Справа № 154/3539/23 Провадження №11-кп/802/509/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000538 від 22 травня 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Федорівка Володимирського району Волинської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 15.05.2017 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ч.ч.1, 2, 3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 16.08.2019 року умовно-достроково на 4 місяці 28 днів;

2) 04.12.2020 року Турійським районним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 24.02.2023 року умовно-достроково на 10 місяців 9 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_7 за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Турійського районного суду Волинської області від 04.12.2020 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дати винесення вироку 08.05.2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.07.2023 року до 07.05.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попереднім тримання під вартою, до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-23/5971-ТВ від 31.05.2023 року у розмірі 1673,00 гривень, судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-23/8833-ТВ від 11.08.2023 року у розмірі 717,00 гривень, судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/103-23/8127-ТВ від 02.08.2023 року у розмірі 1195,00 гривень, а всього 3585,00 гривень.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна та речових доказів у справі.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 21.05.2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 11:00 години, перебуваючи у під`їзді багатоповерхового будинку між 2 та 3 поверхом за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, який продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 року №254/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.05.2023 року №3057-IX), шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед іноземного виробництва із сидінням «Classic Fasaddle» та передачами марки «7SPEED», що належить ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій майнову шкоду на суму 2033 гривні 33 копійки.

Окрім цього, ОСОБА_7 , 16.06.2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 07:00 години, перебуваючи поблизу під`їзду багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, який продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 року №254/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.05.2023 року №3057-IX), шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед марки «Rystar», що належить ОСОБА_10 , чим завдав потерпілій майнову шкоду на суму 2696, 67 гривень.

Окрім цього, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 14:24 годині, перебуваючи у магазині «7/23», що належить ТОВ «Клевер Сторс», за адресою: місто Володимир, вулиця Князя Василька, будинок 2, умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, який продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 року №254/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.05.2023 року №3057-IX), шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із полиць торгового залу 3 шоколадки «Мілка», що належать ТОВ «Клевер Сторс», чим завдав потерпілій юридичній особі майнову шкоду на загальну суму 302 гривні 88 копійок.

Окрім цього, ОСОБА_7 , 01.07.2023 року, о 04:25 годині, перебуваючи на другому поверсі у під`їзді багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, який продовжено Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 року №254/2023, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.05.2023 року №3057-IX), шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед марки «Formula», що належить ОСОБА_11 , чим завдав потерпілій майнову шкоду на суму 4566, 67 гривень.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (а.с.173-175).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що призначене йому покарання є суворим, оскільки він вину свою повністю визнав. Просить суд пом`якшити йому покарання, застосувавши ст.69 КК України (а.с.180).

До початку апеляційного розгляду від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 надійшло клопотання про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині засудження останнього за ч.4 ст.185 КК України (епізоди 21.05.2023 року та 24.06.2023 року) і закриття провадження в цій частині на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.189-190).

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представник потерпілого (ТОВ «Клевер Сторс»), хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представника потерпілого (ТОВ «Клевер Сторс»). Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги та клопотання захисника про закриття кримінального провадження; думку обвинуваченого та його захисника, які вимоги апеляційної скарги та клопотання підтримали; прокурора, який не заперечував щодо задоволення клопотання захисника про закриття провадження за двома епізодами, просив в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити за безпідставністю; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у ст.ст.2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, при обставинах, що наведені у вироку суду, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Що стосується клопотання захисника обвинуваченого про скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині засудження останнього за ч.4 ст.185 КК України (епізоди 21.05.2023 року та 24.06.2023 року) і закриття провадження в цій частині на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, колегія суддів вважає, що воно підлягає до задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 року по справі № 0306/7567/12, за загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Аналогічного змісту позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 16.02.2021 року по справі № 345/3522/18.Колегія суддів ККС Верховного Суду погодилася з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності закриття кримінального провадження, оскільки висновок про відсутність у діях складу злочину, з огляду на ретроспективність юридичних наслідків декриміналізації, відповідає засаді законності. Водночас зазначено, що такі підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані із змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КпАП України.

Згідно внесених змін до ст.51 КпАП України, дрібним викраденням чужого майна є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином відповідно до вказаного Закону дрібної крадіжкою, за яку передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, яка не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 визнаний судом винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України за вчинення кримінальних правопорушень у період з 21.05.2023 року по 01.07.2023 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2023 року становить 2684 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1342 гривень на 2023 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст.51 КпАП України) становить 2684 гривень.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2024 року становить 3028 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1514 гривень на 2024 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст.51 КпАП України) становить 3028 гривень.

Ураховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2023 році, становив 2684 гривень, а у 2024 році - 3028 гривень.

Тобто, з 09.08.2024 сума викраденого майна, яка не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст.51 КпАП України.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду: ОСОБА_9 на суму 2033 гривні 33 копійки (за епізодом 21.05.2023 року); ОСОБА_10 на суму2696 гривень 67 копійок (за епізодом 16.06.2023 року); ТОВ «Клевер Сторс» - на суму 302 гривні 88 копійок (за епізодом 24.06.2023 року); ОСОБА_11 на суму 4566 гривень 67 копійок (за епізодом 01.07.2023 року).

Під час перегляду справи апеляційним судом було встановлено, що по епізодам від 21.05.2023 року та 24.06.2023 року за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 були вчинені викрадення чужого майна сума вартості якого менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна за епізодами від 21.05.2023 року та 24.06.2023 року крадіжок була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, скоєні ним кримінальні правопорушення не підпадають на даний час під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

Обвинувачений, його захисник та прокурор не заперечили проти закриття кримінального провадження за епізодами від 21.05.2023 року та 24.06.2023 року, оскільки права ОСОБА_7 при цьому не будуть порушені.

Враховуючи викладене, вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за епізодами від 21.05.2023 року та 24.06.2023 року підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

У зв`язку із цим із вироку слід виключити два епізоди з крадіжками від 21.05.2023 року та 24.06.2023 року.

Щодо засудження ОСОБА_7 за епізодами вчинення кримінальних правопорушень від 16.06.2023 року та 01.07.2023 року необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом та кваліфікація кримінальних правопорушень, є правильними, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Окрім того, оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин висунутого обвинувачення, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому і з цих підстав апеляційна інстанція вказані обставини не перевіряє.

Що стосується призначення покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, колегія суддів вважає, що воно призначено без належного урахування наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин обвинуваченого.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченому враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у повному визнанні вини та щиросердному розкаянні, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не одружений, у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває на обліку, посередньо характеризується за місцем проживання, та позитивно за місцем відбування покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , хоч і послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та дані, які характеризують особу обвинуваченого, однак належним чином не врахував їх та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування, зокрема, положень ст.69 КК України щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Внаслідок чого призначив покарання хоч наближене до мінімального, передбачене санкцією частини статті за інкриміноване кримінальне правопорушення, проте таке, яке, на думку колегії суддів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавець дав суду право у виняткових випадках, з огляду на індивідуальні особливості вчиненого правопорушення та особу винного, призначити більш м`яке покарання тобто застосовувати положення ст. 69 КК України.

Так, згідно вказаної норми матеріального права за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в загальній частині цього Кодексу.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведені обставини разом з вже врахованими судом першої інстанції, що пом`якшують покарання, переконують колегію суддів, що обвинуваченому слід призначити більш м`яке покарання.

З огляду на викладене, дані обставини, що на думку колегії суддів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, і з урахуванням особи обвинуваченого та виходячи із положень ст.ст.50, 65 КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості застосування положень ст.69 КК України ? призначення обвинуваченому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Турійського районного суду Волинської області від 04.12.2020 року.

За переконанням колегії суддів, саме покарання із застосуванням ст.69 КК України відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України і буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого й запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408, з врахуванням ч.2 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 травня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання та висновку про визнання винним за епізодами викрадення майна:

- від 21 травня 2023 року велосипед іноземного виробництва із сидінням «Classic Fasaddle» та передачами марки «7SPEED», що належить ОСОБА_9 ;

- від 24 червня 2023 року із полиць торгового залу 3 шоколадки «Мілка», що належать ТОВ «Клевер Сторс», скасувати, а кримінальне правопорушення за зазначеними епізодами закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Виключити з вироку два епізоди, пов`язані з крадіжками від 21 травня 2023 року та від 24 червня 2023 року.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.185 КК України (за епізодами таємного викрадення чужого майна від 16 червня 2023 року, велосипеду марки «Rystar», що належить ОСОБА_10 , та від 01 липня 2023 року, велосипеду марки «Formula», що належить ОСОБА_11 ).

Призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Турійського районного суду Волинської області від 04 грудня 2020 року та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді