ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 201/15915/13-к

провадження № 51-3795км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих (у режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , та представника потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2024 року задоволено заяву першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_12 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвал Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000069 у зв`язку із закінченням строків давності.Скасовано ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000069 у зв`язку із закінченням строків давності.

Цим же рішенням призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000069 стосовно ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 118, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 396 КК України; ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 125, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 122 КК України; ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; ОСОБА_17 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України; ОСОБА_18 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України. Постановлено матеріали кримінального провадження№ 0000069 від 06 грудня 2012 року передати до канцелярії суду для реєстрації.

На вказане судове рішення адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та представник потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 17 липня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційних скаргах адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зауважують, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що оскаржувана ухвала місцевого суду за своїм змістом не підлягає апеляційному перегляду, чим порушив їхнє право на доступ до правосуддя, адже Кримінальний процесуальний кодекс України (далі - КПК України) не містить поняття «проміжна ухвала». Стверджують, що в силу приписів КПК України за наслідками перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами місцевий суд не мав повноважень призначати новий судовий розгляд кримінального провадження, а повинен був ухвалити рішення по суті.

Крім того, адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, зазначає, що місцевий суд у своєму рішенні вказав на порядок та строки його оскарження, отже ухвала цього суду є остаточною. Наголошує, що апеляційний суд фактично констатував порушення судом першої інстанції вимог КПК України, однак їх не усунув та безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Представник потерпілих ОСОБА_7 у касаційній скарзі також зауважує, що до місцевого суду не надходила заява про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року стосовно ОСОБА_17 . Наголошує, що більшість учасників процесу не були повідомленні про судовий розгляд кримінального провадження за нововиявленими обставинами. Посилаючись на практику Верховного Суду, стверджує, що апеляційний суд постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 370 КПК України.

Заперечень на касаційні скарги до Верховного Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважали касаційні скарги необґрунтованими, просили залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.

Представник потерпілих ОСОБА_7 касаційні скарги підтримала та просила їх задовольнити.

Адвокат ОСОБА_8 у поданій касаційній скарзі просив здійснювати касаційний розгляд за його відсутності.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак в судове засідання не з`явились. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавшидоповідьсудді, обговорившидоводи, наведенівкасаційнихскаргах, перевірившиматеріаликримінальногопровадження, колегіясуддівдійшлатакихвисновків.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Право особи на апеляційне оскарження, спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Згідно вимог ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод, законних інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, до Дніпровського апеляційного суду були подані апеляційні скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2024 року, якою в порядку перегляду рішення за нововиявленими обставинами були скасовані ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000069 у зв`язку із закінченням строків давності, призначено судовий розглядна підставі обвинувального акта в цьому кримінальному провадженні. У поданих апеляційних скаргах адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 та представник потерпілих ОСОБА_7 , доводи яких є фактично аналогічними доводам їх касаційних скарг, порушували питання про скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2024 року у зв`язку з тим, що вона постановлена з порушенням ч. 1 ст. 467 КПК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року у відкритті апеляційного провадження за вказаними апеляційними скаргами було відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд апеляційної інстанції, зокрема, зазначив, що відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 466 та частин 1, 2 ст. 467 КПК України, за результатами судового розгляду, який у цьому випадку мав проводитись за правилами Глави 28 Розділу IV КПК України, суд має право скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, у вказаній справі це мала б бути ухвала про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Проте суд першої інстанції, не ухвалив кінцеве судове рішення по суті порушеного питання, яке в розумінні частин 1 та 2 статті 467 КПК України, могло б бути предметом апеляційного перегляду в порядку Глави 31 Розділу V КПК України, оскільки за змістом оскаржуваної ухвали місцевого суду вона є проміжною, у зв`язку з чим не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Водночас цей суд наголосив, що суд першої інстанції цією ж ухвалою постановив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні № 0000069, яка за змістом ст. 392 КПК України також не підлягає оскарженню в суді апеляційної інстанції.

Варто зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 2 ст. 392 КПК України передбачено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 467 КПКУкраїни судове рішення за наслідками кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржене в порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Отже, апеляційний суд, установивши, що апеляційні скарги було подано на ухвалу суду першої інстанції, якою не було прийнято остаточного рішення по суті кримінального провадження за нововиявленими обставинами, тобто на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК України не підлягає апеляційному оскарженню, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Зі свого боку колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що некоректне посилання апеляційного суду на оскаржуване рішення суду першої інстанції як на «проміжну» ухвалу, не свідчить про допущення цим судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону яке б могло вплинути на законність прийнятого ним рішення, оскільки таке посилання в контексті судового рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження означало ухвалу, яка в розумінні ст. 467 КПК України не є судовим рішенням за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами.

Водночас посилання у касаційних скаргах на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постановах від 23 травня 2018 року в справах № 237/1459/17 та № 243/6674/17, не є релевантним, адже вони стосувалися можливості оскарження ухвал слідчих суддів.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що відповідає вимогам статті 370 КПК України.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам, викладеним у касаційних скаргах, оскільки відповідно до положень ст. 424 КПК України ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2024 рокукасаційному оскарженню не підлягає, а тому не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що у касаційних скаргах не наведено переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, а під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для її скасування.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження залишити без зміни, а касаційні скарги адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3