було скопіювати всю необхідну інформацію, або за наявності підстав та необхідності провести експертизи (саме такі дії щодо забезпечення електронних доказів передбачені абз. 3, 4 ч.2 ст.168 КПК України) та повернути майно.

Також, долучені до клопотання про арешт майна матеріали не містять доказів, які б пояснювали неможливість здійснення органом досудового розслідування копіювання інформації, що міститься у вилучених мобільних телефонах, комп`ютерної техніки враховуючи той факт, що власником майна доступ до них під час проведення обшуку не обмежувався.

Таким чином, вилучення мобільних телефонів, що не має процесуальної необхідності є незаконним та таким що порушує гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності заявника.

Доданий до клопотання про арешт майна протокол обшуку не містить відомостей про відшукання у ході огляду мобільних телефонів, комп`ютерної техніки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інформації, яка стосується обставин цього кримінального провадження.

Відтак, на переконання ОСОБА_8 , орган досудового розслідування мав можливість забезпечити отримання необхідних, на його переконання, відомостей, які могли б бути використані як докази у кримінальному провадженні, безпосередньо під час проведення обшуку, іншим, менш обтяжливим для власників майна шляхом, без обмеження її права власності.

За таких обставин правові підстави для накладення арешту на вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон відсутні, у зв`язку з недоведеністю прокурором необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, як і необхідності його подальшого утримання органом досудового розслідування.

Таким чином, з огляду на те, що прокурором не доведено, що вилучені мобільні є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак може бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні, що необхідність такого зумовлена необхідністю проведення судових експертиз, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

З огляду на наведене вище, беручи до уваги мотивування клопотання про арешт та матеріали останнього, обґрунтованим та логічним є висновок, що мета арешту не мотивована належним чином, а запропоноване таким клопотанням втручання в законні права та інтереси його власника не пропорційне завданням кримінального провадження, не переслідує суспільний інтерес та не є законним.

Враховуючи вищенаведене, адвокат просить: відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки iPhone 12 Pro ІМЕІ НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_7 , який було вилучено 16.09.2024 року, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , в будинку по АДРЕСА_1 . Розгляд даного клопотання провести без участі ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_10 .

Від представника власника майна ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення на клопотання про арешт майна. Так, адвокат зазначає, що, вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , в будинку по АДРЕСА_1 мобільні телефони не належать ОСОБА_4 , та власне ОСОБА_4 був відсутній 16.09.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 вказує, що вилучені телефони є власністю ОСОБА_8 , яка є дружиною ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 , яка є донькою ОСОБА_8 (копія паспорта, довідки про місце проживання додається), та які згідно відомостей протоколу обшуку від 16.09.2024 року, були присутні під час проведення обшуку в будинку по АДРЕСА_1 .

Відтак, вилучене в ході обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 майно належать третім особам, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Як вказано у запереченнях, в ході проведеного обшуку 16.09.2024 року, ОСОБА_4 був відсутній за місцем його проживання та під час обшуку була присутня лише ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Відшукати речі та документи, зазначені в резолютивній частині ухвали про обшук органу досудового розслідування не видалося можливим, оскільки такі були відсутні за вказаною адресою, натомість працівниками органу досудового розслідування було оглянуто мобільні телефони ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які крім того добровільно надали паролі до вказаних телефонів для подолання логічних систем захисту.

Адвокат також зазначає, що ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_9 не мають будь-якого процесуального статусу в межах кримінального провадження № 0000321 від 14.06.2024 року, фабула вказаного кримінального провадження та ухвала про надання дозволу на проведення обшуку за місцем їхнього проживання не містить будь-якого посилання на їх протиправну діяльність чи дозвіл на вилучення належних саме їм мобільних пристроїв.

Відповідно, враховуючи що вилучені речі є власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони не мають ніякого відношення до розслідуваного кримінального правопорушення.

Як вказує адвокат, зі змісту клопотання неможливо встановити мету накладення арешту, не встановлено, для чого саме такі речі вилучені та потребують накладення на них арешту, також не встановлено які саме сліди кримінального правопорушення зберегли на собі вилучені речі і які з них були знаряддям вчинення злочину. Окрім того до клопотання не долучено жодного доказу, щодо необхідності у застосуванні арешту.

За твердженням адвоката, орган досудового розслідування мав достатньо часу зокрема з 16.09.2024 року по 30.09.24р. для здійснення всіх необхідних слідчих дій з вилученими речами. Так і ОСОБА_8 і ОСОБА_9 надали працівникам поліції необхідні паролі телефонів для розблокування і перевірка таких могла бути здійснена під час проведення обшуку на предмет відношення таких до вчинення злочину. Натомість подальше вилучення та звернення до слідчого судді з клопотання про їх арешт нічим не обґрунтовано та для сторони захисту є незрозумілим, адже згідно ухвали на проведення обшуку, дозвіл на відшукання та вилучення таких речей відсутній.

Як вказує адвокат, належного обґрунтування накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно клопотання не містить, прокурор не наводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного та не обґрунтовує мету накладення арешту, не доведено наявність вказаних в абз. 2 ч.3 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Також у запереченнях вказано на те, що клопотання не містить відомостей щодо призначення в рамках вказаного кримінального провадження судових експертиз, для забезпечення проведення яких є необхідність у застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого майна, зокрема електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах. Наразі, за період часу з якого було вилучено майно, а саме протягом двох тижнів, жодні слідчі дії та маніпуляції з таким майном не були проведені, не зважаючи на наявність групи слідчих в такому кримінальному провадженні.

При цьому, за відсутності обмеження доступу системами логічного захисту такого майна, можливо було скопіювати всю необхідну інформацію, або за наявності підстав та необхідності провести експертизи (саме такі дії щодо забезпечення електронних доказів передбачені абз. 3, 4 ч.2 ст.168 КПК України) та повернути майно.

Також, долучені до клопотання про арешт майна матеріали не містять доказів, які б пояснювали неможливість здійснення органом досудового розслідування копіювання інформації, що міститься у вилучених мобільних телефонах, комп`ютерної техніки враховуючи той факт, що власником майна доступ до них під час проведення обшуку не обмежувався.

Як зазначає адвокат, доданий до клопотання про арешт майна протокол обшуку не містить відомостей про відшукання у ході огляду мобільних телефонів, комп`ютерної техніки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інформації, яка стосується обставин цього кримінального провадження.

Відтак, на переконання ОСОБА_9 , орган досудового розслідування мав можливість забезпечити отримання необхідних, на його переконання, відомостей, які могли б бути використані як докази у кримінальному провадженні, безпосередньо під час проведення обшуку, іншим, менш обтяжливим для власників майна шляхом, без обмеження її права власності.

За таких обставин правові підстави для накладення арешту на вилучений у ОСОБА_9 мобільний телефон відсутні, у зв`язку з недоведеністю прокурором необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, як і необхідності його подальшого утримання органом досудового розслідування.

Таким чином, з огляду на те, що прокурором не доведено, що вилучені мобільні є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак може бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні, що необхідність такого зумовлена необхідністю проведення судових експертиз, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

З огляду на наведене вище, беручи до уваги мотивування клопотання про арешт та матеріали останнього, обґрунтованим та логічним є висновок, що мета арешту не мотивована належним чином, а запропоноване таким клопотанням втручання в законні права та інтереси його власника не пропорційне завданням кримінального провадження, не переслідує суспільний інтерес та не є законним.

Адвокат просить слідчого суддю відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки iPhone 14 Pro IMEI НОМЕР_4 IMEI2 НОМЕР_5 з сім картою НОМЕР_6 , який було вилучено 16.09.2024 року, під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , в будинку по АДРЕСА_1 .

Враховуючи подану прокурором заяву, письмові заперечення адвоката, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При розгляді клопотання встановлено, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000321 від 14.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що працівниками УБН ГУНП в Закарпатській області, в ході проведення оперативно-розшукових заходів отримано інформацію про те, що на території Закарпатської області діє група осіб, які умисно, з корисливих мотивів, за попередньою домовленістю між собою, здійснюють незаконне виготовлення, придбання, зберігання та збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

В подальшому в ході проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій було встановлено що до вказаної протиправної діяльності, а саме до незаконного зберігання з метою збуту та збуту наркотичних засобів і психотропних речовин причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_1 .

16.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_5 від 13.09.2024, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «iPhone 12 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім картою з маркуванням «3850-63-09-227»; мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro», ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім картою НОМЕР_6 .

Згідно ч. 6 ст. 236 КПК України, слідчий, прокурор під час проведення обшуку має право відкривати закриті приміщення, сховища, речі, долати системи логічного захисту, якщо особа, присутня при обшуку, відмовляється їх відкрити чи зняти (деактивувати) систему логічного захисту або обшук здійснюється за відсутності осіб, зазначених у частині третій цієї статті.

Якщо під час обшуку слідчий, прокурор виявив доступ чи можливість доступу до комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, для виявлення яких не надано дозвіл на проведення обшуку, але щодо яких є достатні підстави вважати, що інформація, що на них міститься, має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, прокурор, слідчий має право здійснити пошук, виявлення та фіксацію комп`ютерних даних, що на них міститься, на місці проведення обшуку.

Особи, які володіють інформацією про зміст комп`ютерних даних та особливості функціонування комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, можуть повідомити про це слідчого, прокурора під час здійснення обшуку, відомості про що вносяться до протоколу обшуку.

Як вбачається зі змісту ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, такий було надано з метою відшукання і вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, засобів для фасування та продажу наркотичних речовин, пристроїв для їх вживання, грошових коштів, які набуті злочинним шляхом, платіжних банківських карток, на яких можуть зберігатись гроші здобуті злочинним шляхом, мобільних терміналів, сім-карток операторів мобільного зв`язку, інших носіїв інформації (флеш картки, комп`ютерна техніка), інших предметів, що свідчать про протиправну діяльність ОСОБА_4 .

Згідно постанови слідчого виявлені та вилучені речі визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадження. Поряд з цим, у вказаній постанові не вказано жодних критеріїв визначених ст. 98 КПК України, яким відповідають вилучені речі та майно.

Звертаючись до суду із клопотання про арешт майна, прокурор вказує, що виявлені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні так як вони могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, були знаряддям вчинення злочину і з ними в подальшому будуть проводитись слідчі дії та, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна, зокрема, допускається з метою: забезпечення збереження речових доказів, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, слідчий суддя зазначає, що належного обґрунтування накладення арешту на вилучене у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 майно клопотання не містить. Прокурором не вказано яким із критеріїв ст. 98 КПК України, відповідає вилучене в ході обшуку майно в судовому засіданні також.

При цьому, як вказано представником власників майна у запереченнях, ними надано паролі необхідні для розблокування виявлених та вилучених телефонів. Чим власне надали доступ до інформації що міститься в таких телефонах. Вказані обставини підтверджуються протоколом обшуку, де зазначено паролі до вилучених телефонів.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в цьому кримінальному провадженні необхідність у накладенні арешту на майно пояснюється тим, що в органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав, передбачених п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом не може бути єдиною підставою для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, прокурор в клопотанні вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не наводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного та не обґрунтовує мету накладення арешту.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

На вимогу володільця особа, яка здійснює тимчасове вилучення комп`ютерних систем або їх частин, залишає йому копії інформації з таких комп`ютерних систем або їх частин (за наявності технічної можливості здійснення копіювання) з використанням матеріальних носіїв володільця комп`ютерних систем або їх частин. Копії інформації з комп`ютерних систем або їх частин, які вилучаються, виготовляються з використанням технічних засобів, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів володільця із залученням спеціаліста.

Дія абзацу п`ятого цієї частини не поширюється на випадки, якщо обіг інформації заборонено законом. Дія абзацу п`ятого цієї частини поширюється на інформацію з обмеженим доступом у частині, що не суперечить встановленому законодавством порядку обігу та захисту такої інформації.

Таким чином, процесуальним законодавством передбачено порядок зняття інформації із технічних програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту…

Разом із тим прокурором ні в клопотання, ні в судовому засіданні під час розгляду такого не доведено наявність вказаних в абз. 2 ч.3 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Окрім того, клопотання не містить відомостей щодо призначення в рамках вказаного кримінального провадження судових експертиз, для забезпечення проведення яких є необхідність у застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого майна, зокрема електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах.

Також прокурор не обґрунтовував своє клопотання необхідністю проведення експертиз з вилученим майном. Наразі, за період часу з якого було вилучено майно, а саме двох тижнів, жодні слідчі дії та маніпуляції з таким майном не були проведені, не зважаючи на наявність групи слідчих з 19 слідчих в такому кримінальному провадженні.

При цьому, за відсутності обмеження доступу системами логічного захисту такого майна, можливо було скопіювати всю необхідну інформацію, або за наявності підстав та необхідності провести експертизи (саме такі дії щодо забезпечення електронних доказів передбачені абз. 3, 4 ч.2 ст.168 КПК України) та повернути майно.

Також, долучені до клопотання про арешт майна матеріали не містять доказів, які б пояснювали неможливість здійснення органом досудового розслідування копіювання інформації, що міститься у вилучених мобільних телефонах, враховуючи той факт, що власником майна доступ до них під час проведення обшуку не обмежувався.

Таким чином, вилучення і арешт комп`ютерної техніки та мобільних телефонів, що не має процесуальної необхідності є незаконним та таким що порушує гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.4 ст.41 Конституції України право власності заявника.

Також, у ході розгляду клопотання слідчим суддею не були встановлені обставини, які б свідчили про необхідність надання вилучених мобільних телефонів, комп`ютерної техніки разом із інформацією, яка на них міститься, для проведення експертного дослідження, як необхідної умови для їх подальшого утримання органом досудового розслідування (оскільки з`ясовано, що доступ до вмісту мобільних телефонів не обмежувався системою логічного захисту). Вилучені у ході обшуку мобільні телефони не є об`єктами, отриманими в результаті вчинення кримінального правопорушення, не є засобами чи знаряддями його вчинення у прямому розумінні, що могло би бути підставою для його вилучення та подальшого арешту. Доказів протилежного прокурором у ході розгляду клопотання про арешт майна слідчому судді надано не було.

Доданий до клопотання про арешт майна протокол обшуку не містить відомостей про відшукання у ході огляду мобільних телефонів, комп`ютерної технік саме ОСОБА_4 , інформації, яка стосується обставин цього кримінального провадження.

На думку слідчого судді, орган досудового розслідування мав можливість забезпечити отримання необхідних, на його переконання, відомостей, які могли б бути використані як докази у кримінальному провадженні, безпосередньо під час проведення обшуку, іншим, менш обтяжливим для власників майна шляхом, без обмеження їх права власності.

За таких обставин, правових підстав для накладення арешту на вилучені у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 мобільні телефони, слідчий суддя не вбачає, у зв`язку з недоведеністю прокурором необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, як і необхідності його подальшого утримання органом досудового розслідування.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, з огляду на вказане вище, слідчий суддя не вбачає правових підстав для арешту майна, з огляду на те, що прокурором не доведено, що дані речі є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак може бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні, що необхідність такого зумовлена необхідністю проведення судових експертиз, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 170, 172, 173, 372, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000321 від 14.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1