Справа № 206/2742/24
Провадження № 1-кп/206/201/24
У Х В А Л А

22 серпня 2024 року в залі суду у м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючий, суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000621, відомості про яке внесені 15.09.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

29.05.2024 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

30 травня 2024 року ухвалою колегії суддів дане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою колегію суддів від 12 червня 2024 року призначено судовий розгляд даного кримінального провадження.

22.08.2024 прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на тепер не відпали та існують, а саме:

- наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від правоохоронних органів та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі. Невідворотність покарання за злочини вже сама по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення в інтересах країни агресора російської федерації, обставини вчинення свідчать про сталий зв`язок із представниками країни агресора російської федерації, тому існує ризик, що, перебуваючи на волі, останній може виїхати за межі країни або на тимчасово окуповані території України або іншим чином переховуватись від суду;

- наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, враховуючи тяжкість інкримінованого йому злочину, може вчинити дії спрямовані на знищення облікового запису інтернет-месенджеру «Telegram», які використовував для передачі інформації представнику організації країни-агресора ОСОБА_8 та листувань з ним, що підтверджують його протиправну діяльність, оскільки тільки він має до них доступ;

- перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, у теперішній час у ході судового розгляду даного обвинувального акту не допитано свідків сторони обвинувачення, тому перебуваючи на волі ОСОБА_5 може вживати заходів щодо впливу на них з метою примусити відмовитися від дачі показань чи надавати неправдиві показання;

- обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). До теперішнього часу триває російська агресія проти України, діє воєнний стан, тому враховуючи позицію обвинуваченого щодо не визнання вини, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може продовжити вчиняти та вчинити нові кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив розглянути його клопотання і застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з визначенням розгляду застави.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, вважаючи підозру необґрунтованою та зазначені ризики відсутніми, просила задовольнити клопотання обвинуваченого та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт.

Прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого, наполягаючи на наявності зазначених ризиків, та що КПК України не передбачає іншого виду запобіжного заходу у разі обвинувачення за ст. 111 КК України.

Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого з огляду на таке.

Так, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2024 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25 серпня 2024 року включно, без можливості внесення застави.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_5 , колегія суддів констатує наявність ризиків передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є наявними і не відпали. Так, ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду. Крім того у даному кримінальному провадженні не допитані свідки, а тому обвинувачений може незаконно впливати на свідків. Усе перелічене вище вказує на неможливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід.

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпали, суду не надано.

Вказані обставини дають колегії суддів підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують, обрання іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, суд вважає не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Тому клопотання обвинуваченого не ґрунтується на вимогах КПК України та задоволенню не підлягає.

Крім того, вирішуючи подане клопотання колегія суддів, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 197, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 жовтня 2024 року, включно, без можливості внесення застави.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3