УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 760/1824/24

провадження № 51-5160 cк 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року,

встановив:

За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він будучи раніше неодноразово судимим, 12 грудня 2023 приблизно о 16:00, перебуваючи на території залізничного вокзалу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, здійснив таємне викрадення майна, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 , матеріальної шкоди на суму 3155 грн 25 коп. Після чого місце вчинення злочину покинув.

У касаційній скарзі захисник, просить ухвалу апеляційного суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_5 мінімально можливе покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ч. 1 ст.75 КК.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суди не врахували всіх даних, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , а саме: його молодий вік, щире каяття, повернення викраденого майна власнику, відсутність претензій з боку потерпілого.

Крім того, захисник просить звернути увагу на те, що вчинене його підзахисним кримінальне правопорушення відбулося на території м. Києва, де не ведуться бойові дії з квітня 2022 року, а тому на його думку, кваліфікуюча ознака «в умовах воєнного стану», відсутня.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучену до скарги копію судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й тяжкість вчиненого злочину, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину проти власності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; офіційно не працевлаштований; за місцем проживання характеризується посередньо, а також обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того, судом взято до уваги позицію потерпілого, який зазначив про відсутність претензій до обвинуваченого, повернення викраденого майна під час досудового розслідування.

З огляду на вищевикладені обставини, місцевий суд не знайшов підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК та дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, і тому призначив йому покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК.

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам, наведеним в його касаційній скарзі та не знайшов підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Також, колегія суддів звернула увагу на те, що відсутність претензій з боку потерпілого та повернення йому викраденого майна зумовлене діями співробітників правоохоронних органів, які при затриманні ОСОБА_5 вилучили викрадене майно та повернули його потерпілому ОСОБА_6 .

З вказаними висновками погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

За таких обставин призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК відповідає вимогам ст. 65 КК та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_5 щодо недоцільності застосування до його підзахисного кваліфікуючої ознаки крадіжки «в умовах воєнного стану», слід зазначити наступне.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому було продовжено.

Законом України №2117-IX від 03 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» посилено відповідальність за кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 185, 186, 187, 189, 191 КК вчинені в умовах воєнного стану.

Відповідно до цитх змін, крадіжка, вчинена в умовах воєнного або надзвичайного стану кваліфікується за ч. 4 ст. 185 КК, за що у санкції статті передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

При цьому кваліфікація за ч. 4 ст. 185 КК не передбачає такого тлумачення та кваліфікуючої ознаки як вчинення крадіжки з використанням умов воєнного стану або вчинення її на певній території України, де проводяться бойові дії.

Згідно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин, які ніким з учасників судового провадження не оспорювались, крадіжку ОСОБА_5 вчинив 12 грудня 2023 року у м. Києві, тобто на території України під час дії воєнного стану.

Таким чином висновок місцевого суду, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати саме як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, в умовах воєнного стану є обґрунтованим.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для сумніву в правильності такого висновку суду першої інстанції, а тому доводи захисника вважає безпідставними.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3