КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5310/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 жовтня 2024 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено безальтернативне покарання на строк до 10 років позбавлення волі, за змістом обвинувального акту внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення настала загибель людини, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працює та суспільно корисною працею не займається, джерела доходу не має, на даний час є особою, яка судима вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2010 за ст. 307 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі, та дійшов висновку, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду,з огляду на покарання, яке йому загрожує у випадку встановлення судом його винності, незаконними способами впливати на потерпілих та свідків, а також продовжити злочинну діяльність, так як джерела доходів не має, у зв`язку з чим суд вважав за доцільне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024, просить її змінити та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими і базуються лише на припущеннях. Вказує, що в умовах СІЗО знаходиться вже шість років, що порушує його права, передбачені ст.. 5 Конституції України та взагалі розумні строки тримання під вартою та судового розгляду. При цьому апелянт зазначає, що раніше до нього застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання і він проживав за адресою в АДРЕСА_1 та жодного з зазначених прокурором ризиків не порушував.

Представник потерпілих та захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, в телефонній розмові захисник просив здійснювати розгляд справи без його участі, а тому враховуючи, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти розгляду справи у відсутність захисника, судове засідання проведено у відсутність осіб які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її, думку прокурора, яка, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000966 від 06.03.2018, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 жовтня 2024 року включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судомпершої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції були заслухані пояснення прокурора, заслухана думка представника потерпілого, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання тавстановив наявність ризиків, які на час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою не зменшились настільки, щоб дійти висновку про те, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання ним відповідних обов`язків. Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який спричинив смерть потерпілого, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, не працює та суспільно корисною працею не займається, міцних соціальних зв`язків не має, як і джерела доходу на даний час є особою, яка судима вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2010 за ст. 307 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі, що дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду та продовжити злочинну діяльність, а також враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_6 ризиків, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого цій частині є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про наявність у нього постійного місця проживання, то дана обставина, як встановив суд першої інстанції не підтверджена жодними достовірними доказами, а також жодним чином не спростовує наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не може бути самостійною підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на тривалість розгляду справи та його перебування під вартою, не може бути безумовною підставою для зміни йому запобіжного заходу, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують обґрунтовані ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що наведені у судовому рішенні ризики не ґрунтуються на жодному доказі, колегія суддів вважає безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 жовтня 2024 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4