Номер провадження: 11-кп/813/1782/24
Справа № 509/3412/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.06.2024 року у кримінальному провадженні №0000116 від 13.02.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.06.2024 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 02.08.2024 року.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, має двох малолітніх дітей, позитивно характеризується, раніше не судимий. Вказує, що немає доказів існування ризиків. Зазначає, що сторона обвинувачення не довела, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не може запобігти вказаним ризикам. Також вказує, що обвинувачений знаходиться під вартою більше трьох років. Крім того, зазначає, що судом порушено право на захист, оскільки справу розглянуто без захисника.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою належної йому на праві власності квартири: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі зазначає, що продовження строків тримання під вартою відбулось за відсутності захисника у справі, де його участь є обов`язковою.

Просить скасувати та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання його сім`ї.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Разом з тим, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які слугують безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до положень ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Однією із основних засад кримінального провадження, згідно до п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК, є забезпечення права на захист. Значення цієї засади відображено у ч.2 ст.20 цього Кодексу, яка передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є конституційною гарантією, яка закріплена положеннями ст.ст. 59, 63 Конституції України, та є однією з основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Основного Закону.

Забезпечення права людини на захист від обвинувачення у вчиненні злочину закріплено у ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року та у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-1V від 23.02.2006 року, зі змінами, внесеними згідно із Законами №3135-V1 від 15.03.2011 року та №5463-V1 від 16.10.2012 року, остаточне рішення ЄСПЛ у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав і основоположних свобод, є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції.

Цей Закон, як зазначено в Преамбулі, регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідність усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ проти України.

Таким чином, важливою складовою права на захист у кримінальному провадженні - є забезпечення ефективності захисту та створення умов для вільного вибору захисника. Недотримання цих складових права на захист у провадженні на різних стадіях може призвести до істотних порушень вимог КПК та є підставою для скасування судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , не дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 318 КПК, судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 324 КПК, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду.

З урахуванням правової кваліфікації інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину та положень ч. 1 ст. 52 КПК, участь захисника в даному кримінальному провадженні є обов`язковою.

З протоколу судового засідання в суді першої інстанції від 04.06.2024 року вбачається, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , його захисник ОСОБА_7 участі не приймав.

Разом з тим, суд першої інстанції, незважаючи на відсутність захисника ОСОБА_7 , не розглянув питання про можливість забезпечення участі іншого захисника обвинуваченому ОСОБА_8 (в порядку ст. 53 КПК), продовжив розгляд кримінального провадження, розглянув клопотання прокурора без участі захисника та ухвалив рішення про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що обравши такий спосіб розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції не забезпечив права обвинуваченого на захист, яке є найважливішим принципом кримінального процесуального закону України та норм міжнародного права, який закріплений у: Загальній декларації прав людини (прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року); Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року; Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04 листопада 1950 року; Зводі принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув`язненню в який би то не було формі (затвердженому 09 грудня 1988 року резолюцією Генеральної Асамблеї ООН); «Основних положеннях про роль адвокатів» (прийнятих Конгресом ООН у серпні 1990 року); Рекомендації «Про свободу здійснення професії адвоката» (ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи у 1997 року).

Таким чином, допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального законодавства при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , фактично полягало за собою позбавлення обвинуваченого ОСОБА_8 прав, гарантованих Конституцією України та КПК України та недотримання визначеної законом процедури судочинства та свідчить про неналежний розгляд клопотання прокурора в суді першої інстанції, що унеможливлювало ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.

На дане порушення норм кримінально процесуального законодавства при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , не було звернуто уваги і прокурором, який брав участь у розгляді цього клопотання в суді першої інстанції.

При розгляді письмового клопотання прокурора апеляційний суд враховує, наявність ризиків передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого злочину.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про відсутність наявності у кримінальному провадженні заявлених ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, однак зауважує, що зазначені соціальні фактори не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів, всупереч доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що на даний час існують встановлені апеляційним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотання прокурора ризиків.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог КПК під час розгляду клопотань сторони обвинувачення щодо застосування запобіжних заходів.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що зазначена стаття КПК змінена, та вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України в редакції від 18.10.2022 року передбачено наявність обов`язкового клопотання прокурора під час судового розгляду щодо питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Встановлені під час апеляційного розгляду порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, визнаються колегією суддів істотними та є безумовними підставами для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження у відповідності до вимог передбачених ст. 28 КПК України.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.06.2024 року у кримінальному провадженні №0000116 від 13.02.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 23.08.2024 року без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали становить до 23.08.2024 року.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4