Справа № 190/2116/24
Провадження №1-в/190/291/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника установи - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.П`ятихатки в режимі відеоконференції справу за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2024 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Засуджений та представник державної установи «П`ятихатська виправна колонія № 122» в судовому засіданні клопотання підтримали і просили його задовольнити.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання засудженого.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 26.11.2020 року засуджений Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Згідно зазначеного вироку, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, чим спричинив потерпілій матеріальної шкоди на суму 4850,00 грн.. Подія злочину відбулася 23.09.2020 року. Вирок набрав законної сили 29.12.2020 року.

12.10.2022 року на підставі ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та ОСОБА_5 направлений для відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2024 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, остаточне покарання призначено на підставі ч.1 ст.71 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувати з моменту затримання 24.01.2024 року. Згідно зазначеному вироку, ОСОБА_5 , засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненного повторно, в умовах воєнного стану; своїми діями ОСОБА_5 спричинив матеріальної шкоди потерпілому на суму 2158 грн. 34 коп.. Подія злочину відбулася 22.12.2023 року.

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 року зазначена сума становить 2684 грн..

Отже враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2024 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму 2158,34 грн., що є менше ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_5 є таким, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 згідно вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 26.11.2020 року спричинив матеріальної шкоди потерпілим на суму 4850,00 грн., що значно перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння крадіжки (2102 грн.), а відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо декриміналізації його діяння за вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2024 року, задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2024 року за ч.4 ст. 185 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати таким, що відбуває покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 26.11.2020 року у виді 3 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з моменту його затримання, тобто з 24.01.2024 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1