Провадження № 1-кс/686/6330/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0002405,

встановив:

26.07.2024 року прокурор окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке, за твердженням прокурора, являється тимчасово вилученим, однак, яке, в дійсності, не вилучалось, а лише було оглянуто, під час проведення, в період часу з 17 год. 20 хв. по 18 год. 00 хв. 25.07.2024 р., огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, на: належні ТОВ «Епіцентр К» сідловий тягач «Scania R 440», д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричіп «Schmitz SK I24 SL10.5», д.н.з. НОМЕР_2 , передані керівнику транспортного відділу ТОВ «СХК Вінницька промислова група» ТОВ «Епіцентр К», що по вул.Пирогова, 151Ж, у м.Вінниця, ОСОБА_3 ; належний ТОВ «Епіцентр К» вантажний автомобіль «Volvo VTL3R», д.н.з. НОМЕР_3 , переданий на відповідальне зберігання водію ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_4 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання в повній мірі не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує належним чином, які підстави, мета арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє також належне обґрунтування того, яка є необхідність в накладенні арешту на майно, яке взагалі не перебувало у статусі тимчасово вилученого, окрім того, матеріали клопотання не свідчать, що на сьогоднішній день в рамках кримінального провадження є необхідність проводити з означеним майном будь-які експертні дослідження, об`єктом дослідження яких мали би бути вантажний автомобіль «Volvo VTL3R», д.н.з. НОМЕР_3 , сідловий тягач « НОМЕР_4 », д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп «Schmitz SK I24 SL10.5», д.н.з. НОМЕР_2 , який взагалі не містить механічних пошкоджень, (не долучено постанов про призначення будь-яких експертиз). Відсутнє у клопотанні прокурора належне обґрунтування щодо того, яка необхідність в накладенні арешту на майно, яке не є тимчасово вилученим, та стан і місцезнаходження якого, станом на сьогоднішній день, достеменно невідомі, відповідно, що може бути виконане завдання арешту майна. Зазначення у клопотанні прокурором тієї обставини, що вказані транспортні засоби є речовими доказами, саме по собі, не пояснює підстав, мети накладення арешту на ці транспортні засоби, ризику їх знищення, пошкодження, втрати, як об`єкту матеріального світу, та неможливості довести обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовими доказами, в якій також відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України. До того ж, з урахуванням тієї обставини, що всі транспортні засоби, які належать одній юридичній особі, були оглянуті та не вилучені, тобто не перебувають у статусі тимчасово вилучених, результати проведеного огляду зафіксовані у відповідному протоколі, матеріали поданого клопотання не свідчать про існування будь-яких перешкод для проведення, з дозволу власника майна, повторного огляду зазначених транспортних засобів експертом, у разі наявності такої потреби і у випадку, якщо представники сторони обвинувачення дійдуть до висновку, що зіткнення транспортних засобів відбулось саме не внаслідок дій ОСОБА_5 .

До клопотання прокурором долучено лише копії: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.07.2024 р. (на 5 арк.); свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (на 2 арк.); постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (на 1 арк.); наказу про прийняття ОСОБА_3 на посаду та розписки останнього (на 1 арк.); пояснень ОСОБА_4 (на 1 арк.), а також, всупереч вимог ч.6 ст.132 КПК України, лише ксерокопію витягу з ЄРДР (на 1 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. Крім того, з врахуванням тих обставин, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002405 здійснюється по факту порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, та у витягу з ЄРДР йдеться про те, що саме водій ОСОБА_5 , керуючи сідловим тягачем «Scania R 440», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричіпом «Schmitz SK I24 SL10.5», д.н.з. НОМЕР_2 , не переконався в безпеці свого руху, внаслідок чого допустив попутне зіткнення із вантажним автомобілем «Volvo VTL3R», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_4 , внаслідок чого, саме ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких 26.07.2024 р. помер, прокурор у поданому клопотанні мав би навести доводи, які б давали підстави вважати, що існує обґрунтована підозра того, що мало місце саме вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0002405, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя