Справа № 535/432/24
Провадження № 1-кп/535/203/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

та представника потерпілого -адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Котельва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000113 від 19.05.2024 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любівка, Краснокутського району, Харківської області, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, працюючого «Бориспільміськбуд» на посаді зварювальника, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушенння-проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України;

УСТАНОВИВ:

19.05.2024 року близько 12:30 години, ОСОБА_5 перебував на городній ділянці господарства за місцем проживання, потерпілого ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 .

В подальшому в ході виниклої сварки з потерпілим, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у зв`язку з раптово виниклою агресією, ОСОБА_5 , знаходячись в положенні стоячи напроти потерпілого ОСОБА_4 , який в цей час також перебував в положенні стоячи навпроти, завдав один удар головою в область носа потерпілого ОСОБА_4 .

Відповідно до висновку судово-медичного експерта потерпілому ОСОБА_4 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: припухлості м`яких тканин носа, синця, забійної рани та садна на спинці носа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в заподіянні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України за обставин викладених в описовій частині вироку визнав повністю, пояснення надав аналогічні викладеним, щиро розкаявся, цивільний позов обвинуваченого визнав частково у сумі 2200 грн матеріальної шоди, моральну шкоду заявлену у сумі 15000 грн -не визнає.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник -адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначили, що мають до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру, про що потерпілим був поданий цивільний позов на загальну суму 17 200,00 грн. з яких 2200,00 грн матеріальної шоди, та 15000,00 грн. моральної шкоди Позовні вимоги якого він підтимав та просив його задовольнити. Не заперечував проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України. У частині пркарання, на суворому покаранні не наполягав.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позов потерпілого ОСОБА_4 та просив його задовольнити.

Отримавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам обвинувачення, враховуючи те, що учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України правильна, оскільки він вчинив умисні дії, які виразились в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч 2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст.66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

До обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Пленум Верховного суду України у п. 1 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого та конкретних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, наведених вище, в тому числі: повне визнання обвинуваченим вини у скоєному кримінальному правопорушенні, думки потерпілого, показів свідка ОСОБА_7 , щодо морального і психологічного стану поотерпілого після отриманих ним тілесних ушкоджень, з урахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, наявності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також те, що обвинувачений щиро розкаюється з приводу своїх протиправних дій та наслідків кримінального правопорушення, й виходячи з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в межах санкції статті, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду, обрана міра покарання є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

З урахуванням встановлених обставин, характеру вчиненого кримінального правопорушення суд не вбачає підстав для застосування положень статті 69 КК України.

Згідно з положенням п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з п.7 ч. 2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами), передбачено, що: «6. При розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 , звернувся до обвинуваченого ОСОБА_5 , з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 17 200,00 грн, яка складається з: матеріальної шкоди на суму 2200,00 грн, та моральної шкоди на суму 15 000,00 грн .

У обґрунтування понесених витрат потерпілий зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 , він отримав тілесні ушкодження та поніс моральні страждання. Все це негативно вплинуло і продовжує впливати як на стан його здоров`я, так і на психологічний стан, змусило і змушує змінювати ритм та розпорядок його повсякденного життя. Крім фізичного болю та страждань від нанесених побоїв він під час нападу зазнав надзвичайно сильного психологічного стресу. Пережите заставляє позивача нервувати, викликає почуття тривоги, негативно впливає на психологічний стан та самопочуття.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав позов в частині матеріальних збитків на суму 2200,00 грн., в частині моральної шкоди-не визнає.

Враховуючи вищевикладене, суд бере до уваги доводи потерпілого ОСОБА_4 та погоджується з тим, що в результаті завданих потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я обвинуваченим ОСОБА_5 , потерпілому завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого він дійсно зазнав шкоди, яка виразилась у спричиненні останньому тілесних ушкоджень, у зв`язку з цим та фізичному болі й стражданнях, яких він зазнав, у зв`язку з ушкодженням здоров`я. З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 17 200,00 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Оцінюючи розмір спричинення моральної шкоди, суд виходить з обставин вчиненого кримінального правопорушення, обстановки, що склалась, розміру, глибини фізичних і душевних страждань та вважає, що в результаті заподіяних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , завдано моральну шкоду, яка підлягає частковому відшкодуванню у сумі 3000,00 грн., матеріальні збитки понесені потерпілим у сумі 2200,00 грн., підтверджуються документально та підлягають відшкодуванню повністю.

Твердження потерпілого про понесення ним витрат на лікування, не підтверджується належним розрахунком оплати за послуги медичної допомоги та є безпідставними та такими, що суперечить вимогам цивільного законодавства, а саме загальним положенням інституту відшкодування шкоди в частині того, що понесені збитки мають бути реальними та підтвердженими документально.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались, у тому числі запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 128, 368, 369, 370, 373, 374, 376, 382 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі семидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190,00 грн (одна тисяча сто дев`яносто грн 00 коп.).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 , матеріальні збитки у сумі 2200,00 (дві тисячі двісті) гривень та 3000,00 (три тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині- відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Котелевський районний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору у порядку визначеному ст.376 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1