Справа № 136/1656/24
провадження №1-кп/136/57/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 16.07.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошлани, Оратівського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно-технічна, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України не судимий,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кошлани, Оратівського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта неповна загальна середня, одруженого, має на утриманні п`ятьох дітей, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України

за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_5

з боку захисту

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 12.07.2024 рухаючись на ділянці дороги між с. Приборівка та селищем Турбів, Вінницької області, помітив залишений без нагляду транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ, моделі 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , який припаркований на узбіччі дороги, поблизу лісосмуги.

У подальшому у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння даним транспортним засобом, з метою подальшого його розукомплектування та реалізації його комплектуючих.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_3 залучив до вчинення даного кримінального правопорушення свого знайомого ОСОБА_4 , який пристав на пропозицію ОСОБА_3 та спільно 14.07.2024 приблизно о 23.00 год. прибули на місце події, де умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, пересвідчившись у тому, що вищезазначений автомобіль перебуває у технічно несправному стані, оскільки відсутня акумуляторна батарея та заблоковані передні гальмівні колодки керма, шляхом штовхання перемістили автомобіль марки ВАЗ моделі 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , бежевого кольору, 1990 року випуску, власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 29.09.1995, є ОСОБА_6 та законним користувачем якого є ОСОБА_7 , у ліс ДП «Вінницька лісова науково-дослідницька станція», що за межами с. Приборівка, Турбівської ТГ, Вінницької області.

Після цього ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_4 за допомогою заздалегідь заготовлених підручних засобів здійснили розукомплектування автомобіля на запчастини, які залишили на зберігання на місці події та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на суму 41 927,92 грн.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом за кваліфікуючими ознаками, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Такі умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом за кваліфікуючими ознаками, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, не заперечував правову кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся, вказав, що зробив належні висновки, а також добровільно, спільно із ОСОБА_4 , відшкодував завдану потерпілому шкоду у повному обсязі, просив суд суворо його не карати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, не заперечував правову кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся, вказав, що робив для себе належні висновки, зазначив, що у подальшому не буде вчиняти протиправних дій стосовно чужого майна, а також підтвердив, що добровільно, спільно із ОСОБА_3 відшкодував завдану потерпілому шкоду у повному обсязі, просив суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутність, відповідно до якої зазначив, що матеріальних та моральних претензій не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Суд переконався, що показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Ураховуючи те, що обвинувачені визнали свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.

Суд вважає доведеною винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом за кваліфікуючими ознаками, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скоїли кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом також враховується, що ОСОБА_3 має на утриманні двох малолітніх дітей, працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, в силу статті 89 КК України раніше не судимий.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Судом також враховується, що ОСОБА_4 має на утриманні п`ятьох дітей, не працевлаштований, на життя заробляє тимчасовими заробітками, за місцем проживання негативно не характеризується, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, в силу статті 89 КК України раніше не судимий.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості, справедливості та індивідуалізації покарання, при цьому враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відсутності тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, тому суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді позбавлення волі на певний строк, із застосуванням положень ст. 69-1 КК України.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.

На переконання суду, іспитовий строк сприятиме формуванню у ОСОБА_3 звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості, справедливості та індивідуалізації покарання, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відсутності тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення, тому суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді обмеження волі на певний строк, із застосуванням положень ст. 69-1 КК України.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.

На переконання суду, іспитовий строк сприятиме формуванню у ОСОБА_4 звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує в порядку ст.ст. 100, 124 КПК України.

Судом встановлено, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження було вжито заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно за ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 24.07.2024, питання про яке суд вирішує відповідно до ст.174 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинувачених в рамках цього кримінального провадження не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 65, 69-1 КК України, ст.ст. 100, 124, 174, 368, 370, 374, 376 КПК України , суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази повернути законному володільцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасувавши арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 24.07.2024.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 5 074 (п`ять тисяч сімдесят чотири ) грн 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів в сумі 5 074 (п`ять тисяч сімдесят чотири ) грн 30 коп.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_8