ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4310/24 (1-кс/639/1037/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/933/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000134 від 11.09.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000134 від 11.09.2023 року.

Згідно оскаржуваної ухвали накладено арешт на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом позбавлення права на володіння, користування, відчуження та розпорядження, яке було вилучено 08.08.2024 під час проведення обшуку за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ТОВ «Аптека 22» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 43, а саме на вилучені: синю папку з особовими справами співробітників ТОВ «Аптека 22»- 1 шт., жовта папка з особовими справами співробітників ТОВ «Аптека 22» - 1 шт.; блокноти з чорновими записами - 3 шт., чорнові записи на 1 арк.: журнал реєстрації видаткових накладних (оптовики)- 1 шт.; журнал реєстрації рахунків - 1 шт.; видаткові накладні - 84 шт., копії сертифікатів якості - 7 шт.; чорновий штатний розпис - 1 арк.; довіреність від 2024 - 1 арк.; спеціальне доручення від 2024 р. - 1 арк.; чорну папку з написом «Акты сверки 2021-2022 (Триняк)» - 1шт.; сіру паку з написом «Договора 2022» - 1 шт.; видаткову накладну № 22-Рн-0000030 від 31.07.2023- 1 арк.; копію паспорту ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1 арк.; виписку (копія) з мед картки ОСОБА_8 - 2 арк.; лист від БО «БФ» Станція Харків » - 1 арк.; видаткову накладну № 22-Рн-0000031 від 31.07.2023- 1 арк.; лист від БО «БФ» Станція Харків» - 1 арк.; товарний звіт №14 - 4 арк.; банківську виписку -3 арк.; пакет документів БО «Регіональний медичний фонд» -1 файл-12 арк.; пакет документів БО «БФ» Станція Харків» - 1 файл, 14 арк.; пакет документів БО «БФ» Станція Харків»-1 файл, 14 арк.; документи БО «Регіональний медичний фонд» -1 файл, 10 арк.; пакет документів БО «Регіональний медичний фонд» -1 файл, 4 арк.; паперову папку з написом «Паспорта, коди» -1 шт.; паперову папку з написом «Зарплата 2023 г»- 1 шт.; паперову папку з написом «Зарплата 2023рік» - 1 шт.; паперову папку з написом «Договора 2024 р»- 1 шт.; коричневу папку з відомостями на виплати на аванс - 1 шт.; чорнові записи - 7 арк.; блокнот з чорновими записами - 1 шт.

Зберігання речових доказів визначено здійснювати в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме постановою від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України».

На зазначену ухвалу слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та повернути власнику вказане майно, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали, що полягало у неправильному застосуванні передбачених законом підстав для арешту майна. Вказував на відсутність обґрунтованих мотивів, які б вказували на причетність ОСОБА_9 до вказаних кримінальних правопорушень. Вважав, що ані в ухвалі слідчого судді, ані в клопотанні прокурора не вказано, які конкретно відомості, сліди містять вищенаведені вилучені документи, а також яким чином могли дані документи бути використані як знаряддя вчинення злочину.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився. про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений, про що свідчать відомості телефонного повідомлення, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 11.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч.4 ст. 190 КК України.

12.08.2024 року прокурор звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова проведено обшук за вищезазначеною адресою, в ході якого було виявлено та вилучено відповідне майно. При цьому, наявні достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям речового доказу, зберегло на собі сліди кримінальних правопорушень та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вказані речі та майно є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення злочину, які необхідно вивчити, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення злочинів, в тому числі шляхом проведення відповідних експертиз.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Колегія суддів зазначає, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Відомості клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна, на яке слідчим суддею накладено арешт, ознакам речового доказу і обставини провадження стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, в тому числі, для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчуження, зіпсування, до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості пошкодження, псування, знищення, відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, яке було вилучене 08.08.2024 року під час проведення обшуку за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ТОВ «Аптека 22», враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, з матеріалів судового провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 липня 2024 року надано дозвіл групі слідчих СВ ВП № 1 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000134 від 11.09.2023, групі процесуальних керівників-прокурорів у даному кримінальному провадженні, дозвіл на проведення обшуку приміщення за місцем фактичного здійснення господарської діяльності ТОВ «АПТЕКА № 22» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 43, яке належить на праві власності ОСОБА_9 , з метою виявлення та вилучення: фінансово-господарської документації щодо діяльності суб`єкта господарювання (ліцензії для аптечних закладів, паспорт аптечного закладу, документ, що підтверджує право користування приміщенням під час здійснення своєї діяльності, у тому числі, технічний паспорт приміщення), документації, пов`язаної з оформленням найманих працівників та кадрові документи (трудові договори, заяви, особові картки й особові справи працівників, накази про прийняття на роботу, звільнення, зміну умов та оплати праці тощо, правила внутрішнього трудового розпорядку, положення про оплату праці, що визначає порядок та терміни виплати заробітної плати, про заохочення та преміювання, штатний розпис, посадові (робочі) інструкції тощо), документів, що підтверджують законність придбання ліків, та дозволи на реалізацію лікарських засобів, дозволу на імпорт лікарських засобів, вантажних митних декларацій на ввезення лікарських засобів в Україну, довідки про місце зберігання лікарських засобів, сертифікації на лікарські засоби, договорів, укладених з організаціями, а також документації, пов`язаної з медичними товарами, придбаними за бюджетні грошові кошти та кошти Національної служби здоров`я України, використаних для оперативного втручання та лікування, пов`язаної з діяльністю звітної документації (рахункові відомості), товарних накладних, товарних чеків, чорнових записів, мобільних телефонів осіб, причетних до вчинення злочинів, що можуть містити листування, відомості щодо банківських карток та контакти задіяних у злочинній діяльності осіб, електронних носіїв інформації (жорсткі диски, оптичні диски, USB-флеш-накопичувачі, карти пам`яті), що можуть містити відомості щодо вчинених епізодів злочинної діяльності, осіб, які в ній задіяні, та грошових коштів, отриманих злочинним шляхом: а також інших речей, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та інших документів, на яких міститься інформація про обставини кримінального правопорушення, предметів, що підтверджують вчинення даного кримінального правопорушення, а також свідчать про протиправну діяльність причетних до вказаного кримінального правопорушення.

Наявність такої ухвали обумовлює законність проведення обшуку за наведеною адресою та законність вилучення виявленого під час обшуку майна.

Поряд з цим, з відомостей протоколу обшуку вбачається, що копія ухвали слідчого судді була отримана бухгалтером ТОВ «АПТЕКА № 22» ОСОБА_10 , що свідчить про те що керівництво цього ТОВ було сповіщено про проведення обшуку.

Крім цього, відповідно до відомостей постанови слідчого про визнання речовими доказами від 09.08.2024 року (арк. 47), вбачається, що майно, яке було вилучене під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, належить взяти до уваги те, що документи, на які накладено арешт не є такими, без яких підприємство не може продовжувати здійснення своєї діяльності. Про це свідчить те, що ані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, ані в своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 не зазначав, що документи, на які накладено арешт є такими без яких неможливо здійснювати подальшу діяльність підприємства.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі представник власника майна адвокат ОСОБА_6 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна без обмеження права користування власником майна не надано та колегією суддів не встановлено.

Крім цього, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, а його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту, згідно положень ст. 174 КПК України.

За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2024 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :