Справа № 473/3898/24
Номер провадження1-кп/473/322/2024
ВИРОК

іменем України

"17" жовтня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника служби в справах дітей Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області ОСОБА_9 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000552 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, учня 2-го курсу Вознесенського професійного ліцею, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024 року приблизно о 12.00 год. неподалік від музею імені Є.Кібріка, який знаходиться по АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязнених стосунків. Під час конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . В подальшому, діючи на виконання злочинного умислу, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс один удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_4 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижньої щелепи справа зі зміщенням, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, яке не є небезпечним для життя, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_8 винним себе в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, визнав повністю та пояснив, що між ним та потерпілим виник конфлікт через дівчину ОСОБА_8 . Після занять вони на одному автобусі доїхали до центра міста і ОСОБА_8 побачив, що ОСОБА_4 , кудись пішов. Обвинувачений пішов за ним слідом, так як мав намір поговорити. В парку біля музею, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_4 та сказав: «Давай поговоримо». Під час розмови потерпілий намагався вдарити обвинуваченого. ОСОБА_8 ухилився та вдарив ОСОБА_4 в область щелепи. Потерпілий впав, почав тремтіти, а обвинувачений злякався і втік, після чого поїхав додому. Зазначає, що вибачився перед потерпілим. В скоєному кається.

Вина ОСОБА_8 в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України підтверджується дослідженими в судовому засідані доказами.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що між ним та ОСОБА_8 ще в училищі виник конфлікт через дівчину обвинуваченого, під час якого ОСОБА_8 йому погрожував. Після занять, потерпілий пішов до музею ім..Кібріка, так як там його чекали друзі. Він йшов від зупинки через парк, а позаду нього йшов обвинувачений. В парку він втратив свідомість і прийшов до тями веж в швидкій. Його привезли до лікарні і виявили перелом щелепи. Більше нічого пояснити не може.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 пояснила суду, що в той день зранку її син ОСОБА_4 поїхав на заняття. Приблизно о 10:00 годині ранку їй зателефонував майстер з училища та повідомив, що її син відпросився з занять. Через кілька годин, їй знову зателефонував майстер та повідомив, що її син в лікарні. Зазначає, що батько обвинуваченого сплатив їй 10 000 грн. на лікування сина. Син лікувався в м. Миколаєві, де йому зробили операцію.

Згідно заяви ОСОБА_5 вона просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_10 , який завдав її сину тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи 20.05.2024.

Факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , ступінь тяжкості та механізм утворення, підтверджується висновком експерта №172 від 24.06.2024, згіно якого у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижньої щелепи справа зі зміщенням, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я. Тілесні ушкодження могли утворитись від удару кулаком, можливо в строк та при обставинах вказаних в постанові. Отримання даних ушкоджень в умовах падіння із вертикального положення та удару об тверду поверхню площини є малоймовірним.

Згідно квитанції АТ «Ощадбак» батько обвинуваченого ОСОБА_7 перерахував матері потерпілого ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10 000 грн. 28.05.2024.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі, сумніву в своїй належності, достовірності та допустимості не викликають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразилися в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, належить кваліфікувати за ч. 1 ст.122 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно зі ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, скоєння кримінального правопорушення неповнолітнім, часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно зі ст. 67 КК України, суд не вбачає.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, а саме те, що це є нетяжкий злочини, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин які обтяжують його покарання, думку потерпілого та його представника, які просили не застосовувати до обвинуваченого ст..69 КК України, те що він скоїв кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці та на даний час є неповнолітнім, позитивно характеризується, як за місцем проживання, так і за місцем навчання, умови його життя та виховання, те, що обвинувачений в силу ст..89 КК України не судимий, стан його здоров`я, а також те, що згідно висновку досудової доповіді, виправлення особи без позбавлення волі на певний строк можливе, а тому суд вважає, що є підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ст. ст.75, 104 КК України.

Суд не знаходить підставі, для застосування ст..69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Застосовуючи положення ст..69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а з урахуванням особи винного умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінальних правопорушень, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Але в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 , в період з 03.04.2023 по 25.02.2024 перебував на профілактичному обліку в СЮП Вознесенського РУП за категорією «дитина правопорушник без позбавлення волі», так як 23.02.2023 року вироком Вознесенського міськрайонного суду він був визнаний в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, і з застосуванням ст..69 КК України, йому було призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, від відбуття якого він був звільнений з іспитовим строком 1 рік. Згідно ухвали Вознесенського міськрайонного суду від 07.03.2024, ОСОБА_8 був звільнений від відбуття призначеного судом покарання, в зв`язку з закінченням іспитового строку.

Також, суд враховує думку потерпілого та його законного представника, які заперечували проти призначення ОСОБА_8 покарання з застосуванням ст. 69 КК України, та поведінку ОСОБА_8 після скоєння кримінального правопорушення, який побачив, що ОСОБА_4 після нанесення удару ОСОБА_8 впав та йому стало погано, втік з місця події, не намагаючись допомогти потерпілому чи викликати швидку медичну допомогу.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд виходить з того, що згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК Украни і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. ст.75, 104 КК України ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд усіма учасниками процесу протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя