КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ за допомогою власних технічних засобів EasyCon),

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, -

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 152 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 187 КК України на строк 5 років, за ч. 1 ст. 152 КК України на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 вчинив злочини за таких обставин.

10 жовтня 2020 року приблизно о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_6 перебував у районі перехрестя вул. Богатирської та Полярної у місті Києві поблизу Торгового Центру «Епіцентр» (вул. Полярна, 20) приблизно на відстані 300 м від вказаного торгового центру в напрямку вул. Богатирської, де помітив ОСОБА_9 , яка йшла по стежці від ТЦ «Епіцентр» в напрямку вул. Богатирської.

Цього ж дня, близько 20 години 25 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи позаду потерпілої, усвідомлюючи відсутність людей, маючи умисел на заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з корисливих мотивів з метою власного збагачення, напав на потерпілу ОСОБА_9 , вдаривши останню невстановленим предметом в голову ззаду, від чого потерпіла впала на землю обличчям донизу. У цей час ОСОБА_6 шляхом ривку вирвав з руки останньої мобільний телефон марки «8опуХрегіа», в якому знаходилася сім- карта мобільного оператора «Київстар».

Надалі, продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на реалізацію умислу на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 сів зверху на ОСОБА_9 , яка лежала на землі обличчям донизу, та однією рукою закрив рота останньої, а другою рукою схопив за шию та став її душити, намагаючись своїми противоправними діями подолати волю потерпілої й попередити протидію нападу.

У подальшому ОСОБА_6 прибрав руку з області рота потерпілої, при цьому не даючи можливості останній піднятися з землі, схопив її за ліве вухо і намагався зірвати сережку, виготовлену з металу білого кольору.

Скориставшись тим, що ОСОБА_6 прибрав руку з області рота, ОСОБА_9 стала кричати та кликати на допомогу. ОСОБА_6 , розуміючи той факт, що він може бути поміченим перехожими, розлютився та, демонструючи свою агресію і цілеспрямованість щодо реалізації свого умислу, сильно укусив потерпілу за ніс, від чого остання, злякавшись, замовкла. Не припиняючи своїх дій, спрямованих на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 продовжив зривати сережку з вуха потерпілої. Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_9 запропонувала ОСОБА_6 добровільно віддати сережку, щоб останній своїми діями не заподіяв їй інших тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій умисел, схопив потерпілу за волосся та став тягнути її в бік дерев, які знаходилися на відстані 2-3 м від місця вчинення нападу, чим спричинив потерпілій фізичний біль. Потім ОСОБА_6 шляхом ривку зірвав з шиї потерпілої, яка сиділа на землі, ланцюжок із хрестиком, виготовленим із металу білого кольору, та з правого вуха сережку, виготовлену з металу білого кольору.

Потерпіла ОСОБА_9 , намагаючись повернути мобільний телефон, який ОСОБА_6 вирвав з її рук, запропонувала останньому грошову винагороду.

Усвідомлюючи той факт, що в ОСОБА_9 можуть бути гроші, ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), наблизився до ОСОБА_9 та завдав не менше двох ударів кулаком руки в область обличчя, а саме в область нижньої щелепи зліва, застосувавши при цьому фізичну силу, зірвав з її плеча сумку, де знаходилися гроші в сумі 6 735 гри. та особисті речі, які матеріальної цінності для останньої не представляють.

У результаті вищевказаних дій ОСОБА_6 , вчинивши на потерпілу ОСОБА_9 розбій, тобто напад, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я останньої, заволодів її майном, а саме: мобільним телефоном марки «БопуХрегіа» вартістю 2000 грн., в якому знаходилася сім- карта мобільного оператора «Київстар»; сережками з металу білого кольору; хрестиком з металу білого кольору, жіночою сумкою, де знаходились гроші -1235 грн. в гаманці та 5500 грн. - в косметичці, тобто 6735 грн. та інші речі, а саме: косметичка, парасолька, флеш-накопичувач для фотоапарата, ключі від квартири, окуляри, гаманець в якому знаходилися картки «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_9 , дисконтні картки, дзеркальце та інше, що не представляють матеріальної цінності для потерпілої.

У подальшому ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд.

У ході розбійного нападу ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді: - синців в підщелепній ділянці зліва, на передній поверхні шиї справа у нижній третині, на тильній поверхні правої кисті, на долонній поверхні правого передпліччя у нижній третині, в міжлопатковій ділянці зліва, на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині; - садна на правому та лівому крилах носа, в лобній ділянці зліва, на тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимальної фаланги 2-го пальця, дистальної третини 5-ої п`ясної кістки, 3, 4 п`ясно-фалангових суглобів; -крововиливи на слизовій оболонці верхньої губи в ділянках кутів рота.

Крім того, 10 жовтня 2020 року приблизно о 20 годині 25 хвилин ОСОБА_6 перебував у районі перехрестя вул. Богатирської та Полярної у місті Києві поблизу Торгового Центру «Епіцентр» (вул. Полярна, 20) приблизно на відстані 300 м від вказаного торгового центру в напрямку вул. Богатирської, де помітив ОСОБА_9 , яка йшла по стежці від ТЦ «Епіцентр» в напрямку вул. Богатирської, та, вчинивши на неї напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_9 , в ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на зґвалтування останньої.

Надалі, реалізуючи свій умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло ОСОБА_9 , з використанням геніталій без добровільної згоди останньої із застосуванням фізичного насильства, ОСОБА_6 відтягнув ОСОБА_9 до дерева, приспустив з себе штани та спідню білизну та, застосовуючи фізичну силу, тримаючи за волосся ОСОБА_9 , яка чинила опір, притиснув до дерева.

Не маючи добровільної згоди ОСОБА_9 на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло останньої, без добровільної згоди ОСОБА_9 із застосуванням фізичної сили, утримуючи жінку силою за волосся та голову, щоб вона не змогла чинити опір та втекти, ОСОБА_6 зґвалтував останню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та визнати його, ОСОБА_6 , невинним у висунутому обвинуваченні.

Обвинувачений звертає увагу на те, що суд першої інстанції проігнорував факти, а саме: момент його затримання, оскільки він не перешкоджав його затриманню, проте працівники поліції побили його, а ті предмети, які він знайшов у поліетиленовому пакеті працівники поліції розсували йому по кишеням.

Він вимагав викликати слідчо-оперативну групу для зняття відбитків пальців, які ним були знайдені в пакеті, проте, така процедура проведена не була, хоча зняття відбитків пальців могло зняти з нього підозру у вчиненні злочину і знайти справжнього зловмисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2020 року ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисник вважає, що докази, на які суд послався у вироку, є неналежними і недопустимими та, в сукупності, є недостатніми для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152 КК України та ч. 1 ст. 187 КК України.

Зокрема, захисник вважає неналежними та недопустимими докази, які суд поклав в основу вироку: показання потерпілої ОСОБА_9 , показання свідків - працівників поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , протокол прийняття заяви про вчинення злочину від 10 жовтня 2020 року, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол огляду місця події від 10 жовтня 2020 року, протокол затримання особи, протоколом додаткового обшуку затриманої особи від 11 жовтня 2020 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11 жовтня 2020 року проведеними за участю свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , протоколи отримання зразків для експертизи та висновками експертизи, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25 листопада 2020 року, протокол проведення слідчого експерименту від 22 жовтня 2020 року проведений за участю потерпілої, висновок експерта від 13 жовтня 2020 року № 042/1-1024-2020.

Окремо захисник звертає увагу на те, що сам протокол впізнання складений з порушенням вимог ст. 223, 228 КПК України, на фото зображені особи, які абсолютно відрізняються один від одного.

Окрім того, захисник зазначає, що при впізнанні за фотознімками, який відбувався вже наступного дня, потерпіла послідовно зазначила, що на фото особа, яка вчинила злочин, а саме відкрито заволоділа її майном, і жодного звинувачення не було висунуто в частині вчинення злочину, передбаченого ст. 152 КК України.

Також захисник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що органами досудового слідства, всупереч вимогам ст. 290 КПК України, стороні захисту на стадії досудового слідства не були надані жодні відеозаписи, включаючи і відеозапис слідчого експерименту.

Звертає увагу апелянт і на те, що в основу обвинувального вироку був покладений протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.11.2020 року, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 152 КК України, з чим сторона захисту категорично не погоджується, оскільки така заява потерпілої з`явилась через півтора місяця, що залишилось поза увагою суду.

На думку апелянта, оскільки ОСОБА_6 , як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні своєї вини не визнавав, а тому, як вважає сторона захисту, в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

Окрім того, захисник, заперечуючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 187 КПК України, посилається на висновок експерта від 13.10.2020 № 042/1-1024-2020, яким встановлено, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у виді синців, саден та крововиливу. При цьому експертом чітко зазначено, що вищевказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, та як у сукупності, так і кожне окремо відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Тому, сторона захисту вважає, що вказаний вирок є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді та вичерпані можливості їх отримання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме: у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а також у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаного з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на доводи апеляційних скарг та заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї причетності до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 187 КК України його вина, як обґрунтовано зазначається в оскаржуваному судовому рішенні, повністю доведена сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, які детально описані у вироку, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10.10.2020 року, згідно з якими ОСОБА_9 повідомила, що приблизно о 20 год. 20 хв. невідомий чоловік із застосуванням насильства відкрито заволодів належним їй майном особи (т. 2, а.п. 7); даними, які містяться у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 10.10.2020 о 22.04, внесено, на підставі заяви потерпілої ОСОБА_9 , про застосування невідомим чоловіком щодо неї насильства та відкритого заволодіння належним їй майном, у тому числі грошима ( т. 2, а.п. 1-2); даними, які містяться у протоколі огляду місця події від 10.10.2020 року, об`єктом якого була ділянка місцевості розміром 5м*5м на відстані 125 м від будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_2 ), поряд із залізничними коліями, де на ґрунті виявлено гаманець шкіряний темного кольору, мобільний телефон марки «SonyXperia» білого кольору, поліетиленовий пакет зі шнурком чорного кольору, поліетиленовий пакет з окулярами, які зі слів потерпілої належать їй; даними які містяться у протоколі огляду місця події від 11.10.2020 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.10.2020 о 00:15-00:40, складеного у присутності захисника ОСОБА_7 ; даними, які містяться у протоколі додаткового обшуку затриманої особи від 11.10.2020 та фото таблиці до нього; даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2020 року, в результаті проведення слідчого дії якої потерпіла ОСОБА_9 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , серед представлених на фотознімках осіб впізнала ОСОБА_17 , як особу, яка 10.10.2020 у вечірній час доби приблизно о 20.22 в районі перехрестя вулиць Богатирської т Полярної у м. Києві. застосувавши щодо неї насильство, відкрито заволоділа її майном; даними, які містяться в протоколі огляду предмета, довідки оціночної вартості речей, протоколу отримання зразків для експертизи від 11.10.2020 від потерпілої ОСОБА_9 , протоколу отримання зразків для експертизи від 25.11.2020 від підозрюваного ОСОБА_6 ; даними висновку експерта № 091-359-2020 від 08.12.2020 року; даними висновку експерта № 042/1-1024-2020 від 13.10.2020, згідно з яким у потерпілої ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у виді синці - у підщелепній ділянці зліва, на передній поверхні шиї справа у нижній третині, на тильній поверхні правої кисті, на долонній поверхні правого передпліччя у нижній третині, в міжлопатковій ділянці зліва, на зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині; - садна - на правому та лівому крилах носа, в лобній ділянці зліва, на тильній поверхні лівої кисті в проекції проксимальної фаланги 2-го пальця, дистальної третини 5-ої п`ясної кістки, 3, 4 п`ясно-фалангових суглобів; - крововиливи - на слизовій оболонці верхньої губи в ділянка кутів рота; висновком судово-психіатричного експерта від 26.11.2020 № 646; висновком судово-психіатричного експерта від 08.12.2020 № 675; даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2020, відповідно до якого ОСОБА_9 повідомила про те, що 10.10.2020 приблизно о 20:20 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 вчинив щодо неї зґвалтування шляхом орального сексу (т. 2, а.к.п. 169-170); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.12.2020 з додатком (відеозаписом) до нього; а також даними, які містяться у висновку експерта від 24.12.2020 №101-51-2020.

Приймаючи до уваги обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 187 КК України, які були встановлені на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, суд першої інстанції цілком правомірно визнав ці докази належними і допустимими та дійшов до обґрунтованих висновків не тільки щодо формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, а також форми вини та мотивів інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та їх правової кваліфікації, а й щодо неспроможності позиції обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував свою причетність до інкримінованих йому злочинів, оскільки вона повністю спростована сукупністю наведених у вироку доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок на підставі показань потерпілої, та письмових доказів наявних у справі, суд першої інстанції не зазначив у вироку, чому він взяв до уваги суперечливі показання потерпілої і відкинув показання обвинуваченого, які мали істотне значення для висновків суду, а також про те, що незважаючи на заяви сторони захисту про визнання деяких доказів, недопустимими, суд не встановив підстав для визнання доказів недопустимими, оскільки наведена у вироку оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, а належність та достовірність доказів, які були покладені в основу обвинувального вироку, не викликає будь-яких сумнівів у їх об`єктивності, як про це обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

Доводи захисника про те, що обставини вчинення ОСОБА_6 розбійного нападу на ОСОБА_9 , та вчинення дій сексуального характеру (зґвалтування) відносно останньої, не підтверджуються об`єктивними даними та заперечуються обвинуваченим, є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_9 показала, що 10.10.2020 о 20:22, знаходячись поблизу ТЦ «Епіцентр» по АДРЕСА_2 , йшла на зупинку міського транспорту, з метою скоротити шлях вона йшла по доріжці в навушниках, тримаючи в руці мобільний телефон. Пройшовши по доріжці приблизно 15 м, вона відчула удар у голову ззаду, від чого вона в одну секунду впала лицем у землю, при цьому відчула, що хтось був зверху на ній на спині, вона зрозуміла, що це була особа чоловічої статі, яка вихватила мобільний телефон з її рук. Вона не могла пошевелитися, той хто був на ній однією рукою закрив рот, а іншою - тримав за горло (шию) і почав душити її. Дії ОСОБА_6 вона сприймала як реальну загрозу своєму життю. У момент, коли він на мить послабив руку, вона якимось чином змогла повернути голову та закричати й покликати на допомогу, на що нападник, продовжуючи її тримати, сильно укусив за ніс, від чого вона, злякавшись за своє життя та здоров`я та реально побоюючись фізичного насилля з боку нападника, перестала чинити опір, оскільки нападник подавив її волю. Потім нападник намагався вирвати з лівого вуха сережку, а вона з метою недопущення застосування фізичного насилля з його боку щодо неї, сказала, що сама віддасть. Вона сіла на землю і стала знімати сережки та просити віддати телефон, оскільки він старий і вартість його невелика. У відповідь на це нападник потяг її за волосся до дерев, де, застосовуючи фізичну силу, вчинив дії сексуального характеру щодо неї, пов`язані з оральним проникненням у її тіло з використанням своїх геніталій без її добровільної згоди, в ході чого нападник порвав на ній одяг (трикотажну кофту) і помітив хрестик на шиї на шнурочку, який шляхом ривка зірвав з неї, а потім з правового вуха сережку з металу білого кольору. Після того, як нападник закінчив статевий акт, вона попросила віддати мобільний телефон, на що нападник запитав, скільки вона за нього може дати грошей і вона з сумки, яка була при ній того вечора, дістала і протягнула йому купюру грошей (на день дачі показань не пам`ятала номінал купюри), на що він підскочив до неї, вдарив кулаком в щелепу і вихватив сумку з її рук. З сумки він дістав гаманець, де були гроші, а також всі речі, що були там, і знову декілька разів ударив потерпілу в щелепу. Вона побігла до дороги і стала зупиняти машини. Потім вона помітила силует чоловіка, побігла до нього і попросила про допомогу, він викликав наряд поліції, який приїхав дуже швидко. Потерпіла сіла в машину поліцейських і розповіла про те, що невідомий чоловік вчинив на неї напад, а також про те, що він зґвалтував її. Відпрацьовуючи територію разом із поліцейськими, вона показала їм приблизне місце події, які викликали слідчо-оперативну групу. Коли їхали біля мосту, поліцейські помітили чоловіка, який робив різкі рухи, а тому вони вибігли з машини і затримали невідомого, це був той самий нападник, якого вона відразу впізнала по голосу. На місці події знайшли її речі, що були того вечора при ній, у тому числі паспорт громадянина України на її ім`я, сережки, гроші та мобільний телефон, який вона попередньо описала поліцейським. Того вечора про зґвалтування вона повідомила лише поліцейському патрульної поліції, бо їй було незручно та соромно говорити про це у присутності осіб, що знаходились на місці події, та в подальшому вона написала заяву про вчинення щодо неї ОСОБА_6 зґвалтування.

За встановлених обставин, показання обвинуваченого в частині непричетності до розбійного нападу на потерпілу та зґвалтування останньої, місцевий суд обґрунтовано розцінив як обраний спосіб захисту від обвинувачення з метою ухилитися від відповідальності й уникнути покарання, з чим також погоджується і колегія суддів, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які з огляду на їх повноту, логічність та взаємоузгодженість з іншими доказами підтверджують вчинення злочинів саме ОСОБА_6 .

Також не знайшли свого підтвердження і доводи скарги обвинуваченого з приводу незаконного його затримання, та побиття працівниками поліції, оскільки дані твердження спростовуються матеріалами кримінального провадження, які не містять будь-яких заяв обвинуваченого щодо перевищення заходів, необхідних для його затримання.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.10.2020 року, згідно з яким потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_6 (т. 2, а.п. 67-69), як особу, яка 10.10.2020, у вечірній час доби приблизно о 20:22, в районі перехрестя вулиць Богатирської та Полярної в м. Києві, застосувавши щодо неї насильство, відкрито заволоділа її майном, зокрема мобільним телефоном «Sony Xperia», сумкою, де були гроші та інше належне їй майно.

При цьому, колегія суддів зауважує на те, що протокол складений за результатами проведення вказаної слідчої дії, відповідає положенням ст. 104, ст. 231 КПК України та є належним, допустимим та достовірним доказом у кримінальному провадженні, окрім того жодних заяв, зауважень чи заперечень учасників вказаної слідчої (розшукової) дії щодо його змісту, протокол не містить, а тому, відповідно і доводи апеляційної скарги захисника в цій частині є неспроможними.

Доводи захисника на те, що органом досудового слідства всупереч вимогам ст. 290 КПК України, стороні захисту не були надані відеозаписи, є безпідставними.

Так, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України, відеозаписи проведення слідчих (розшукових) дій були відсутні, що могло позбавити сторону захисту ознайомитись з ним. Більш того, відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування сторона захисту була ознайомлена з протоколами, складеними за результатами проведення слідчих (розшукових) дій, а зважаючи на положення ч. 2 ст. 105 КПК України, відеозапис є додатком до протоколу, тобто невід`ємною частиною, а тому відсутні підстави вважати, що стороною обвинувачення було порушено право на захист під час виконання вимог ст. 290 КПК України.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 187 КК України та щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження через відсутність належних та допустимих доказів його вини, слід визнати безпідставними та такими, що не ґрунтуються на доказах, які були досліджені під час судового розгляду.

Окрім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 187 КПК України з посиланням на висновок експерта від 13.10.2020 № 042/1-1024-2020, яким встановлено, що у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у виді синців, саден та крововиливу, а також встановлено, що вищевказані тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, та як у сукупності, так і кожне окремо відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Так, згідно з встановленими фактичними обставинами провадження внаслідок застосування обвинуваченим до потерпілої фізичного насилля їй були заподіяні легкі тілесні ушкодження, які не були небезпечними для життя, що підтверджується висновком експерта від 13.10.2020 № 042/1-1024-2020.

Разом з тим, згідно з встановленими фактичними обставинами обвинувачений ОСОБА_6 після заволодіння телефоном потерпілої, продовжуючи вчиняти дії, спрямовані на реалізацію умислу на заволодіння чужим майном, сів зверху на ОСОБА_9 , яка лежала на землі обличчям донизу, та однією рукою закрив рота потерпілої, а другою рукою схопив за шию та став її душити, намагаючись своїми противоправними діями подолати волю потерпілої й попередити протидію нападу.

Отже, згідно з встановленими фактичними обставинами провадження обвинувачений застосував до потерпілої насильство, у тому числі, у виді придушення за шию, яке не потягло короткочасного розладу здоров`я або незначну втрату працездатності, але було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої в момент вчинення таких дій, а тому дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не встановив будь-яких підстав для скасування судового рішення, в тому числі через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, на які посилались апелянти.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду і розміру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів з огляду на положення ст. 12 КК України, згідно з якими кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152 КК України є не тяжким злочином, а передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, - тяжким злочином; ставлення обвинуваченого до скоєного, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України, є несудимим, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив покарання в межах санкції ч. 1 ст. 187 та, ч. 1 ст. 152 КК України.

Також суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі винного.

Таким чином, доводи обвинуваченого та захисника не знайшли свого підтвердження при розгляді провадження апеляційним судом, відтак колегія суддів, вважаючи вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим, не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 756/17100/20

Провадження №11-кп/824/174/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_18

Доповідач ОСОБА_1