ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2752/24
Провадження №1-кс/477/1144/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

08 листопада 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000115 від 25 жовтня 2024 року про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2024 року прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , шляхом направлення клопотання засобами поштового зв`язку, звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000115 від 25 жовтня 2024 року із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено 25 жовтня 2024 року в ході огляду місця події на ділянці дороги, поблизу с. Мішково-Погорілове Миколаївського району Миколаївської області у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на транспортний засіб, марки «Reugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за фактом використання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 та транспортного засобу, марки «Reugeot 206» у якого відсутні номери вузлів та агрегатів, 25 жовтня 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000115, №0000116.

25 жовтня 2024 року під час проведення огляду місця події, начальником сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області виявлено та вилучено транспортний засіб, марки «Reugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , які безпосередньо виступають предметом кримінальних правопорушень, пов`язаних з використанням завідомо підробленого документа та знищенням ідентифікаційного номера шасі або кузова транспортного засобу.

Оскільки вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та має ознаки речових доказів з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою недопущення знищення чи їх приховування виникла необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вилучене майно із встановленою забороною будь-якій фізичній чи юридичній особі користуватися та розпоряджатися цим майном , через що прокурор ОСОБА_3 звернувся з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просив його задовольнити.

ОСОБА_4 , як володілець вилученого майна, у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд клопотання прокурора без його участі. У задоволенні клопотання просив відмовити, з огляду на те, що вилучене майно у 2022 році було предметом перевірки в межах кримінального провадження за фактом використання цього ж свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з ознаками підробки та відносно вилученого майна у межах вказаного кримінального провадження проводилися відповідні експертизи, після чого кримінальне провадження було закрито, про що долучив відповідні докази.

У зв`язку неявкою учасників, фіксування судового засідання аудіо та відео технічними пристроями запису не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази у підтвердження своїх вимог та заперечень, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно з положеннями пункту 18 частини першої статті 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, .

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із частиною п`ятою статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ неодноразово у рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (Osman v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Зазначену позицію містить також рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша статті 41 Конституції України).

Згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За вказаного, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які здійснюються на підставі ухвали слідчого судді або суду (за винятком випадків, передбачених цим Кодексом).

Зокрема, частиною третьою статті 132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина п`ята статті 132 КПК України).

Як вбачається з представлених матеріалів, відділом Миколаївської окружної прокуратури здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №00115 від 25 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358, статтею 290 КК України, досудове розслідування в якому проводиться слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, за фактом використання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 та транспортного засобу, марки «Reugeot 206» у якого відсутні номери вузлів та агрегатів.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000115 від 28 жовтня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 жовтня 2024 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за частиною четвертою статті 358 КК України.

Цього ж дня до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за статтею 290 КК України, що встановлено з витягу від 28 жовтня 2024 року.

За змістом матеріалів, що долучені до клопотання прокурора, вбачається, що 25 жовтня 2024 року до чергової частини ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від інспектора взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Миколаївській області про те, що під час несення служби на ділянці дороги з обмеженням руху біля с. Мішково-Погорілове Миколаївського району Миколаївської області зупинено транспортний засіб, марки «Reugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав свідоцтво про реєстрації цього транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 з ознаками підробки.

Подальшим оглядом транспортного засобу, встановлено відсутність на ньому ідентифікаційного номеру кузова, а за перевіркою по базам ІТС ІПНП встановлено, що даний автомобіль не значиться у відповідних реєстрах МВС.

Цього ж дня, на підставі добровільної згоди ОСОБА_4 в період часу з 09.30 години по 09.55 годину начальником сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 проведено огляд місця події, в ході якого вилучено транспортний засіб, марки «Reugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску з ключами від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 .

Постановою начальника сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 25 жовтня 2024 року, транспортний засіб, марки «Reugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску з ключами від нього, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000116 від 25 жовтня 2024 року.

Постановою начальника сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 25 жовтня 2024 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000115 від 25 жовтня 2024 року.

За змістом долучених прокурором матеріалів також вбачається і те, що постановами дізнавача сектору дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 від 25 жовтня 2024 року в межах указаних кримінальних проваджень призначено судову експертизу криміналістичного дослідження транспортного засобу, об`єктом дослідження якого транспортний засіб, марки «Reugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску та судово-технічну експертизу документа, об`єктом дослідження якої є вилучене 25 жовтня 2024 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 .

З метою збереження речових доказів, та забезпечення схоронності вилученого 25 жовтня 2024 року майна для проведення експертного дослідження, прокурор ОСОБА_3 31 жовтня 2024 року звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, шляхом надсилання клопотання засобами поштового зв`язку.

Як вбачається з поданого клопотання, прокурор ОСОБА_3 , звертаючись до слідчого судді з даним клопотанням посилається на те, що вилучене у ОСОБА_4 майно має значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки є доказами злочинної діяльності, а тому відповідно до статті 170 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, існують правові підстави для арешту вилученого майна.

Так, у відповідності до положень частини першої, другої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (частина десята статті 170 КПК України).

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вимогами частини першої статті 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

За аналізом вище вказаних норм, вбачається те, що під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування слідчий суддя має оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні, а також і необхідність встановленні заборони у користуванні чи розпорядженні цим майном.

Однак, оцінюючи клопотання прокурора Омельченка на предмет відповідності вище переліченим нормам процесуального права, слідчий суддя не встановив жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що в межах наявного кримінального провадження є необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження пов`язаного з позбавленням володільця цього майна права на користування та розпорядження.

Як вбачається зі змісту долучених ОСОБА_4 матеріалів, 03 травня 2022 року підрозділом дізнання Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000121 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України за фактом використання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , виданого Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 з ознаками підробки. В межах вказаного кримінального провадження проводилися судові експертизи, з питань, що призначені дізнавачем ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області за постановами від 25 жовтня 2024 року.

З метою перевірки обставин, що зазначені володільцем вилученого під час огляду місця події 25 жовтня 2024 року майна, слідчим суддею витребувано матеріали кримінального провадження №0000121 від 03 травня 2022 року для їх дослідження при вирішенні питання про накладення арешт на тимчасово вилучене майно.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000121 від 03 травня 2022 року, що надійшли на адресу суду 06 листопада 2024 року, встановлено, що 03 травня 2022 року до ЄРДР внесено відомості з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною четвертою статі 358 КК України за фактом використання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, марки «Пежо» з ознаками підробки.

Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження, підставою внесення відомостей до ЄРДР слугувала та обставина, що 03 травня 2022 року під час патрулювання міста Миколаїв, працівниками поліції зупинено транспортний засіб марки «Рeugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова якого було знищено, а свідоцтво про його реєстрацію, серії НОМЕР_2 , видане Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 мало ознаки підробки.

В межах вказаного кримінального провадження, постановою дізнавача від 03 травня 2022 року транспортний засіб марки «Рeugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію, серії НОМЕР_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та з метою отримання відомостей, що потребують спеціальних знань, постановами дізнавалась від цього ж числа призначено судово-технічну експертизу документів та судово трасологічну експертизу.

За висновком експерта від 12 травня 2022 року №СЕ-19/115-22/3241-ДД вбачається, що надати відповідь на питання чи відповідає наданий на дослідження бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_2 зразкам бланків які перебувають в офіційному обігу на території України не виявилось можливим, оскільки неможливо встановити причину виникнення розбіжності у тексті бланку свідоцтва.

Відповідно до висновку експерта від 10 червня 2022 року №СЕ19/115-22/3368КДТЗ, наданого в результаті проведення судово-трасологічної експертизи, встановлено, що ідентифікаційний номер кузова транспортного засобу, марки «Reugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску було знищено шляхом видалення фрагменту номерної деталі з нанесеним на нього номеру кузова та встановити первинний ідентифікаційний номер кузова не виявляється можливим через видалення фрагменту номерної деталі та видалення додаткових носіїв інформації.

За наслідками досудового розслідування кримінального провадження №0000121 від 03 травня 2022 року, дізнавачем сектору дізнання Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області 16 вересня 2022 року прийнято постанову про закриття цього кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Після закриття кримінального провадження, майно, що було вилучене в межах цього кримінального провадження повернуто володільцю.

За викладених вище обставин вбачається і те, що питання справжності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , виданого Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 було предметом перевірки органу досудового розслідування у 2022 році та не встановивши наявності у цьому свідоцтві ознак підробки кримінальне провадження за даним фактом було припинено.

Поряд з цим, в межах кримінального провадження пов`язаного з використанням завідомо підробленого документа, органом досудового розслідування сектором дізнання Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перевірялися обставини знищення ідентифікаційного номеру транспортного засобу, про що вказують матеріали кримінального провадження в частині призначення судової трасологічної експертизи та відповідний висновок експерта та за наслідками цієї перевірки не встановлено достатніх підстав для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого статтею 290 КК України.

У свою чергу, сектор дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області отримавши відомості про наявність закритого кримінального провадження за фактом використання свідоцтва про реєстрацію, серії НОМЕР_2 з ознаками підробки, 25 жовтня 2024 року вніс відповідні відомості до ЄРДР, розпочавши нове кримінальне провадження та призначив проведення експертного дослідження як вказаного вище свідоцтва про реєстрацію так і транспортного засобу, поставивши на вирішення експертів аналогічні питання, що вже були предметом дослідження в межах іншого кримінального провадження, а проведення цих експертиз доручив органу, який вже здійснював такі експертизи в 2022 році.

Наявність проведених експертиз у матеріалах кримінального провадження №0000121 від 03 травня 2022 року ставить під обґрунтований сумнів необхідність арешту майна, що було вилучене 25 жовтня 2024 року в межах кримінального провадження №0000115 від 25 жовтня 2024 року з метою його утримання органом досудового розслідування для проведення аналогічних експертиз.

При цьому, слідчий суддя вважає необхідним звернути увагу як прокурора так і органу досудового розслідування, на приписи пункту 9-1 частини першої статті 284 КПК України, яка серед підстав для закриття кримінального провадження виділяє існування нескасованої постанови слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.

При цьому, у даному випадку визначальним є не сам факт керування тією чи іншою особою у різний час транспортним засобом з відповідним свідоцтвом, а наявність перевірки факту використання цими особами свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , виданого Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 з ознаками підробки а також факту використання транспортного засобу зі знищеним ідентифікаційним номером.

З матеріалів кримінального провадження №0000121 від 03 травня 2022 року вбачається, що органом досудового розслідування в межах цього кримінального провадження надана оцінка свідоцтву про реєстрацію транспортному засобу, а також і самому транспортному засобу та не встановлено їх приналежності ні до засобів ні до знаряддя вчинення кримінального правопорушення, тому внесення відомостей до ЄРДР за аналогічним фактом використання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , виданого Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 порушує принцип юридичної визначеності.

За викладеного, беручи до уваги необхідність дотримання принципу юридичної визначеності при з`ясуванні слідчим суддею обставин обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, слідчим суддею встановлено, що факт за яким внесено відомості до ЄРДР 25 жовтня 2024 року має ознаки такого, що внесений повторно, а мета накладення арешту не відповідає завданням кримінального провадження, так як необхідності у збереженні речового доказу немає.

За викладеного, слідчий суддя вважає неналежними доводи органу досудового розслідування, щодо наявності підстав для арешту на транспортний засіб, марки «Рeugeot 206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2002 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 , видане Севастопольським ВРЕР від 12 вересня 2009 року на ім`я ОСОБА_5 в межах кримінального провадження №0000115 від 25 жовтня 2024 року.

Об`єктивних даних, які б підтверджували, що зазначене прокурором у клопотанні майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та які раніше не були предметом перевірки органом досудового розслідування слідчий суддя з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Досліджуючи указане клопотання на предмет його обґрунтованості слідчий суддя встановив, що прокурором у поданому ним клопотанні не зазначено нових, відмінних від тих яким вже надана оцінка в межах іншого кримінального провадження обставин, що вказували б на необхідність його утримання органом досудового розслідування, та які кореспондувалися б з обставинами кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до ЄРДР 25 жовтня 2024 року.

Також, прокурором не доведено наявність ризиків приховування, втрати, знищення речових доказів, так як мета, задля якої прокурор наполягав на арешті вилученого майна досягнута, відповідні експертні дослідження проведенні.

При оцінці поданих прокурором доказів слідчий суддя вважає недоведеним стандарт доказування, який має використовуватися в кримінальних провадженнях поза розумним сумнівом перед стандартом балансу ймовірностей.

За таких обставин на даному етапі досудового розслідування встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності власника та володільця майна не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не відповідає законним критеріям та відповідності верховенства права, і буде надмірним втручанням у права власника, за відсутності належного обґрунтування необхідності такого обмеження в законному праві на володіння майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог статті 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000115 від 25 жовтня 2024 року про арешт майна відмовити.

Роз`яснити слідчому та прокурору у цьому кримінальному провадженні, що за приписами частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8