Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000853, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, у якому просить накласти арешт на автомобіль «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ключі до вказаного транспортного засобу та пульт від сигналізації, із встановленням заборони використання та відчуження вказаного майна, з подальшим визначенням його місцезнаходження спеціалізований майданчик тимчасового утримання транспорту, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 21.09.2024 до Подільського УП ГУНП надійшла інформація від адміністратора Територіального сервісного центру №8043 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві ОСОБА_5 про те, що 20.09.2024 до вказаної установи звернулась ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для оформлення договору дарування автомобіля марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна № НОМЕР_3 . Під час проведення перевірки вказаного автомобіля було отримано інформацію, що за наявними банками даних Міжнародної організації кримінальної поліції «Інтерпол» станом на 23.09.2024 наявна інформація щодо розшуку двигуна НОМЕР_4, ініціатор - Німеччина.

На підставі вказаного факту підрозділом дізнання Подільського УП ГУНП у м. Києві 21.09.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000853 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, та розпочато досудове розслідування

Постановою дізнавача від 21.09.2024 вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки на ньому можуть зберігатися сліди вчинення кримінального правопорушення (механічні деформації, сліди монтажу/демонтажу тощо), що мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор вказує на необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні майно, із позбавленням права відчуження та користування таким майном.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, у якому клопотання підтримав.

Представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій також просив клопотання про арешт майна задовольнити частково, без обмеження права власника щодо користування ним, оскільки транспортний засіб використовується власником у тому числі для обслуговування особи-інваліда.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, а тому, з урахуванням встановлених вище обставин, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання без їх участі.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадках, передбачених пунктами 1-2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу та підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України відповідно.

Згідно із ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні ВД Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000853, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

На підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20.09.2024 у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було тимчасово вилучено транспортний засіб, яким є автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна № НОМЕР_3 , оскільки при перевірці даних щодо нього ТСЦ № 8043 РСЦ МВС в м. Києві було встановлено, що за наявними базами даних Міжнародної організації кримінальної поліції «Інтерпол» станом на 23.09.2024 наявна інформація щодо розшуку двигуна НОМЕР_4, ініціатор - Німеччина.

Постановою начальника сектору дізнання ВП Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 від 21.09.2024 вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000853 від 21.09.2024.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що вказане майно є предметом вчинення кримінального правопорушення та на ньому могли зберегтись сліди його вчинення, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя має достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, також є достатні підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, що є належною правовою підставою для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у p:/ search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_760/ed_2017_07_13/pravo1/T124651.html?pravo=1#760 " title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, враховує правову підставу для арешту майна , можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором, у відповідності до ч.2 ст. 171 КПК України, доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Разом із цим, слідчий суддя враховує, що відповідно до ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Слідчий суддя також виходить із того, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на наведене, слідчий суддя, оцінивши в сукупності надані сторонами кримінального провадження докази, беручи до уваги наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_4 майно, яким є автомобіль «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , ключі до вказаного транспортного засобу та пульт від сигналізації, із встановленням заборони лише його відчуження, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000853, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким є автомобіль «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , ключі до вказаного транспортного засобу та пульт від сигналізації, із встановленням заборони відчуження усього вказаного вище майна.

В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна, у відповідності до вимог ст. 175 КПК України, виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надіслати слідчому, прокурору, третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Роз`яснити, що згідно із частинами 1-2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1