єдиний унікальний номер справи 546/774/24
номер провадження 1-кп/546/108/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та секретарки судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 липня 2024 року за № 0000290 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не є особою з інвалідністю, має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштований, не є учасником бойових дій, не депутат, неодружений, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

встановив:

17 липня 2024 року близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_4 в порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно вчинив фізичне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_3 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, за наступних обставин.

Так, 17 липня 2024 року близько 22 год. 50 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання своїх сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на подвір`ї домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , через небажання йти додому відпочивати вступив у словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка прийшла до сусідів з метою його супроводу до місця проживання, під час якого у нього виник прямий умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, свідомо використовуючи свою перевагу у фізичному розвитку, 17 липня 2024 року близько 22 год. 50 хв. на подвір`ї домоволодіння за вказаною вище адресою наніс ОСОБА_3 кулаком правої руки один удар в ділянку грудної клітки зліва з одночасним захватом одягу, після чого наніс кулаком правої руки ще один удар в лобово-скроневу ділянку голови зліва, від якого потерпіла впала та втратила свідомість. У результаті вказаних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні грудної клітини зліва, а також закритої черепно-мозкової травми у вигляді синця лобно-скроневої ділянки зліва та струсу головного мозку, які не характерні для утворення при падінні на площині, та, згідно висновку судово-медичного експерта № 222 від 26 липня 2024 року, кваліфікуються за ступенем тяжкості як легке тілесне ушкодження та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідно.

Своїми протиправними діями, що виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

31 липня 2024 року між потерпілою ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.

Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами потерпілого та обвинуваченого, обвинувачений повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушенні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 160 годин.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що між ним і потерпілою було укладено угоду про примирення, винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого обвинувачений визнає себе винними, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений підтвердив, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Потерпіла ОСОБА_3 проти затвердження угоди про примирення не заперечувала, зазначила, що в даний час вони примирилися з обвинуваченим, претензій до останнього вона не має. Підтвердила, що ініціатором укладення угоди була вона.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 просила затвердити угоду про примирення, визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди про примирення, оскільки укладення угоди не суперечить вимогам закону.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесене до кримінальних проступків.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 та ч. 4 ст. 474 КПК України, а потерпіла ОСОБА_3 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України. Також обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені положеннями статті 476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Суд зазначає, що узгоджена міра покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт на строк 160 годин відповідає вимогам закону, а отже ОСОБА_4 слід призначити визначене сторонами угоди покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань судом не установлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема має право затвердити угоду.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення ч. 7 ст. 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, та керуючись Кримінальним кодексом України, статтями 100, 174, 314, 373, 374, 376, 377, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення від 31 липня 2024 року, укладену між потерпілою ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню № 0000290 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений лише з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1