ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1040/24 Справа № 203/2532/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000796 від 01 червня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Верхня Салда Свердловської області Російської Федерації, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що у нього 30.05.2022 приблизно о 21 годині 00 хвилин, в кімнаті занедбаного будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків виник умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень раніше знайомому ОСОБА_12 , з яким у нього виник словесний конфлікт. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи спричинити ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_9 правою рукою схопив ОСОБА_12 за куртку, одягнену на останньому, та повалив на підлогу. В той час, коли ОСОБА_12 знаходився на підлозі на лівому боці, ОСОБА_9 наніс йому не менш ніж десять ударів по черзі кулаками правої та лівої руки в область голови та не менш ніж десять ударів по черзі правою та лівою ногою в область голови. Потім ОСОБА_9 наніс ОСОБА_12 не менш ніж десять ударів по черзі кулаками правої та лівої руки в область тулуба та кінцівок та не менш ніж десять ударів по черзі правою та лівою ногою в область тулуба та кінцівок. Після чого ОСОБА_9 продовжив розпивати спиртні напої, а приблизно о 21:30 годині, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел знову наніс Заздравних С.О близько п`яти ударів по черзі кулаками правої та лівої руки в область тулуба та по черзі правою та лівою ногою наніс близько п`яти ударів в область тулуба. Згідно висновку експерта № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022 смерть потерпілого ОСОБА_12 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку та забиттям речовини головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку на фоні віддалених наслідків перенесеної раніше черепно-мозкової травми та тупої травми грудної клітини з переломами ребер.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Прокурор зазначає, що винуватість обвинуваченого повністю підтверджується показаннями свідків, протоколами слідчих експериментів, а також висновками експертиз та поясненнями експерта. На переконання прокурора, суд безпідставно визнав недопустимими долучені прокурором під час судового розгляду висновок № 1088/НЕ від 24.06.2022, а також постанову про призначення судово-медичної експертизи від 01.06.2023, оскільки зазначені докази відкривались стороні захисту. Поряд із цим, суд необґрунтовано визнав недостовірним показання свідка ОСОБА_13 , який засвідчив факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 . Прокурор зазначає, що показання цього свідка, надані слідчому, були оголошені судом у зв`язку зі смертю останнього, що відповідає правовим позиціям ВС, а також практиці ЄСПЛ. Незважаючи на це, суд надав перевагу показанням обвинуваченого, наданим у суді та при цьому взагалі відкинув протоколи слідчих експериментів, проведених як за участю ОСОБА_13 , так і за участі свідка ОСОБА_14 . Не врахував суд й пояснень експерта та показань решти свідків. На думку прокурора, суд не надав належної оцінки всім доказам у справі, а також не навів докладних мотивів з яких він відкидає одні та надає перевагу іншим. Прокурор вважає висновки суду суперечливими, оскільки вони не узгоджуються з дослідженими ним же доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів та представника потерпілого, які апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, виправдовуючи ОСОБА_9 , суд першої інстанції посилався на недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що є підставою для виправдання особи за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Обґрунтовуючи наведені висновки, суд керувався тим, що матеріали провадження не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Так, суд першої інстанції посилався на те, що прокурор не забезпечив участі у судовому розгляді свідка ОСОБА_15 , показання якого мають ключове значення при доказуванні винуватості ОСОБА_9 та вказав на недопустимість його показань, наданих під час досудового розслідування, з огляду на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Поряд із цим, суд не врахував в якості доказу протоколи слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , посилаючись на те, що протоколи підписані навпаки: ОСОБА_13 - протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 та ОСОБА_15 - протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 , що відповідно не засвідчує фактичних даних, зафіксованих за наслідками проведення слідчих дій.

Разом із цим, суд посилався також й на те, що під час слідчих експериментів свідками не було повідомлено обставин, на підставі яких можливо було б встановити механізм спричинення тілесних ушкоджень.

Окрім цього, суд дійшов висновку про недопустимість висновку експерта №1088/НЕ від 24.06.2022 та як наслідок, з урахуванням доктрини «плодів отруєного дерева», висновку додаткової експертизи № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022, під час якої були використані дані первинної. Свої висновки суд обґрунтував тим, що висновок експерта № 1088/НЕ від 24.06.2022 та постанова слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 01.06.2023, які було долучено прокурором в судовому засіданні 07.12.2023, стороні захисту не відкривались, що є порушенням ст. 290 КПК України. Не містять відомостей про проведення первинної експертизи та постанову слідчого, на підставі якої її було проведено, й реєстр матеріалів досудового розслідування. До того ж, суд зауважив, що копія постанови слідчого належним чином не завірена, не має відомостей про номер кримінального провадження та дату внесення відомостей до ЄРДР, а сама постанова про призначення експертизи прийнята до внесення відомостей до ЄРДР.

Серед іншого, суд посилався також й на некоректність самого обвинувачення, яке містить посилання спричинення ОСОБА_9 потерпілому ударів руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок, проте не містить даних про те, які тілесні ушкодження завдані внаслідок таких ударів. При цьому, суд зауважив, що відповідно до висновку експерта смерть потерпілого настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку та забиттям речовини головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку на фоні віддалених наслідків перенесеної раніше черепно-мозкової травми та тупої травми грудної клітини з переломами ребер. Між тим, при дослідженні судом вказаного доказу, встановлено що обвинувальний акт з ним не узгоджується в ньому відсутні відомості про те, що отримані тілесні ушкодження у вигляді синця та саден на голові, крововиливу в товщу м`яких тканин голови, крововиливі під оболонки головного мозку та забиття головного мозку, у своїй сукупності перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті та мають ознаки тяжких за ознакою небезпеки для життя.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів з наведеними висновками суду погоджується.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що в якості доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, стороною обвинувачення було надано, а судом досліджено: витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000796 від 01.06.2023; постанову про призначення групи слідчих від 01.06.2023; електронний рапорт; постанову про перекваліфікацію з ч.1 ст. 115 на ч.2 ст.121 КК України; протокол огляду місця події від 01.06.2022; протокол огляду трупа від 01.06.2022; лікарське свідоцтво про смерть № 1088/НЕ від 02.06.2022; відповідь на запит щодо перевірки дактилоскопічної карти пальців рук трупа невідомого чоловіка - ОСОБА_12 ; протоколи слідчих експериментів від 06.06.2022, проведених за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 ; висновок експерта № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022 року; копію постанови слідчого від 01.06.2022 про призначення судово-медичної експертизи трупу; висновок експерта № 1088/НЕ від 24.06.2022 року. Окрім того, стороною обвинувачення порушено питання про допит свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , з яких судом допитано лише двох останніх, а також досліджено показання експерта ОСОБА_18 .

На переконання колегії суддів, цим доказам була надана належна оцінка та вони по за розумним сумнівом не доводять винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 .

Колегія суддів погоджується з тим, протоколи слідчих експериментів від 06.06.2022, проведених за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 неможливо врахувати в якості доказів.

З матеріалів провадження вбачається, що під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , показали як ОСОБА_9 наносив ОСОБА_12 удари руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок. Водночас, свідки не вказали на кількість та локалізацію цих ушкоджень.

З урахуванням наведених обставин, за наслідками проведення експертизи № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022 експертом констатовано, що відповісти на питання щодо можливості спричинення тілесних ушкоджень, що призвели до смерті ОСОБА_12 за обставин, зазначених свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_13 неможливо, оскільки під час слідчих експериментів свідки не вказали детальну кількість та локалізацію завданих потерпілому травматичних впливів.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про те, що слідчі експерименти втрачають доказове значення, оскільки вони не засвідчують версії обвинувачення.

Що стосується самого факту спричинення тілесних ушкоджень, який з позиції обвинувачення зафіксовано у поясненнях, наданих свідками під час слідчого експерименту, то його перевірка не була забезпечена стороною обвинувачення у суді.

З матеріалів провадження вбачається, що судом було вжито вичерпних заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_15 , проте останній до суду доставлений не був.

За цих умов, вважати достовірними надані під час слідчого експерименту показання цим свідком неможливою.

Більш того, протоколи слідчих дій не підписано тими свідками, за участі яких вони складались.

Що стосується свідка ОСОБА_13 , то суд також обґрунтовано керувався тим, що його показання, надані під час досудового розслідування, не можуть бути покладені в основу вироку, оскільки це суперечитиме положенням ч. 4 ст. 95 КПК України.

Щодо недопустимості висновків експертів № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022 та № 1088/НЕ від 24.06.2022, то зазначені твердження суду є також обґрунтованими.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що відомості до ЄРДР були внесені 01.06.2023 о 18:21 годині.

Водночас, постанова про призначення судово-медичної експертизи від 01.06.2024 відомостей про номер кримінального провадження, в межах якого її було призначено не містила, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування дані про її призначення в подальшому відображені не були.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що судово-медична експертиза була призначена до внесення відомостей до ЄРДР.

На вказані обставини вказують також й пояснення прокурора, який вказав, що слідчий на огляд місця події бере з собою бланки постанови про призначення експертизи трупа.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути: відібрано пояснення; проведено медичне освідування; отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

Відповідно до положень ст.ст. 86, 87 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання.

У постанові від 31.08.2022 Велика Палата Верховного Суду (справа №756/10060/17, провадження № 13-3кс22), зауважила, що невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

З урахуванням тих обставин, що органом досудового розслідування було порушено порядок збирання доказів, зокрема прийнято процесуальне рішення про проведення слідчої дії (висновку експерта) до внесення відомостей до ЄРДР, що кримінальним процесуальним законом прямо заборонено, колегія суддів вважає обґрунтованим твердження суду про недопустимість висновку № 1088/НЕ від 24.06.2022, а також похідного від нього висновку № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022, що порушує основоположне право обвинуваченого, такого як призумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, пепредбачене ст.17 КПК України, оскільки особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вина не буде доведено у порядку, передбачену цим Кодексом. Підозра, обвинувачення не може грунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим застосування судом доктрини плодів отруйного дерева, оскільки в основу дослідження, за наслідками якого складено висновок № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022 було покладено висновок № 1088/НЕ від 24.06.2022.

Більш того, колегія суддів керується також й тим, що матеріали провадження постанови про призначення експертизи № 1088/НЕ від 24.06.2022, як і самого висновку експерта не містили, стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривався, а були долучені прокурором лише в судовому засіданні 07.12.2023. Більш того, до матеріалів провадження долучено лише копію постанови від 01.06.2022 року, яка не завірена належним чином (а.п.227 т.1).

З позиції суду, відкриття цих документів є важливою умовою забезпечення рівності сторін у судовому процесі, оскільки сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше це може суттєво обмежити можливості щодо ефективного захисту, поставивши у такий спосіб сторону захисту в явно невигідні умови.

В даному випадку сторона захисту не володіла в повному обсязі ані доказами, ані правовими підставами їх збирання, внаслідок чого було обмежено її права.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що за умови визнання недопустимими протоколів слідчих експериментів та висновків експертів, решта письмових доказів (витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0000796 від 01.06.2023, постанова про призначення групи слідчих від 01.06.2023, електронний рапорт, постанова про перекваліфікацію з ч.1 ст. 115 на ч.2 ст.121 КК України, протокол огляду місця події від 01.06.2022, протокол огляду трупа від 01.06.2022, лікарське свідоцтво про смерть № 1088/НЕ від 02.06.2022, відповідь на запит щодо перевірки дактилоскопічної карти пальців рук трупа невідомого чоловіка - ОСОБА_12 ) винуватості ОСОБА_9 не засвідчує та фактично доводить лише обставину смерті потерпілого та здійснення перевірки органом досудового розслідування цього факту.

Що стосується показань свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , то і вони свідчити про винуватість ОСОБА_9 також не можуть, оскільки вказані особи безпосередніми очевидцями події не були та у свої показаннях лише припустили наявність бійки між обвинуваченим та потерпілим.

Окрім цього, не засвідчують обставин провадження й показання експерта ОСОБА_18 , який лише підтвердив раніше складені ним висновки та виключив можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок епілептичного приступу.

Щодо самих обставин кримінального провадження, то вони також обґрунтовано визнані судом суперечливими.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 інкриміновано спричинення ОСОБА_12 : не менш ніж десять ударів по черзі кулаками правої та лівої руки в область голови та не менш ніж десять ударів по черзі правою та лівою ногою в область голови; не менш ніж десять ударів по черзі кулаками правої та лівої руки в область тулуба та кінцівок та не менш ніж десять ударів по черзі правою та лівою ногою в область тулуба та кінцівок; близько п`яти ударів по черзі кулаками правої та лівої руки в область тулуба та по черзі правою та лівою ногою близько п`яти ударів в область тулуба. При цьому в подальшому в обвинувальному акті вказано, що згідно висновку експерта № 1088/НЕ/586 від 24.06.2022 смерть потерпілого ОСОБА_12 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки головного мозку та забиттям речовини головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку на фоні віддалених наслідків перенесеної раніше черепно-мозкової травми та тупої травми грудної клітини з переломами ребер.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, колегія суддів звертає увагу на те, що органом досудового розслідування не конкретизовано дії, вчинені обвинуваченим, з повним викладом об`єктивної сторони злочину, не зазначено їх послідовність та наслідки, відсутня деталізація отриманих тілесних ушкоджень від кожної травматичної дії, їх характер та локалізація на тілі потерпілого, а також й тяжкість. Такий виклад фактичних обставин провадження свідчить про те, що причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками залишився невстановленим.

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що суд навів у мотивувальній частині вироку переконливі мотиви та підстави виправдання обвинуваченого, які відповідають положенням п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а тому приходить до висновку про повноту судового розгляду та відповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

На переконання колегії суддів, висновки суду про недоведеність вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є законними, а необхідність виправдання останнього за цих обставин обґрунтованим, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, згідно з якими виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_9 апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції з належним дотриманням вимог ст. ст. 22, 94, 370, 373 КПК України забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з викладених у ній мотивів та вважає за необхідне вирок залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4