печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000107 від 22.07.2016,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000107 від 22.07.2016, а саме: мобільний телефон ОСОБА_5 модель «Samsung Galaxy S21 Ultra 5G» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 ; трудову книжку ОСОБА_4 , в якій містяться відомості про її діяльність з 2018 року на Товаристві, зареєстровану в рф; документ із назвою «уведомление о постановке на учет физического лица в налоговом органе», який датований 26.10.2015 та має № 235909246; предмети, які зовні схожі на грошові кошти в наступному вигляді: 20 000 євро банкнотами номіналом 50 євро у кількості 400 шт.; 2 334 долари США банкнотами номіналом 100, 50, 20, 2 та 1 долар США; 100 000 гривень банкнотами номіналом 500 та 1000 гривень; 3000 японських єн банкнотами номіналом 1000 єн; 5 банкнот номіналом 10 євро, 1 банкнота номіналом 5 євро.

У судове засідання слідчий/прокурор, не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, заяви, клопотання не були подані, про причини неявки суду не повідомлено.

У судове засідання власник/володілець майна не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 подала заяву про розгляд клопотання у її відсутності. Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною першою статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим ухвалити рішення по суті клопотання у відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для постановлення відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів убачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000107 від 22.07.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 219, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у період з 2005 року по 2017 рік директор Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В. Суворова інституту сільського господарства Причорномор`я Національної академії аграрних наук України» (надалі - ДП «ДГ імені О.В. Суворова ІСГП НААН») ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осію, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди, вчинив ряд завідомо збиткових та економічно невигідних фінансово-господарських операцій, у результаті яких 12.08.2015 Господарським судом Одеської області за заявою ГНТО «Іскра» порушено справу про банкрутство ДП «ДГ імені О.В. Суворова ІСГП НААН».

Крім того, установлено, що службові особи ДП «ДГ імені О. В. Суворова ІСГП НААН», з метою заволодіння майном державного підприємства шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, діючи всупереч покладеним на них службових обов`язків щодо ефективного оперативного керівництва діяльністю підприємства, розпорядженням майном та коштами державного підприємства, діючи умисно впродовж 2014-2015 років провели низку завідомо збиткових та економічно невигідних фінансово-господарських операцій з підконтрольними їм суб`єктами господарювання, а саме: ГНТО «Іскра», ТОВ «ЗОРЯ», ТОВ «ЗОРЯ-2011», ТОВ «Ізотек», ТОВ «Імперіал-2012», що призвело до стійкої фінансової неспроможності очолюваного підприємства, неможливості погашення заборгованості за укладеними договорами, як наслідок ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.08.2015 порушено провадження у справі про банкрутство.

Проте, у 2017 році службові особи ДП «ДГ імені О.

В. Суворова ІСГП НААН», продовжуючи здійснювати господарську діяльність, яка мала б бути спрямована на відновлення платоспроможності боржника та погашення заборгованостей перед кредиторами, з метою приховування отриманих прибутків, реалізували зібраний врожай на користь третіх осіб без проведення аукціону, що призвело до неврахування вимог кредиторів.

Як зазначає прокурор у клопотанні, даними діями службові особи створили передумови для продовження терміну санації задля розпорядження майном державного підприємства на власний розсуд з метою особистого збагачення під приводом погашення заборгованості перед кредиторами, які фактично є підконтрольними суб`єктами господарювання ОСОБА_8 .

Разом з цим, у період з 2015 року по 2017 роки ОСОБА_8 , займаючи посаду директора державного підприємства, здійснив виведення з банківського рахунку підприємства, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», коштів у готівку на суму понад 5 млн грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, не оприбуткувавши їх, чим здійснив привласнення державних коштів в особливо великих розмірах.

Проведеними слідчими (розшуковими) та процесуальними діями, а також вжитими оперативними заходами встановлено, що до вчинення розслідуваних злочинів причетна ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де може зберігати речі і документи, які містять на собі сліди кримінального правопорушення та можуть мати значення речового доказу у зазначеному кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим, 19.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_9 від 26.02.2024 проведено обшук за вищевказаною адресою.

У ході обшуку з-поміж іншого виявлено та вилучено наступне майно, яке має значення речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон ОСОБА_5 марка модель «Samsung Galaxy S21 Ultra 5G» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 ; трудову книжку ОСОБА_4 , в якій містяться відомості про її діяльність з 2018 року на товаристві, зареєстровану в рф; документ із назвою «уведомление о постановке на учет физического лица в налоговом органе», який датований 26.10.2015 та має № 235909246; предмети, які зовні схожі на грошові кошти в наступному вигляді: 20 000 євро банкнотами номіналом 50 євро у кількості 400 шт.; 2 334 долари США банкнотами номіналом 100, 50, 20, 2 та 1 долар США; 100 000 гривень банкнотами номіналом 500 та 1000 гривень; 3000 японських єн банкнотами номіналом 1000 єн; 5 банкнот номіналом 10 євро, 1 банкнота номіналом 5 євро.

Постановами старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 від 20.03.2024 перелічене вище майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а саме: може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та свідчить про набуття кримінально протиправним шляхом..

Прокурор у клопотанні зазначає, що враховуючи викладене, з метою забезпечення збереження даних речових доказів від їх відчуження чи настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання.

Майнові права захищаються в Україні як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, частинами першою, п`ятою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню, оскільки відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, частини п`ятої статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, серед іншого, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Положення вказаних норм КПК України узгоджуються із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Пропорційність втручання у право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» («fair balance») між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних прав особи.

Відповідно до частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також необхідно зазначити, що згідно з положенням частини п`ятої статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Разом з тим, як убачається із матеріалів клопотання, обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , проведений 19.03.2024, що підтверджується протоколом обшуку від 19.03.2024, а датою звернення органу досудового розслідування до суду із клопотанням про арешт вилученого майна під час проведення слідчої дії є 01.08.2024, тобто з пропуском процесуального строку.

Як убачається з долученого до клопотання витягу з кримінального провадження № 0000107 від 22.07.2016, в межах даного кримінального провадження про підозру не повідомлено жодній особі та відсутні будь-які відомості, які б переконливо свідчили про необхідність накладення арешту на вказане майно, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як прокурор в судовому засіданні не довів та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності вжиття даного заходу забезпечення кримінального провадження та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, тому, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння власника належним йому майном, а тому з викладеного вбачається, що прокурор не довів необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, для досягнення визначеної ним в клопотанні мети, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 7, 9, 16, 26, 94, 107, 131, 132, 170-173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1