Справа № 461/9870/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/643/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м.Львова, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, фізичної особи-підприємця, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_11

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Вирішено питання цивільних позовів, речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, 28.08.2020 в період часу з 10:16год. до 10:17год. ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовій клітці під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, під час суперечки зі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наніс потерпілій ОСОБА_9 два удари металевою трубою по голові, внаслідок яких вона впала на сходову клітку, чим заподіяв потерпілій, згідно висновку судово-медичного експерта, синці в підщелеповій ділянці зліва, на шиї, на руках та ногах, на спині, на грудях та правій сідниці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю рани та синця на голові, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.08.2020 в період часу з 10:16год. до 10:17 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовій клітці під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, під час суперечки із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наніс потерпілій ОСОБА_8 не менше двох ударів ногами по тулубу, а також три удари металевою трубою по голові, внаслідок яких вона впала на сходову клітку, чим заподіяв потерпілій, згідно з висновком судово-медичного експерта, рани в лівій тім`яній та потиличній ділянці, синці в ділянці підборіддя, на шиї, на лівому плечі та підборідді, на лівій бічній поверхні тулуба, на правому плечі, на лівій половині грудної клітки, на животі, на стегнах та гомілках, садно в проекції лівого плечового суглоба, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також забійні вогнища правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу, пневмоцефалію, правобічну субдуральну гематому, злам піраміди скроневої кістки, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Окрім цього, 28.08.2020 приблизно о 10:17год. ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовій клітці під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, під час вказаної вище суперечки, наніс ОСОБА_7 металевою трубою один удар по лівому плечі, один удар по лівому передпліччі, та два удари по голові, внаслідок яких він впав на сходову клітку, чим заподіяв потерпілому, згідно з висновком судово-медичного експерта, рани в правій та лівій скронево-тім`яній ділянці, синці в ділянці лівого передпліччя, ліктьового суглобу та лівої половини грудної клітки, на животі та поперековій ділянці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також травматичний субдуральний крововилив, забій головного мозку, злами скроневих кісток, злам піраміди скроневої кістки, травматичний субарахноїдальний крововилив, злам кісток склепіння черепа з переходом на основу, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, яку у встановленому порядку змінив, та в кінцевому просить оскаржений вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах кримінального провадження містяться протоколи слідчих дій, які не відповідають вимогам КПК України : протокол огляду місця події від 28.08.2020 р. (Том 2. А.с.73-75), на якому відсутній підпис учасника слідчої дії - спеціаліста (експерта) ОСОБА_12 ; протокол обшуку житла від 28.08.2020 року в якому зазначено, що під час огляду застосовані технічні засоби фотоапарат «Nikon В-500», відеокамера «Panasonic HC-V260», але не вказані відомості про технічні характеристики цифрового фотоапарата, відеокамери та носія інформації. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії обшуку житла, як цього вимагає ч.3 ст.107 КПК України Відсутні підписи осіб, що брали участь у проведенні даної слідчої дії, про роз`яснення їм права бути ознайомленими про застосування технічних засобів фіксації, умови та порядок їх використання. Окрім того, в кінці протоколу Графа «Обшук провів:» не зазначено прізвище, посада, звання, підпис особи; Зазначено , що копію ухвали слідчого судді про проведення обшуку отримав ОСОБА_6 , однак на зазначений час обшуку 28.08.2020 року жодної ухвали слідчого судді про обшук не було.

Тому, вважає, що слідчий ОСОБА_13 та працівники поліції ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 під час проведення обшуку перевищили свої повноваження, оскільки проводили обшук, не маючи ухвали слідчого судді, зазначаючи про таку в протоколі обшуку, також відсутнє доручення слідчого, який проводив обшук, проводити таку слідчу дію працівникам поліції ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Згідно постанови прокурора про проведення невідкладного обшуку від 28.08.20 р. було постановлено вилучити тільки один предмет-металеву палицю, а- працівники поліції, перевищуючи свої повноваження, вилучили інші речі, які не мали жодного відношення до кримінального провадження: портфель сіро-зеленого кольору, футболку блідо- рожевого кольору, шорти синього кольору із червоно-жовтими вставками, чоловічі кеди темного кольору із білою підошвою та шнурівками, чоловічі кеди темного кольору із білою підошвою та шнурівками, жіночі кеди темного кольору із резиновою носовою частиною світлого кольору, темно-сині кросівки із світлою підошвою, змив РБК та марлевий тампон, рушник із слідами РБК, фрагмент полотна (шмата) білого кольору зі слідами РБК, нижню миючу частину швабри голубого кольору.

В судовому засіданні встановлено, що технічний носій інформації ( відеозапис обшуку) відтворює лише 36 секунд, хоча обшук тривав більше 4 годин, він є додатком до протоколу обшуку, без якого протокол обшуку слід визнавати неналежним доказом. Не було зафіксовано, що працівники поліції перевищили свої повноваження і провели обшук не тільки у кв. АДРЕСА_3 , без участі і дозволу власника майна, без дозволу суду. При обшуку обвинувачений заявляв про необхідність присутності захисника , однак йому було відмовлено в забезпеченні захисника, чим порушено під час затримання та обшуку права на захист.

Його було затримано 28.08.2020р. приблизно о 14.00 год. в квартирі за місцем проживання. Згідно ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою. В порушення ч.ч.4,5 ст.213 КПК України ні слідчий, ні службова особа, відповідальна за перебування затриманих не повідомили негайно про затримання Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області. Відповідно до п.7 Постанови КМУ від 28.12.11р. №1363 «Про затвердження порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб» протягом 1 години потрібно було призначити захисника. Однак ці дії були здійснені аж через 9 годин з вини працівників правоохоронних органів, які вчасно не повідомили Центр. Протягом цього часу без участі захисника (до моменту видачі доручення) було проведено обшук житла та складено протокол. Тому, вважає, що зазначені вище слідчі дії є незаконними, а протокол обшуку від 28.08.2020 року слід визнати недопустимим доказом.

Відтак, вважає, що постанова про визнання речовими доказами від 28.08.2020 року слід визнати недопустимим доказом, а також речі, які вилучені внаслідок незаконного обшуку: портфель сіро-зеленого кольору, футболку блідо-рожевого кольору, шорти синього кольору із червоно-жовтими вставками, чоловічі кеди темного кольору із білою підошвою та шнурівками, чоловічі кеди темного кольору із білою підошвою та шнурівками, жіночі кеди темного кольору із резиновою носовою частиною світлого кольору, темно-сині кросівки із світлою підошвою, змив РБК та марлевий тампон, рушник із слідами РБК, фрагмент полотна (шмата) білого кольору зі слідами РБК, нижню миючу частину швабри голубого кольору.

Зазначає, що протоколи огляду відеозапису на цифровому носії DVD-R і сам носій як речовий доказ слід визнати недопустимими, оскільки неможливо встановити який саме диск оглядався. Вказує, що з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до відеозаписів з камер відео спостереження будинку, слідчий до слідчого судді не звертався, а відтак відповідно до ст. 86 КПК України, такі речові докази є недопустимі, так як отримані не в установленому КПК України, порядку. Окрім того, не встановлено власника такого устаткування, не вилучено оригіналів технічних пристроїв і самого устаткування, оглядом місця події не перевірено чи таке устаткування було установлене на місці події і мала технічну можливість здійснювати відеозапис. Відповідно немає висновків експерта з наступними питаннями: що це за камери вели відеофіксацію, чи ці відеокамери записують звук і взагалі чому ці відеокамери не долучені як речовий доказ у справі. Наданий відеозапис не може бути використаний як належний доказ, тобто як такий, що здатний своїм змістом встановлювати факти та обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Щодо неповноти судового розгляду, то судом не розглянуто клопотання від 03.11.2021 року (Том 1 а.с.217-219, Том 3 а.с.106) про долучення письмових доказів та не проведено їх оцінки, не розглянуто клопотання від 22.06.2022року про допит свідка ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (Том 2 а.с.165).

Суд неналежно перевірив покази потерпілих, оскільки вони під час допитів вказували, що вони на протязі 16 років знаходяться з обвинуваченим у довготривалих неприязних відносинах. Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні надала покази, що бачила як батькові ОСОБА_7 було нанесено 3-4 удари по голові аж застрягла залізна палка в голові і почала дико текти кров, що не відповідає інформації, записаній на диску з камери відеоспостереження. Потерпілий ОСОБА_7 дав покази в судовому засіданні, що труба була більше 1 метра, що не співпадає з трубою (речовим доказом), дослідженою у судовому засіданні, яка меншого розміру, ці недоліки ніким не усунено . Також потерпілий ОСОБА_7 дав пояснення, що коли він лежав на сходах, обвинувачений наніс йому 3-4 удари, хоча ні ОСОБА_23 ні ОСОБА_9 такого не запам`ятали і на диску з камери відеоспостереження, на який посилаються потерпілі, такого немає. ОСОБА_7 штучно створив докази, надав завідомо неправдиві показання у тяжкому злочині щодо обвинуваченого.

Згідно висновку експерта №12/78 від 01.10.2020 року (портретна експертиза) особа знаходиться на значній віддалі відносно камери відеоспостереження, тому недостатньо збереглись індивідуальні ознаки зовнішності, не встановлено де подія відбувалася, адресу, вказано що в руках в особи була дерев`яна палиця, хоча в обвинувальному акті зазначена металева труба. Згідно висновку зображення особи чоловічої статі, який одягнутий у кепку, футболку, шорти та взуття зі світлими шнурівками - непридатне для проведення ідентифікаційного портретного дослідження. Вважає, що дане відео може слугувати доказом невинуватості обвинуваченого. Однак суд дослідивши даний доказ, у вироку не надав йому правової оцінки.

Зображена на відео палка не відповідає довжині і кольору, а також об`єму труби, яку слідчий долучив до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, досліджений в судовому засіданні. Одяг на відео (на шортах написів немає, кепка, футболка,кеди інші ніж на протоколі огляду предмету) ніби ОСОБА_6 не відповідає одягу, який описували потерпілі в судовому засіданні, а також одягу, який вилучили під час обшуку і долучили як речовий доказ (на шортах з обох сторін є написи, Том 2 а.с.116) з подальшим оглядом під час судового розгляду. На відео при повільній швидкості перегляду не видно, щоб удари наносились по голові ОСОБА_7 , а також кількість ударів , що не співпадає з висновками експертів щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілих. Також, в сусідів з кв.№ 9 (Онуфрієвих) є відеокамера, яка виходить на сходову клітку, але чомусь слідство не допитало жодного члена сім`ї Онуфрієвих, не вилучило запис з їхньої камери відеоспостереження.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілим ОСОБА_7 , в матеріалах справи є належним чином не завірені копії фіскальних чеків (Том 1 а.с.62-74), які не могли братися судом до уваги, оскільки є неналежними доказами. Позивачем не доведено того, що придбані ним медикаменти призначались йому лікуючим лікарем з приводу лікування отриманих тілесних ушкоджень. Матеріали справи не містять доказів про призначення таких медикаментів лікуючим лікарем для лікування саме тілесних ушкоджень, які отримані позивачем саме 28.08.2020р., а тому підстав вважати, що такі витрати пов`язані з їх лікуванням немає. Деякі касові чеки стосуються сплати благодійних внесків, отримання консультації терапевта, які не мають жодного відношення до лікування цивільного позивача з приводу тілесних ушкоджень, отриманих позивачем 28.08.2020 року.

Потерпілі подали апеляційну скаргу, у якій просять змінити оскаржений вирок та посилити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 до восьми років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначають, що на момент вчинення злочину ОСОБА_8 була інвалідом III групи з дитинства. Цей факт був добре відомий ОСОБА_6 . ОСОБА_9 на момент вчинення злочину була матір`ю малолітнього сина віком 1 рік 8 місяців ОСОБА_24 . До вчинення злочину це було добре відомо ОСОБА_6 . Злочин ОСОБА_6 вчинений не лише стосовно повнолітніх осіб, але і стосовно малолітньої дитини.

В ході судового розгляду ОСОБА_6 своєї вини не визнав, у вчиненні злочину не розкаявся, перед потерпілими не вибачився, вважає що діяв правильно, жодної допомоги в лікуванні не пропонував, в останньому слові просив суд закрити кримінальне провадження без винесення вироку і визнати його особою, яка не вчиняла жодного злочину.

Вважають, що суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що не дає можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, що у відповідності до положень ст. 405 КПК України не є перешкодою для слухання справи за відсутності потерпілої. Окрім того, в заяві до апеляційного суду від 04.09.2024 року потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , заперечили вимоги апеляції обвинуваченого та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_7 та потерпілу ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційні вимоги потерпілих, посиливши покарання обвинуваченому, або залишити вирок без змін, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 відмовити, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог сторони обвинуваченого, підтримав сторону потерпілих, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

На думку колегії суддів, безпосередньо дослідивши докази, подані під час судового розгляду, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши потерпілих, свідків, дослідивши інші нижченаведені докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд дійшов до правильного переконання, що незважаючи на не визнання обвинуваченим вини в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, його вина повністю та об`єктивно стверджується належним чином дослідженими по справі доказами, яким судом першої інстанції надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Дослідивши докази, долучені стороною обвинувачення, покази потерпілих та свідків, які є логічними та послідовними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення та досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані, в сукупності між собою підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено події кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, такі зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими Закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, не встановлено.

Дані докази є належними й допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я відповідно.

Колегія суддів погоджується, що конкретні обставини вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а саме, спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілим по життєво важливому органу - голові, з використанням завідомо заготовленого знаряддя - металевої труби, кількість та локалізація ушкоджень, кількість потерпілих, характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілих, - переконливо свідчать про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, тобто усвідомлював можливість настання негативних наслідків своїх протиправних дій.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_6 доводиться показаннями потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що між їх сім`єю та родиною обвинуваченого ОСОБА_6 наявні недоброзичливі сусідські стосунки з 2006 року.

28 серпня 2020 року, в період часу з 10:16 год. до 10:17 год., обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовій клітці під`їзду будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, під час суперечки зі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наніс потерпілій ОСОБА_9 два удари металевою трубою по голові, внаслідок яких вона впала на сходову клітку, чим заподіяв потерпілій, згідно висновку судово-медичного експерта, синці в підщелеповій ділянці зліва, на шиї, на руках та ногах, на спині, на грудях та правій сідниці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю рани та синця на голові, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Також наніс потерпілій ОСОБА_8 не менше двох ударів ногами по тулубу, а також три удари металевою трубою по голові, внаслідок яких вона впала на сходову клітку, чим заподіяв потерпілій, згідно з висновком судово-медичного експерта, рани в лівій тім`яній та потиличній ділянці, синці в ділянці підборіддя, на шиї, на лівому плечі та підборідді, на лівій бічній поверхні тулуба, на правому плечі, на лівій половині грудної клітки, на животі, на стегнах та гомілках, садно в проекції лівого плечового суглоба, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також забійні вогнища правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу, пневмоцефалію, правобічну субдуральну гематому, злам піраміди скроневої кістки, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. ОСОБА_6 в той самий проміжок часу наніс ОСОБА_7 металевою трубою один удар по лівому плечі, один удар по лівому передпліччі, та два удари по голові, внаслідок яких він впав на сходову клітку, чим заподіяв потерпілому, згідно з висновком судово-медичного експерта, рани в правій та лівій скронево-тім`яній ділянці, синці в ділянці лівого передпліччя, ліктьового суглобу та лівої половини грудної клітки, на животі та поперековій ділянці, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також травматичний субдуральний крововилив, забій головного мозку, злами скроневих кісток, злам піраміди скроневої кістки, травматичний субарахноїдальний крововилив, злам кісток склепіння черепа з переходом на основу, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 колегія суддів вважає послідовними та такими, що повністю узгоджуються між собою та з іншими доказами, що містяться в матеріалах справи. Під час судового розгляду вони вказали на ОСОБА_6 як на особу, яка спричинила їм тілесні ушкодження металевою трубою. При цьому, зазначена у їх показах кількість та спрямованість ударів повністю підтверджується даними відеозапису та відповідним протоколом його огляду, а наслідки нанесених ударів потерпілим підтверджуються медичними документами та висновками експертиз. Ці висновки здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, в повній мірі аргументовані та не викликають сумнів у їх достовірності, правильності та повноті. Окрім того, даних, які свідчили б про те, що вказані потерпілі могли отримати тілесні ушкодження за інших обставин та від дій інших осіб судом не встановлено. Наявність медичної документації в матеріалах кримінального провадження підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями обвинуваченого та ушкодженням здоров`я потерпілих, що в свою чергу, спростовує твердження сторони захисту, що потерпілі обмовили ОСОБА_6 на підґрунті тривалих неприязних сусідських стосунків.

Колегія суддів вважає, що незначні відмінності у показах потерпілих щодо кількості ударів та довжини металевої труби цілком пояснюються стресовим станом останніх у зв`язку зі злочинними діями щодо них обвинуваченого ОСОБА_6 та не впливають на висновок суду про доведеність вини останнього. Відтак апеляційний суд не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції неналежно перевірив покази потерпілих, оскільки дані доводи є голослівними та спростовуються матеріалами справи.

Також вина обвинуваченого доводиться наступними безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема:

- даними, що містяться в протоколах прийняття заяв про кримінальне правопорушення від 28 серпня 2020 року, з якого вбачається що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 заявили про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 їм та ОСОБА_7 (т.2 а.с.66,70);

- даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 28 серпня 2020 року, з фототаблицею, згідно з яким вбачається, що у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , на першому поверсі розташовані квартири № 1,2,3 ; на другому поверсі № 4,4а,5; на третьому поверсі № 6,6а,7; на четвертому поверсі №8,8а,9. Між першим та другим поверхом на сходовій клітині (сходинках)виявлено дрібні краплі речовини бурого кольору; між другим та третім поверхом виявлено краплі речовини бурого кольору; на 3 поверсі виявлено згустки речовини бурого кольору; на 4 поверсі на підлозі виявлено краплі речовини бурого кольору. Також, на другому поверсі виявлено та вилучено порошкоподібну речовину сірого кольору невідомого походження. Між третім та четвертим поверхами, вдовж усієї сходової клітки наявні краплі речовини бурого кольору. На підлозі на четвертому поверсі також наявні краплі бурого кольору. В ході огляду вилучено 7 змивів РБК на марлевому тампоні(т.2 а.с.72-83);

- даними, що містяться в протоколі обшуку від 28.08.2020 року, відповідно до якого в ході обшуку у квартирі , що за адресою АДРЕСА_2 виявлено та вилучено: портфель сіро-зеленого кольору, змиви речовини бурого кольору на марлевому тампоні, металеву трубу, футболку блідо-рожевого кольору, шорти синього кольору із червоно-жовтими вставками, рушник зі слідами речовини бурого кольору, фрагменти полотна білого кольору із слідами речовини бурого кольору, нижню широку частину швабри голубого кольору, чоловічі та жіночі кеди темного кольору та кепку білого кольору(т.2 а.с.86-91);

- даними, що містяться в протоколі огляду відеозапису від 28.08.2020 року(з фототаблицями), відповідно до якого встановлено, що запис здійснювався із камери відео спостереження, що розташована між третім та четвертим поверхом будинку АДРЕСА_2 , яка зафіксувала як чоловік одягнутий у кепку, футболку, шорти, взуття темного кольору із білими шнурівками, із рюкзаком на спині, 28.08.2020, приблизно о 10:14 год., заходить у двері спільного користування квартир 7 та 7а , за вище вказаною адресою, потім, виходить із вищевказаної квартири із палицею у руках та прямую униз по сходах; о 10:16 год. піднімається уверх по сходах та заходить назад у двері спільного користування квартир 7 та 7а; одразу ж після чого, із четвертого поверху на третій поверх спускається жінка, схожа на ОСОБА_8 , підходить до дверей спільного користування квартир 7 та 7а та б`є по них рукою; із квартири виходить чоловік, схожий на ОСОБА_6 , та наносить останній декілька ударів ногами та руками, після чого, заходить назад у двері спільного користування квартир 7 та 7а , та вийшовши із спільного коридору вищевказаних квартир, наносить удар палицею по голові ОСОБА_8 , від чого остання падає на землю, а ОСОБА_6 закриває за собою двері спільного користування квартир 7 та 7а із середини; до дверей підходить ОСОБА_7 та декілька разів стукає палкою, що була у останнього у руках; із спільного коридору квартир 7 та 7а виходить ОСОБА_6 , із палицею у руках, та наносить удар палицею у область голови ОСОБА_7 ; наносить удар палицею у область голови ОСОБА_8 ; наносить удар палицею у область голови ОСОБА_25 , від чого остання падає. ОСОБА_6 наносить їй ще один удар палицею у область голови; після чого, ОСОБА_6 наносить палицею три удари у область голови ОСОБА_7 , від чого останній падає на землю; ОСОБА_6 наносить палицею один удар ОСОБА_7 у область голови, від чого останній б`ється головою об поверхню сходового майданчику. В подальшому, ОСОБА_6 повернувся до спільного коридору квартир 7 та 7А та зачинив за собою двері. ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_25 направились уверх по сходовій клітці до квартири, в якій проживають.

Вказаний відеозапис також був досліджений судом першої інстанції, встановлено що його зміст відповідає даним, що містяться в протоколі огляду, підстав для визнання його неналежним чи недопустимим доказом колегією суддів не встановлено (т.2 а.с.106-112);

- даними, що містяться в протоколі огляду предметів, вилучених 28 серпня 2020 року(з фототаблицями) в ході проведення обшуку у квартирі АДРЕСА_6 від 29 серпня 2020 року (т.2 а.с. 113-119);

- даними, що містяться у протоколі додаткового огляду відеозапису від 31 серпня 2020 року(з фото таблицями), (т.2 а.с.123-125);

- даними, що містяться у висновку експерта №6389 від 07.10.2020 року за результатами проведення криміналістичної експертизи відеозвукозапису, відповідно до якого показники файлової системи файлу "recfile_-00-105959- 00001300.264", що міститься на жорсткому магнітному диску "WD" WD6400AACS s/n: WCAUF2730982 відповідають оригінальним. На досліджуваному відеозаписі, що міститься в файлі "recfile_- 00-1300.264" ознак монтажу не виявлено. Файл "recfile_-00-1300.264", що міститься на жорсткому магнітному диску «WD» WD6400AACS s/n: WCAUF2730982 та файл "0000-5959-гесfile_-0-1300.тр4", що міститься на оптичному DVD-R диску "RiDATA" за своїми технічними параметрами і вмістом є ідентичні(т.2 а.с.166-167);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1233/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогельмаглютинінами анти-А, за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с. 171-172);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1232/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогельмаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с.188-189);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1231/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогельмаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с.193-194);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1230/2020-ім, відповідно до якого кров гр. ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогельмаглютинінами анти-А за ізосерологічною системою АВ0(т.2 а.с.198-199);

- даними, що містяться у висновку експерта № 1236/2020-ім,;

- даними, що містяться у висновку експерта № 1235/2020-ім, (т.2 а.с.206-209);

- даними, що містяться в довідках, наданих КНП Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова.

- даними, що містяться у висновку експерта № 1239 від 31 серпня 2020 року, відповідно до якого при обстеженні ОСОБА_9 лікарями КНП КЛШМД м. Львова І 28.08.2020 року було встановлено діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійне рана тім`яної ділянки», з приводу чого вона лікується амбулаторно. Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлено: рану на волосяній частині голови, синці на голові, в підщелеповій ділянці зліва, на шиї, на руках те ногах, на спині, на грудях, на правій сідниці, які утворились від дії тупого предмета: видовженою поверхнею, могли виникнути від ударів металевою трубою 28 серпня 2020 року. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку : наявністю рани та синця на голові відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Синці відносяться до легкого ступеня тяжкості. Кількість тілесних ушкоджень, характер їх, розташування на різню анатомічних ділянках та поверхнях тіла не дають підстави стверджувати пре можливість їх виникнення у гр-ки ОСОБА_9 внаслідок одноразового падіння її на площину з висоти власного росту(т.2 а.с.210-211);

- даними, що містяться у висновку експерта № 212/20 від 28 серпня 2020 року. Згідно з медичною картою стаціонарної хворого №20899 лікарями КНП «ЛІ НМД м. Львова» у гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було діагностовано: «Забійні вогнища правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу, пневмоцефалія, правобічна субдуральна гематома, злам піраміди правої скроневої кістки». Крім цього, під час проведення судово-медичної експертизи при огляді у потерпілої було виявлено: рани в лівій тім`яній та потиличній ділянках; синці в ділянці підборіддя, на шиї, на лівому плечі та передпліччі, на лівій бічній поверхні тулуба, на правому плечі, на лівій половині грудної клітки, на животі, на стегнах та гомілках; садно в проекції лівого плечового суглоба. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів або при ударі до таких, котрими могли бути удари руками, ногами у взутті, іншим твердим предметом з обмеженою площею поверхні, та могли утворитися 28.08.2020р.

Забійні вогнища правої скроневої частки, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом правої скроневої кістки з переходом на основу, пневмоцефалія, правобічна субдуральна гематома, злам піраміди правої скроневої кістки, в сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Рани, садна та синці відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судово-медичних даних котрі б свідчили чи могли утворитися тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту без прикладання сторонньої сили, або бути нанесеними власноручно, немає (т.2 а.с.212-214);

- даними, що містяться у висновку експерта № 211/20 від 28.08.2020 року, відповідно до якого лікарями КНП «ЛШМД м. Львова» у гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було діагностовано: «Травматичний субдуральний крововилив. Забій головного мозку. Злами скроневих кісток. Злам піраміди скроневої кістки. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Злам кісток склепіння черепа з переходом на основу». Крім цього, під час проведення судово-медичної експертизи при огляді у потерпілого було виявлено рани в правій та лівій скронево-тім`яній ділянці. Синці в ділянці лівого передпліччя, ліктьового суглобу та лівої половини грудної клітки, на животі та поперековій ділянці. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів або при ударі до таких, котрими могли бути удари руками, ногами у взутті, іншим твердим предметом з обмеженою площею поверхні, та могли утворитися 28.08.2020р.

Травматичний субдуральний крововилив, забій головного мозку, злами скроневих кісток, злам піраміди скроневої кістки, травматичний субарахноїдальний крововилив, злам кісток склепіння черепа з переходом на основу, в сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Рани та синці відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судово-медичних даних котрі б свідчили чи могли утворитися тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту без прикладання сторонньої сили, або бути нанесеними власноручно, нема(т.2 а.с.215-217);

- оглядом в судовому засіданні речового доказу, а саме металевої труби, яка була вилучена у обвинуваченого під час обшуку.

Викликані в суд першої інстанції свідки сторони обвинувачення ОСОБА_22 та ОСОБА_26 посилаючись на норми ст.63 Конституції України, відмовилися надавати покази в судовому засіданні, оскільки вони є дружиною та батьком обвинуваченого відповідно, і суд першої інстанції правомірно прийняв таку відмову, як таку що ґрунтується на приписах діючого законодавства. Відтак, покликання сторони захисту про неповноту судового розгляду в частині недопиту як свідка ОСОБА_22 не беруться колегією суддів до уваги. Так само і не можуть братись до уваги доводи про неповноту судового слідства в частині того , що не допитувався свідок ОСОБА_27 , оскільки даний свідок не був очевидцем подій та його показання не впливатимуть на доведення винуватості чи невинуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість у якості доказу протоколу обшуку, то слід зазначити наступне.

Так, слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 було винесено постанову від 28 серпня 2020 року про проведення обшуку житла за адресою : АДРЕСА_1 . Підставами проведення обшуку було зазначено норми ч.3 ст.233 КПК України(т.2 а.с.83-85).

В матеріалах справи міститься ухвала від 29 серпня 2020 року (т.2 а.с.86-90), з якої вбачається, що слідчий суддя ОСОБА_29 задоволила клопотання слідчого та надала дозвіл на проведення обшуку в кримінальному провадженні №0002028, а саме який був проведений у відповідності до ч.3 ст. 233 КПК України у будинку АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_6 , оскільки в ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні невідкладного обшуку. Останній проводився без ухвали слідчого судді, так як був пов`язаний із врятуванням майна (речових доказів) та безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак в колегії суддів немає підстав приймати до уваги твердження сторони захисту про те, що слідчий ОСОБА_13 та працівники поліції ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 під час проведення обшуку перевищили свої повноваження, оскільки проводили обшук, не маючи ухвали слідчого судді.

Отже, законність проведеної слідчої дії була предметом судового контролю на стадії досудового розслідування відповідно до вимог КПК України та належним чином досліджена судом першої інстанції, жодних порушень норм процесуального права у даному випадку колегією суддів не встановлено.

Під час судового розгляду було встановлено, що в силу об`єктивних технічних причин не вдалося відтворити відеозапис проведеного стороною обвинувачення обшуку за місцем проживання обвинуваченого.

Згідно ч. 10 ст.236 КПК України встановлено, що обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо - та відеозапису.

Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2020 року (справа № 334/5670/18. провадження № 51-4378км19) зазначив наступне. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. Запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні (частина 2 статті 104 КПК).

Згідно із частиною 6 статті 107 КПК незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги, передбачені частиною 10 статті 236 КПК, частиною 2 статті 104 КПК, частинами 1 та 6 статті 107 КПК, спрямовані на удосконалення порядку проведення обшуку житла чи іншого приміщення органами досудового розслідування, зокрема коли до протоколів слідчих дій вноситься недостовірна інформація про докази, отримані під час їх проведення. Однак, навіть у разі незастосування технічних засобів фіксування - це не є безумовною підставою для визнання доказів, отриманих під час обшуку, недопустимими, оскільки частиною 6 статті 107 КПК передбачені винятки з цього правила, коли підстави визнання фактичних даних недопустимими як докази, можуть бути «переборені» консенсусом сторін кримінального провадження (так звані, умовно-консенсуальні підстави визнання фактичних даних допустимими як докази). Отже, ситуацію, при якій не здійснювалася відеофіксація обшуку не слід ототожнювати з ситуацією, при якій сторона обвинувачення не надала в суді відеозапис як обов`язковий додаток до протоколу. Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення.

Дослідивши протокол обшуку від 28 серпня 2020 року та процесуально пов`язані з ним документи (постанову слідчого та ухвалу слідчого судді), суд першої інстанції належним чином встановив, що такий проводився з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Протокол складений відповідно до вимог діючого кримінально-процесуального законодавства. Вилучені предмети та речі були пред`явлені понятим та іншим учасникам, присутнім при обшуку. Протокол був прочитаний в голос та підписаний всіма учасниками слідчої дії. Один екземпляр протоколу був отриманий обвинуваченим ОСОБА_6 без зауважень з його боку. У вказаному протоколі зазначено, що під час проведення слідчої дії застосовувались технічні засоби - фотоапарат «NikonВ-500», відеокамера «Panasonic НС-V260» - тобто зазначено характеристики технічних засобів фіксації, а саме марка і модель, як це вимагає ч.3 ст.104 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні у якості спеціаліста інспектор 1 відділу Управління протидії кіберзлочинності у Львівській області ОСОБА_30 повідомив суд, що на диску є механічне пошкодження, що унеможливлює відтворення відео, окрім 30 секунд.

Таким чином, сама по собі технічна неможливість під час судового розгляду відтворити відеозапис проведеного обшуку, - не може бути підставою для визнання доказів, отриманих під час його проведення, недопустимими. Матеріали кримінального провадження не містять підстав до твердження, що ці докази отримані внаслідок порушення прав і свобод ОСОБА_6 чи істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для визнання зазначених доказів недопустимими з огляду на вимоги статей 86, 87 КПК.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що дані протоколу обшуку, в ході якого було вилучене знаряддя злочину, повністю узгоджуються з показами потерпілих, що саме металевою трубою, яку вилучили у квартирі обвинуваченого під час обшуку та яка була оглянута судовому засіданні, їм наносилися удари по голові та тулубу. Під час огляду в судовому засіданні металевої труби, як речового доказу, потерпілі впізнали її та підтвердили зазначене. Використання металевої труби обвинуваченим підтверджується і відеозаписом подій кримінальних правопорушень, а також відповідними протоколами слідчих дій, дослідженими в ході судового розгляду.

Визнання протоколу обшуку недопустимим доказом з формальних підстав, а саме, відсутності технічної можливості відкрити відеозапис під час судового розгляду, буде суперечити завданням кримінального провадження, визначеним у ст.2 КПК України, а саме, захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Тобто, має бути збережений баланс інтересів сторін і завдань кримінального провадження - дотримання процесуальних вимог і в той же час розкриття кримінальних правопорушень та притягнення осіб, винних у їх вчиненні, до відповідальності.

Щодо доводів сторони захисту про порушення права на захист під час проведення обшуку, то слід зазначити таке.

Що стосується проведення обшуку за відсутності захисника ОСОБА_6 , суд зазначає, що у відповідності до вимог КПК України участь захисника чи адвоката під час проведення такої слідчої дії не є обов`язковою. Відповідно до вимог ч.3 ст.236 КПК України, слідчий, прокурор не має права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов`язаний допустити такого адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення.

Матеріали справи не містять доказів обмеження права обвинуваченого на захист. Заперечень чи зауважень, з цього приводу, від обвинуваченого ОСОБА_6 в ході проведення слідчих дій не поступало.

Щодо доводів сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів - відеозапису з камери відео спостереження, а також протоколу огляду вказаного відеозапису.

Відповідно до вимог ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку матеріалами кримінального провадження підтверджується, що DVD-R був наданий на вимогу слідчого ОСОБА_31 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 , - тобто отриманий у спосіб, що передбачений КПК України. Надання відеозапису на вимогу слідчого виключає необхідність здійснення тимчасового доступу до речей і документів, оскільки таки доступ здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у разі неможливості отримати документ у інший передбачений КПК України спосіб.

В протоколі огляду відеозапису також зазначено, що огляд був проведений слідчим СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 у приміщенні службового кабінету №32 Галицького ВП ГУ НП у Львівській області, що по вул.Мартовича, 2 у м.Львові; відеозапис міститься на цифровому носії DVD-R, об`єм пам`яті 4,7 GB, круглої форми, який було надано ОСОБА_32 , який проживає за адресою: АДРЕСА_7 . Зазначено, що на диску знаходиться один файл - запис з камери відеоспостереження, що розташована між третім і четвертим поверхом будинку АДРЕСА_2 .

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа № 554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо21) наведено правила оцінки електронного доказу на предмет його допустимості.

Згідно із ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч.1 цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали: фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

У частині 3 ст. 99 КПК законодавець визначив, що оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще й його відображення, якому надається таке ж значення як документу. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Безпідставним є ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа. Характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Питання ідентифікації електронного документа як оригіналу можуть бути вирішені або повноважною особою, яка його створила (обчисленням контрольної суми файлу або каталогу з файлами (CRC-суми, hash-суми) чи накладенням цифрового підпису), або, за наявності підстав, шляхом проведення спеціальних судових досліджень.

Для виконання завдань кримінального провадження допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Долучені до матеріалів провадження, як речові докази, CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді як файл.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Таким чином, в ході судового слідства у справі досліджено саме оригінал відеозапису. Більше того, в ході судового слідства досліджено висновок за результатами проведення криміналістичної експертизи відео-звукозапису, згідно з яким відеозапис з камери відеоспостереження, який досліджений в ході судового слідства, ідентичний відеозапису, який був збережений безпосередньо з камери відеоспостереження на жорсткий диск, та такий відеозапис вівся безперервно та будь-яких змін не зазнавав.

Щодо доводів сторони захисту про неповноту досудового розслідування, а саме не отримання відеозапису з камер відео спостереження сусідів Онуфрієвих та не проведення з ними слідчих дій, то колегія суддів такі також відкидає, як безпідставні, погоджуючись із думкою суду першої інстанції, що згідно вимог ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити СРД та НСРД у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотримання порядку їх здійснення.

Сторона захисту протягом досудового розслідування та судового розгляду не була позбавлена можливості подати свої докази на спростування зазначеного у обвинувальному акті на підставі принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, зокрема і зазначений вище запис чи будь-який інший доказ на підтвердження невинуватості ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, жодних обмежень чи перешкод у даному випадку в сторони захисту не існувало.

На переконання колегії суддів, жодних порушень прав учасників кримінального провадження при подачі ними своїх доказів чи порушення принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні судом першої інстанції допущено не було.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілим ОСОБА_7 та його обґрунтованості та належності доказової бази , то слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції належно встановлено факт заподіяння дійсної, реальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 протиправними діями обвинуваченого, а саме, йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодженнями, що підтверджується вищевказаними у вироку письмовими доказами, а також доказами, долученими до позовної заяви, які є належними та допустимими. Тобто між подією кримінального правопорушення та заподіяною потерпілому шкодою встановлений безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Перевіривши розрахунок позивача ОСОБА_7 щодо його витрат на лікування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки, згідно розрахунково-касових квитанцій потерпілий витратив на лікування 37213, 49 коп. У цивільному позові просить стягнути 36870,89 грн. Розглядаючи позов в межах пред`явлених вимог, суд правильно задовольнив їх у повному обсязі. Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що підлягають стягненню благодійні внески потерпілого відділенню нейрохірургії у розмірі 3000 грн., оскільки такі безпосередньо пов`язані з лікуванням, внаслідок злочинних дій і є вимушеними витратами ОСОБА_7 під час перебування у медичному закладі, тобто матеріальною шкодою.

Колегія суддів не погоджується із доводами обвинуваченого ОСОБА_6 що в матеріалах справи є неналежним чином завірені копії фіскальних чеків та інших доказів заподіяння матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_7 , оскільки таке не відповідає дійсності.

В матеріалах кримінального провадження наявні у томі №1 а.с. 62-86 належним чином посвідчені копії адвокатом потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_33 копії усіх документів на підтвердження понесених витрат на лікування та інших матеріальних збитків. Дані докази були належно досліджені та оцінені судом першої інстанції у відповідності до всіх вимог кримінального процесуального, цивільного та цивільного процесуального Законів.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що останньому був спричинений фізичний біль та страждання як у момент заподіяння тілесних ушкоджень, так і під час тривалого лікування. Внаслідок протиправних дій засудженого істотно змінився звичний уклад життя потерпілого, який втратив попередню працездатність. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін в організації життя, основоположних засад виваженості і справедливості, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність повного задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_6 на користь потерпілого 400000 грн. Саме така сума відшкодування буде еквівалентна завданим йому моральним стражданням внаслідок фізичного болю та вимушених змін. Отже всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам Закону щодо допустимості, достовірності та достатності.

Щодо доводів апеляційної скарги потерпілих та призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 , то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які Кримінальним законом віднесені до категорій: кримінального проступку за ч.2 ст.125 КК та тяжкого злочину за ч.1 ст.121 КК України; відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, та обтяжуючу обставину , згідно п.6 ст. 67 КК України, - вчинення кримінального правопорушення щодо осіб похилого віку; особу обвинуваченого, який одружений, має постійне місце проживання, на обліках наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, є фізичною особою-підприємцем, позитивно характеризується за попереднім місцем роботи та за місцем проживання скарг на нього не надходило; згідно даних, що містяться у висновку експерта № 480 від 16.10.2020 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_6 в період інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також судом першої інстанції була врахована позиція потерпілих, які висловились про обрання суворого покарання для обвинуваченого.

Враховуючи конкретні обставини справи, те, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин щодо кількох потерпілих, характер та спосіб його вчинення, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, наявність обтяжуючої обставини та відсутність пом`якшуючих обставин, для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі, а за ч. 1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі в межах санкцій статей з реальним відбуттям такого.

При цьому, відповідно до положень ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку. Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Ураховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, яке є кримінальним проступком, минуло більше трьох років, а також з огляду на відсутність в ході судового розгляду клопотань від учасників судового провадження про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд першої інстанції правильно звільнив ОСОБА_6 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України на підставі положень ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, щодо виду та розміру призначення покарання обвинуваченому, .Призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та не є суворим. Підстав для посилення даного покарання, як про це просили потерпілі у своїй апеляційній скарзі колегією суддів не встановлено.

Колегією суддів не встановлено підстав для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 чи призначення нового розгляду у суді першої інстанції через неповноту судового розгляду, про що зазначалось в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , викладені у їх апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, призначення нового розгляду у суді першої інстанції колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 06.05.2024 року щодо ОСОБА_6 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, залишити без змін , а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4