Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2468/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/766/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар

судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 30.07.2024, якою задоволено клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про продовження в межах кримінального провадження № 0000003 від 01.012023 обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною ухвалою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27.09.2024 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, не працюють, не мають постійного джерела прибутку, крім того в межах даного судового провадження не було допитано всіх свідків та не досліджені всі письмові докази.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта, на даний час відпала необхідність застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а тому обраний запобіжний захід може бути змінено на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує на те, що він не має на меті переховуватись від суду, впливати на свідків, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо її задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах, передбачених ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що дає підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики негативної поведінки ОСОБА_7 в суспільстві.

Також судом враховано, що судовий розгляд триває, всі письмові матеріали провадження не дослідженні, всі свідки ще не допитані, а тому існує реальний ризик незаконного впливу на них з боку обвинуваченого у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, судом встановлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та зазначено, що обвинувачений не працевлаштований, його майновий стан не змінився з часу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи перебування його у розшуку.

Колегія суддів звертає увагу, що майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 30.07.2024, про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 27.09.2024 року включно без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: