Справа № 478/1523/24 Провадження №1-в/478/471/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.11.2024 року смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка Миколаївської області подання державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про звільнення від покарання та пом`якшення покарання відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Миколаїв, українеця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, до арешту не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 . По теперішній справі засудженого: 14.08.2020 року Березанським районним судом Миколаївської області за ст. 185 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений з іспитовим строком на 2 роки. 01.03.2021 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. За ч. 1 ч. 4 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 14.08.2020 року остаточно до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 01.04.2021 року. 13.02.2023 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. За ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинання покарання за цим вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року остаточно до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27.03.2023 року,
В клопотанні вказано, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким збільшені межі застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, щодо викрадення чужого майна. Зокрема, ст. 51 КУпАП викладено в новій редакції, відповідно до якої дрібним вважається викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Подання обґрунтовано тим, що вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 14.08.2020 року за ст. 185 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70, ст. 75 КК України ОСОБА_3 було засуджено до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, що складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян для працездатних осіб на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення. Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186ч. 1, 4 ст. 71 КК України ОСОБА_3 остаточно було засуджено до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 01.04.2021 року. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. За ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків остаточно до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27.03.2023 року. Враховуючі що вартість майна за вироком від 14.08.2023 року складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян для працездатних осіб на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення, ініціатор звернення просить, з урахуванням ст. 5 КК України, вирішити питання щодо приведення вироку суду у відповідність до вимог вказаного Закону.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Згідно поданої заяви просив справу розглядати без його участі, подання підтримав, просив задовольнити зазначене клопотання.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Згідно поданої заяви просив справу розглядати без його участі, подання підтримав, вважає що подання є обргунтованим та підлягає задоволенню.
Засуджений ОСОБА_3 про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву в якій просить розгляд подання установи виконання покарань розглядати без його участі, подання підтримав та просив його задовольнити.
Вивчивши матеріали, які наявні в особовій справі засудженого, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Судом встановлено, що вироком Березанського районного суду Миколаївської області за ст. 185 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70, ст. 75 КК України ОСОБА_3 засуджено до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, за те, що 19.06.2019 року останній здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) на суму 600 грн., що складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян для працездатних осіб на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення.
Також 20.06.2019 року ОСОБА_3 вчинив злочин, шляхом обману (шахрайства) здійснивши продаж чужого майна, чим спричинив збитки потерпілому на суму 1000 грн.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_3 засуджено до 4 років позбавлення волі за те, що 18.01.2021 року останній вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) на суму 1079,00 грн.

За ч. 1 ч. 4 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 14.08.2020 року остаточно до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 01.04.2021 року.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_3 засуджено до років 4 років 2 місяця позбавлення волі за те, що в період часу з 19.07.2019 року по 21.01.2020 року останній вчинив три епізоди таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а саме за епізодом від 19.07.2019 року на суму 5570,00 грн., 16.10.2019 року на суму 4000,00 грн. та від 21.01.2020 року на суму 1128,00 грн., що складає більше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян для працездатних осіб на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення.

За ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинання покарання за цим вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року остаточно до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 27.03.2023 року. Початок строку: 18.01.2021 року, кінець строку: 18.03.2025 року, який він відбуває в ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)».

Встановивши наведені обставини, суд враховує наступне.

Згідно з п. 13 ч. 1статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2019 року становить 1921 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення (червень 2019 року) ОСОБА_3 діяння, за яке він засуджений вищевказаним вироком суду від 14.08.2020 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 1921 грн.

Водночас, вартість викраденого майна, що встановлена вищевказаним вироком суду, за епізодом від 19.06.2019 року становила 600,00 грн.

Таким чином, виходячи з розміру вартості викраденого в червні 2019 року засудженим майна, суд приходить до висновку, щодо усунення кримінальної караності вчиненого ОСОБА_3 діяння за епізодом від 19.06.2019 року на суму 600,00 грн., що складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян для працездатних осіб на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення діянь, кримінальна караність якого законом усунена, суд дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вищевказаним вироком суду за епізодом дрібного викрадення чужого майна від 19.06.2019 року.

При цьому, суд саме звільняє засудженого від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 липня 2019 року становить 2007 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2020 року становить 2102 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення (липень 2019 - січень 2020 року) ОСОБА_3 діянь, за які він засуджений вироком суду від 13.02.2023 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2007 грн. та 2102 грн. відповідно.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення (липень 2019 року - січень 2020 року) ОСОБА_3 діянь, за які він засуджений вищевказаним вироком суду від 13.02.2023 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2007 грн. та 2102 грн. відповідно.

Водночас, вартість викраденого майна, що встановлена вищевказаним вироком суду, за епізодами від 19.07.2019 року на суму 5570,00 грн, від 16.10.2019 року на суму 4000,00 грн. та від 21.01.2020 року на суму 11028,00 грн., що складає більше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян для працездатних осіб на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення.

Таким чином, виходячи з розміру вартості викраденого в липні 2019 - січні 2020 року засудженим майна (5570,00 грн., 4000,00 грн. та 1128,00 грн. відповідно) суд приходить до висновку, що усунення кримінальної караності вчиненого ОСОБА_3 наведеного вище діянь за епізодами від 19.07.2019 року на суму 5570,00 грн, 16.10.2019 року на суму 4000,00 грн. та від 21.01.2020 року на суму 11028,00 грн. за вироком суду від 13.02.2023 року за законом № 3886-IX не відбулося.

В той же час, суд також враховує ту обставину, що за вироком від 01.03.2021 року ОСОБА_3 було визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Отже, звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за діяннями, що були усунені законом не звільнює від виконання вироку Центрального районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 року в частині призначеного ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На пiдставi ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст. ст. 336, 537,539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про звільнення від покарання та пом`якшення покарання відносно засудженого ОСОБА_3 , - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання, призначеного вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 14.08.2020 року за ст. 185 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Важати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Важати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.02.2023 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. За ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинання покарання за цим вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.03.2021 року остаточно до 4 років 2 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27.03.2023 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 13.11.2024 року.

Суддя: ОСОБА_1