Справа № 527/2416/24
провадження № 1-кс/527/565/24
УХВАЛА

іменем України

06 вересня 2024 року слідчий суддя Глобинського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине клопотання слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000530, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження №0000530, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У своєму клопотанні слідчий зазначив, що 30.08.2024 року близько 15:40 год. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу залізничної станції в м. Глобине, Кременчуцького району Полтавської області, де діючи повторно, незаконно заволодів автомобілем, марки «ВАЗ» модель «2103», зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , та фактичним власником якого є ОСОБА_7 .

30.08.2024 року слідчим СВ ВП№1 КРУП ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції ОСОБА_8 відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №0000530 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

30.08.2024 року о 18:30 годин у порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим СВ ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 на підставі частини 3 статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, із дотриманням правил, передбачених частиною 7 статті 223 і статтею 236 Кримінального процесуального кодексу України, в присутності понятих: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , було проведено обшук затриманої особи ОСОБА_5 який одягнений в кепку світло-сірого кольору із затертим надписом на передній частині «RAGTSEMENCES», футболку зеленого кольору з надписом жовтого кольору «ФЕРОЛІТ» та білими ґудзиками, штани спортивні темного кольору з замочком типу блискавка на правій нозі, та надписом Jordan на лівій нозі, гумові капці чорного кольору 44 розміру.

Після цього кепку світло-сірого кольору вилучено та поміщено до сейф-пакету НПУ PSP 2232412, футболку зеленого кольору із надписом «ФЕРОЛІТ» вилучено та поміщено до сейф-пакету НПУ KIV 6113070, штани спортивні темного кольору запаковано до сейф-пакету НПУ KIV 6113069, гумові капці поміщено до сейф пакету НПУ KIV 6113068.

31.08.2024 року, слідчим СВ ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУПН В Полтавській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 , вилучені речі визнано в якості речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Оскільки в кримінальному провадженні є достатньо даних вважати, що тимчасово вилучене майно є знаряддям та доказом вчинення кримінального правопорушення, і відповідає вимогам ст. 167 КПК України, з метою збереження речових доказів, а також запобігання можливості їх приховування, знищення, пошкодження, псування, втрати, передачі, пересування, відчуження, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

У судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримував, з підстав зазначених у ньому.

Власник майна у судове засідання не з`явився.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановив наступне.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.5, ч.7 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно з ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчим суддею встановлено, що вилучене під час обшуку затриманої особи 30 серпня 2024 року майно набуло статусу тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131,132, 167, 167,170-173, 175, 372, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 30.08.2024 під час обшуку затриманої особи а саме: кепку світло-сірого кольору яку поміщено до сейф-пакету НПУ PSP 2232412, футболку зеленого кольору із надписом «ФЕРОЛІТ» яку поміщено до сейф-пакету НПУ KIV 6113070, штани спортивні темного кольору яку поміщено до сейф-пакету НПУ KIV 6113069, гумові капці які поміщено до сейф пакету НПУ KIV 6113068, та передати до кімнати речових доказів ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: м. Глобине, вул. Центральна, 189 - шляхом заборони користування, відчуження власнику чи іншим особам із залишенням у кімнаті речових доказів ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: м. Глобине, вул. Центральна, 189.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1