ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/584/24 Справа № 699/1104/23 Категорія: п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 .

УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

19 липня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_3 на вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 05.06.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України і призначено покарання ОСОБА_4 у виді 11 років позбавлення волі та ОСОБА_5 у виді 11 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рахується з 5.04.2023 р.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на корись держави 83375 грн. 77 коп. судових витрат на проведення судово-дактилоскопічних та молекулярно-генетичних експертиз, в рівних частках, а саме по 41687 грн. 88 коп. з кожного.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

На зазначений вирок захисниця ОСОБА_3 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_5 змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 та призначеного йому покарання.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили смерть особи або інші тяжкі наслідки і призначити покарання, яке буде відповідати особі винного та тяжкості вчинення кримінального правопорушення.

Також захисниця просить повторно дослідити докази, які були досліджені судом першої інстанції та на які посилався суд у вироку.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що, вирок стосовно ОСОБА_5 є незаконним і необґрунтованим та підлягає зміні правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 7, 9, 10, 22, 23, 370, 374 КПК України, при наданні оцінки доказів обвинувачення щодо кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_5 за наявності суперечливих даних, які мають істотне значення для ухвалення законного рішення, у мотивувальній частині вироку не навів достатніх обґрунтувань, за яких суд узяв до уваги одні докази, визнавши їх достовірними, та відкинув доводи сторони захисту.

При цьому суд, в порушення вимог ст. 94, 370, 374 КПК України, навівши перелік доказів, не розкрив їх зміст, а висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, побудував виключно на суперечливих та належно не перевірених показаннях обвинувачених, не проаналізувавши їх з точки зору належності, допустимості і достатності, а також у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Вважає, що дослідження всіх обставин справи та оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дають підстави стверджувати, що їх не можна покласти в основу вироку про обвинувачення за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки більша частина з них, ні прямо, ні опосередковано не доводять вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а інші, як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено у вироку. Тобто, місцевим судом допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд не взяв до уваги те, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження винуватим себе у вчиненні вбивства ОСОБА_6 не визнав, проте він визнав спричинення йому тілесних ушкоджень, визнав та усвідомив те, що не надав потерпілому допомоги і не зателефонував до поліції чи «швидкої», не повідомив інших осіб, спроб доставити потерпілого до медзакладу не здійснював, першої медичної допомоги не надав. Вказане не зміг зробити в силу стану алкогольного сп`яніння, тому що ОСОБА_4 , який тримав під водою потерпілого був сильнішим за нього та він не зміг витягнути ОСОБА_6 з води та врятувати від дій ОСОБА_4 . Оскільки у нього не було телефону (був в ломбарді), а тому не мав змоги відразу повідомити у відповідні органи. Зник з місця події завідомо залишивши ОСОБА_6 , якого сам, спричинивши йому тілесні ушкодження, та знаючи що він у сильному ступеню алкогольного сп`яніння, поставив в небезпечний для життя стан, без допомоги.

На запитання члена колегії: «Чи ви знаєте, що за залишення в небезпеці також є відповідальність?», стверджувально повідомив, що знає і готовий понести покарання відповідно до Закону.

Разом із цим, при вивченні протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 та відеозапису від 06.04.2023 р. вбачається, що слідчий та захисник ведуть себе пасивно, не задають уточнюючих питань, які б в повній мірі відтворили обстановку події, яка відбулася 5.04.2023 р., та надала б можливість вірно кваліфікувати дії кожного учасника, а ОСОБА_5 не зміг сформувати розповідь та зупинити свою увагу на тому, що саме він намагався врятувати та витягнути з води Зацарійного В. Відповідь на те, чому ОСОБА_5 висловлювався не чітко, надає судова - психіатрична експертиза, а саме: згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 296 від 14.06.2023 р. ОСОБА_5 виявляв ознаки вживання алкогольних напоїв зі згубними наслідками психопатоподібною поведінкою збудливо-дисоціального типу в стані алкогольної інтоксикації, що враховуючи не психотичний рівень розладів, нерізко-виражені емоційно-вольові порушення, збереженість інтелектуально-мнестичних, критичних і прогностичних функцій не позбавляло на вказаний період часу та не позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними.

Одночасно із цим, судом не надано правову оцінку порушенню права на захист обвинувачених, оскільки слідчий та прокурор допустив явне порушення права обвинувачених на захист. У їх показаннях, як вбачається з протоколів допитів під час досудового розслідування, з самого початку мають місце суперечності щодо наявності умислу та ролі кожного з них у вчиненні інкримінованого їм діяння. Після проведення ряду процесуальних дій, лише слідчою суддею Корсунь-Шевченківського райсуду ОСОБА_7 , яка вирішувала питання про обрання запобіжного заходу, звернуто на це увагу та вирішено питання про залучення ще одного захисника.

Вважає, що під час розгляду провадження не встановлено мотивів, які б вказували на прямий умисел ОСОБА_5 на вбивство ОСОБА_6 .

На думку захисниці, матеріали провадження не містять ніяких об`єктивних даних про те, що була попередня змова між обвинуваченими на вчинення вбивства потерпілого. Між тим, саме по собі декларування попередньої змови без підтвердження конкретизації її змісту, не може розцінюватися, як доведення наявності попередньої змови, а є припущенням, на якому не може ґрунтуватися обвинувачення, зворотне стороною обвинувачення в суді не доведено. Разом з цим, кримінальна відповідальність за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України передбачена лише у випадку вчинення вбивства саме за попередньою змовою групою осіб.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи та Постановах Верховного Суду у справах від 10.09.2018 р. у справі № 737/98/14 та від 15.04.2021 р. у справі № 751/2824/20.

У вироку суду звернуто увагу на показання судово - медичного експерта ОСОБА_8 про те, що останній пояснив як настає смерть людини при утопленні, її рефлекторна поведінка, тощо, проте не зазначив, що експертом чітко зазначено на більшість питань, що смерть ОСОБА_6 не настала внаслідок спричинених тілесних ушкоджень (травм), а саме легких тілесних ушкоджень відносно живої особи згідно висновку експерта № 05-11-02/30 від 25.05.2023 р., та останній відповідно був живий, а нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не закінчилося відразу смертю ОСОБА_6 . Разом із цим, враховуючи те, що ОСОБА_9 мав при токсикологічній експертизі крові 3,30 проміле та відповідно 3,86 проміле в сечі, що в разі потрапляння останнього у водне середовище унеможливило б самостійний вихід з нього, а подальше утоплення і смерть могла статися і без участі інших осіб або активних дій таких. Разом із цим, на питання учасників щодо занурення ОСОБА_6 у воду (чи самостійного чи примусового) після вказаних дій обвинувачених, людина ще жива деякий проміжок часу (декілька хвилин), навіть після того, як перестане показувати активні дії під водою. Навіть з боротьбою під водою смерть настає покроково, не раптово.

Таким чином, жодного прямого доказу, який би доводив вину ОСОБА_10 у вчиненні вбивства, на думку захисниці не має, а судом у вироку лише формально перелічені докази сторони обвинувачення без конкретного посилання, яким чином певний доказ доводить вину ОСОБА_5 .

За наведених доводів розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції по обвинуваченню ОСОБА_5 не відповідає вимогам КПК України щодо повноти, об`єктивності та неупередженості, а судове рішення за результатами розгляду справи є незаконне, висновки, викладені у такому рішенні, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, водночас мотиви суду першої інстанції про не взяття до уваги доводів сторони захисту поверховими та такими, що мають ознаки упередженості, а тому на думку сторони захисту, необхідно вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 змінити.

Перевіркою матеріалів встановлено, що апеляційна скарга подана з дотриманням встановленого порядку та строку, передбаченого ст. 395 КПК України, та відповідає вимогам ст. 396 КПК України.

Підстав для повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті апеляційного провадження, згідно ст. 399 КПК України, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 398, 401 та 402 КПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисниці ОСОБА_3 на вирок Смілянського міськрайсуду Черкаської обл. від 5.06.2024 р. стосовно ОСОБА_5 .

Надіслати копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копією апеляційної скарги, інформацію про права та обов`язки.

Встановити строк до 30.08.2024 р. для подання учасниками судового провадження заперечень на апеляційну скаргу.

Запропонувати учасникам судового провадження подати нові докази, на які вони посилаються.

Запропонувати учасникам судового провадження повідомити суд про особисту участь в судовому засіданні, або про розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2