ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 Справа №607/21595/24 Провадження №1-кп/607/2040/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження №0000211 від 02.07.2024, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, працює головою ФГ «Дідик 2012», раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.12.2023 (справа № 607/23930/23), яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та дату у ОСОБА_3 , який достовірно знав про вищевказану постанову суду щодо позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, виник злочинний умисел на умисне невиконання рішення суду.

Надалі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив дії щодо умисного невиконання постанови суду, а саме, 30.06.2024 о 10:14 по вул. Об`їзна, м. Тернопіль, керував транспортним засобом марки «Вольсваген», моделі «Амарок», р.н. НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення правил дорожнього руху.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Будучи допитаним в судовому засіданні, по суті правопорушення повідомив, що він знав про те, що його позбавлено права керування транспортними засобами згідно постанови суду від 12.12.2023. Однак, потрібно було забрати дитину, тому він був змушений керувати транспортним засобом.

В судових дебатах та останньому слові зазначив, що визнає свою вину та просив суворо не карати.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином; обставини кримінального провадження, а саме визнання вини самим обвинуваченим та його відмова від дослідження доказів, зібраних на досудовому слідстві; позицію сторін щодо покарання, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів громадян; відсутність обставин, які б обтяжували покарання; обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину; відомості про особу обвинуваченого - те, що він раніше кримінальних правопорушень не вчиняв, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повідомив суду, що працює.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до переконання про призначення обвинуваченому із альтернативних покарань покарання у виді штрафу в межах санкції статті обвинувачення.

Таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча суддяОСОБА_1