СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/6233/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Святошинського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002778 від 02.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого Святошинського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002778 від 02.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0002778 від 02.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.08.2024 року у другій половині дня (більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив умисне вбивство ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, 23.08.2024 року в період приблизно з 12 години ОСОБА_6 разом із раніше йому знайомою ОСОБА_7 перебували на відкритій ділянці місцевості (лісосмузі), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де проводили особисте дозвілля, у тому числі вступили в статевий акт.

Під час проведення дозвілля з ОСОБА_7 у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник намір на вбивство останньої.

Безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , продовжуючи перебувати на відкритій ділянці місцевості (лісосмузі), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, за допомогою фізичної сили рук взяв ОСОБА_7 за шию та повалив її на землю, де почав душити, доки остання не перестала подавати ознаки життя.

Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, залишивши оголене тіло ОСОБА_7 на місці вчинення злочину.

10.09.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

10.09.2024 року за участі підозрюваного та його захисника, в приміщенні службового кабінету № 326 Святошинського УП ГУНП у м. Києві за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 109, було проведено огляд місця події, в ході якого в підозрюваного ОСОБА_6 було вилучено мобільний телефон чорного кольору марки «Nomi» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (без сім-карти), мобільний телефон зелено-чорного кольору марки «Sigma mobile» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім картою з номером НОМЕР_4 , планшет чорного кольору марки «Asus» ІМЕІ: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 . Вищевказані вилучені речі були поміщені до поліетиленового сейф-пакету № ЕХР 0213664.

11.09.2024 року вищевказані вилучені речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

У поданому клопотання слідчим визначено, що метою арешту майна є збереження речових доказів.

На підставі викладеного просять слідчого суддю накласти арешт на майно, яке було вилучено 10.09.2024 року в ході проведення огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон чорного кольору марки «Nomi» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (без сім-карти), мобільний телефон зелено-чорного кольору марки «Sigma mobile» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім картою з номером НОМЕР_4 , планшет чорного кольору марки «Asus» ІМЕІ: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 .

Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, наведених у клопотанні.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що 02.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0002778 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Уході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арештуна майно, яке було вилучено 10.09.2024 року в ході проведення огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, було вилучено під час огляду місця події, який відбувся 10.09.2024 року, про що свідчить протокол огляду місця події (а.с. 22-24).

Постановою старшого слідчого Святошинського УП ГУ НП у м. Києві від 11 вересня 2024 року про визнання речових доказів та передачу їх на відповідальне зберігання вилучені під час огляду місця події речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві (а.с. 26-27).

Пунктом 7 частини 1 статті 131 КПК України визначено арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження. Серед таких обставин у ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування, слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання органу досудового розслідування обґрунтовувалось тим, що метою накладення арешту відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як було встановлено слідчим суддею, вилучені в ході огляду місця події 10.09.2024 року речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002778 від 02.09.2024 року.

Крім того, слідчий суддя, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, доходить висновку, що мобільний телефон чорного кольору марки «Nomi» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (без сім-карти), мобільний телефон зелено-чорного кольору марки «Sigma mobile» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім картою з номером НОМЕР_4 , планшет чорного кольору марки «Asus» ІМЕІ: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , які були вилучені у підозрюваного ОСОБА_6 з великою вірогідністю можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому містять на собі ознаки речових доказів.

Ч. 5 ст. 171 ЦПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається із матеріалів поданого клопотання, майно було вилучено у ході огляду місця події 10.09.2024 року, клопотання про арешт майна подане до суду 11.09.2024 року.

Відтак, вимоги ч. 5 ст. 171 ЦПК України дотримано.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Суд враховує, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Зважаючи на наведені норми українського процесуального законодавства, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дослідивши матеріали поданого клопотання, проаналізувавши доводи та заперечення учасників судового засідання щодо необхідності накладення арешту на майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, оскільки органом досудового розслідування доведено як необхідність арешту, так і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого Святошинського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_4 , погоджене прокурором ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002778 від 02.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , яке було вилучене 10.09.2024 року в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон чорного кольору марки «Nomi» ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (без сім-карти), мобільний телефон зелено-чорного кольору марки «Sigma mobile» ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім картою з номером НОМЕР_4 , планшет чорного кольору марки «Asus» ІМЕІ: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 з метою його збереження та не допущення втрати як речового доказу у кримінальному провадженні № 0002778 від 02.09.2024 року.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1