Справа № 478/1153/24 Провадження № 1-в/478/271/2024
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироків у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України, засудженого: 25.08.2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,
У вересні 2024 року начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» звернувся до суду із вказаним поданням відносно засудженого ОСОБА_3 , в якому просив суд вирішити питання щодо приведення вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року, за наявності вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 було засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185, ст.. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. Вказаний засуджений відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)», початок строку: 22.01.2023 року, кінець строку: 22.04.2027 року.
09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), який поліпшує становище засудженого скасовуючи кримінальну відповідальність за вчинене ним діяння.
В судове засідання представник ВК та засуджений не з`явились, згідно поданих заяв просили суд провести розгляд подання без їх участі.
Прокурор подання підтримав, просив його задовольнити та звільнити засудженого від покарання за епізодами дрібної крадіжки.
Виходячи з абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи, судом встановлено наступне.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в два роки.

Як вбачається з вказаного вироку, ОСОБА_3 було вчинено чотири епізоди з таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: 30.01.2021 року на суму 1550,00 грн; 08.02.2021 року на суму 2000,00 грн; епізод 2021 року на суму 3690,00 грн; 10.02.2021 року на суму 770,00 грн.

В свою чергу, з вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року судом встановлено, що ОСОБА_3 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Цим же вироком, на підставі ст. 71 КК України було частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

Зі змісту вказаного вироку, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 20.01.2022 року на суму 1862,50 грн.

Встановивши наведені обставини. суд враховує наступне.

Відповідно до з ч. 1ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2 і 3ст. 74 КК України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини 3 ст. 57,ч.1 ст. 58,ч.1 ст. 62 КК України),11,13,13-2ч.1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексута/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2270,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України,Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна, за яке настає кримінальна відповідальність у 2021 році за ст. 185 КК України, відтепер становить 2270,00 грн. (1135*2=2270).

Як вбачається з вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року ОСОБА_3 було вчинено чотири епізоди з таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: 30.01.2021 року на суму 1550,00 грн; 08.02.2021 року на суму 2000,00 грн; епізод 2021 року на суму 3690,00 грн; 10.02.2021 року на суму 770,00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2481,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України,Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна, за яке настає кримінальна відповідальність у 2021 році за ст. 185 КК України, відтепер становить 2481,00 грн. (1240,5*2=2481).

Як вбачається з вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме: 20.01.2022 року на суму 1862,50 грн.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вчиненні діяння, які мали місце в 2021 року та 2022 року, кримінальна караність яких, частково законом усунена, суд дійшов висновку, що подання ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року та вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року за епізодами з таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: 30.01.2021 року на суму 1550,00 грн; 08.02.2021 року на суму 2000,00 грн; 10.02.2021 року на суму 770,00 грн.; 20.01.2022 року на суму 1862,50 грн.

В той же час, суд враховує ту обставину, що до вироку Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року було приєднано невідбуту частину покарання, визначеного вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року за яким ОСОБА_3 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком в 2 роки. Оскільки за даним вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року було вчинено чотири епізоди таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за трьома з яких кримінальне покарання усунено законом, то за такої обставини ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності визначеної вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року за вчинену крадіжку, в той час як, вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року, за епізодом крадіжки 2021 року на суму 3690,00 грн залишається до самостійного виконання в передбаченому чинним законодавством порядку (органом пробації).

Таким чином, суд, на підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.08.2022 року за ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24.06.2021 року, за епізодами з таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: 30.01.2021 року на суму 1550,00 грн; 08.02.2021 року на суму 2000,00 грн; 10.02.2021 року на суму 770,00 грн. у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя