Провадження 1-кс/201/4258/2024
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 вересня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000445 від 02 серпня 2020 року за ч.1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 через свого захисника адвоката ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою на постанову дізнавача сектору дізнання ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 вересня 2020 року про відмову у задоволенні її клопотання у кримінальному провадженні №0000445 від 02 серпня 2024 року за ч.1 ст. 162 КК України.

В обґрунтування скарги заявник посилалась на те, що у межах вищевказаного кримінального провадження нею подано до ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області клопотання про проведення допиту власника нерухомого майна, на територію якого, як зазначено у повідомленні про підозру, підозрювана ОСОБА_4 незаконно проникла. Між тим, постановою дізнавача сектору дізнання ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 вересня 2024 року їй незаконно було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, ухвалена постанова є невмотивованою, її права порушені, а тому вона змушена звернутись до суду.

Дізнавач сектору дізнання відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду скарги був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань до суду не надав.

Неявка дізнавача не перешкоджає розгляду скарги, що відповідає положенням ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В ході розгляду скарги встановлено, що 26 вересня 2024 року ОСОБА_4 через свого захисника адвоката ОСОБА_3 зверталась до дізнавача сектору дізнання відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 із клопотанням (вх. № С-1297), в якому просила провести допит свідка представника юридичної особи Дніпровської міської ради (), якого остання визначить самостійно.

Постановою дізнавача сектору дізнання СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 30 вересня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про допит у кримінальному провадженні, як свідка, представника Дніпровської міської ради, якого ОСОБА_4 визначить самостійно.

Відповідно до ч. 1. ч. 2 статті 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 26 КПК України).

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Відповідно ж до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Зі змісту ч. 2 ст. 220 КПК України слідує, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 30 вересня 2024 року, сектором дізнання відділення поліції №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000445 від 02 серпня 2024 року за ч. 1 ст. 162 КК України за фактом порушення недоторканості житла.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

26 вересня 2024 року до сектору дізнання відділення поліції №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло клопотання захисника підозрюваної про допит у кримінальному провадженні, як свідка, представника Дніпровської міської ради, якого остання визначить самостійно (вх. № С-1297)..

Клопотання ОСОБА_4 мотивовано тим, що події, які є предметом кримінального провадження, в тому числі відбувались на земельній ділянці, яка у власність чи користування ОСОБА_6 не передавалась, а отже в силу ст. 83 ЗК України належить Дніпровській міській раді, що на думку сторони захисту свідчить про відсутність факту проникнення до володіння потерпілого.

Розглядаючи по суті клопотання від 26 вересня 2024 року, дізнавач дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання про допит у кримінальному провадженні, як свідка, представника Дніпровської міської ради, якого ОСОБА_4 визначить самостійно.

Між тим, як вбачається зі змісту клопотання представника ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_3 , оглянутого у судовому засіданні, заявник у клопотанні від 26 вересня 2024 року вх. № С-1297 просила провести допит свідка представника юридичної особи Дніпровської міської ради (), якого остання, тобто Дніпровська міська рада, має визначити самостійно.

Відтак поза увагою дізнавача залишився зміст вимог заявника, викладених у клопотанні, що призвело до ухвалення невмотивованої постанови.

Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 КК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон наділяє правом, а не зобов`язує сторону обвинувачення вчиняти ті чи інші процесуальні дії під час здійснення досудового розслідування у рамках певного кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України оскарженню підлягає бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя не має повноважень зобов`язати слідчого (дізнавача) вчинити дії, які він не зобов`язаний вчиняти в установлений КПК України строк.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, скаргу слід задовольнити та скасувати постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 вересня 2024 року за її невмотивованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 вересня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000445 від 02 серпня 2024 року за ч.1 ст. 162 КК України - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача сектору дізнання відділення поліції №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 вересня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , від 26 вересня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1