"11" липня 2024 р. Справа № 363/2564/23
УХВАЛА

11 липня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000480 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000480 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Так, в судовому засіданні прокурором ОСОБА_7 було заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявність вагомих доказів у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 заперечували щодо клопотання та просили відмовити у задоволенні у зв`язку з необгрунтованістю та невідповідністю вимогам КПК України.

Суд, дослідивши клопотання про про застосування запобіжного заходу у вигляді застави, вислухавши доводи захисника, заслухавши думку обвинуваченого, прокурора, приходить до наступного висновку.

Частиною 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, зокрема, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження строку дії запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу. Таким чином, із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст. 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності як обґрунтованої підозри, так і вищенаведених ризиків.

З контексту ст. 182 КПК України випливає, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Зі змісту ст. 194 КПК України слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Свої доводи прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а це, в свою чергу, вказує на можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд, ретельно вислухавши позицію сторін кримінального провадження та дослідивши подане прокурором клопотання вважає, що доводи прокурора про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не знайшли свого підтвердження під час розгляду цього клопотання.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України та яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Але на думку суду навіть обґрунтована підозра у вчиненні інкримінованих правопорушень в даному випадку не може бути єдиним виправданням обрання вказаного прокурором запобіжного заходу. При вирішенні клопотання, суд на підставі наданих прокурором матеріалів, оцінив в сукупності всі обставини та особу обвинуваченого. Врахував суд і те, що доказів неповажності неявки ОСОБА_6 у судові засідання прокурором суду не надано.

Таким чином, враховуючи вище приведене, суд вважає, що в даному випадку прокурором не доведено обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, а відтак, у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді застави слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 182, 331, 369, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді застави - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 12.07.2024 року о 12 год. 15 хв.

Суддя ОСОБА_1