Номер провадження: 11-сс/813/1646/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2024 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, болгарина, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001048 від 16.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та відносно ОСОБА_10 , продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 16.11.2024 року включно.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) прибувати до слідчого з періодичністю: один раз в тиждень;

3) не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

4) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пред`явлена підозра необґрунтована, ризики, на які посилається слідчий у клопотанні недоведені; оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а розмір застави, визначений слідчим суддею взагалі не обґрунтований.

Крім того, підозрюваному ОСОБА_10 не надавалось клопотання про продовження відносно нього строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в перекладі на румунську мову, хоча слідчому достеменно відомо, що він є громадянином Республіки Молдова та не володіє українською мовою.

До матеріалів клопотання також не надано доказів, які б підтверджували в діях ОСОБА_10 наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Звертає увагу на те, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, зокрема постійне місце проживання, перебування у шлюбі та наявність у нього трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем мешкання.

В умовах воєнного стану, введеного на території України, життя ОСОБА_10 в умовах ізоляції під загрозою.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження № 0001048 від 16.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

16.08.2024 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України за наступних обставин: у липні 2024 році, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, розуміючи, що на території України введено воєнний стан та наявна заборона виїзду з території України особам чоловічої статі у віці від 18 до 60 років, невстановлена органом досудового розслідування особа, заздалегідь вступивши в злочинну змову з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , спрямовану на незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова поза межами офіційних пунктів пропуску громадян України та, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, став на злочинний шлях і умисно вчинив кримінальне правопорушення, а саме у невстановлений досудовими розслідуванням час та місці, однак не пізніше 09 серпня 2024 року, невстановлена органом досудового розслідування разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які діяли за попередньою змовою між собою, керуючись єдиним прямим умислом спрямованим на власне незаконне збагачення та незаконне збагачення осіб, які перебували з ним у змові, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, розробила єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснювала ряд дій спрямованих на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату, керівництво такими діями, сприяння вчиненню в тому числі порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, та, діючи відповідно до розробленого плану, вступила у злочину змову з ОСОБА_9 , якому вона повідомила про свої злочинні плани щодо незаконного перетинання особами державного кордону України за грошові кошти та наявної реальної можливості організувати таке переправлення.

Так, на початку липня 2024 року, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, з метою реалізації спільного злочинного плану, невстановлена органом досудового розслідування особа, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp» зателефонувала ОСОБА_12 , та в ході телефонної розмови повідомила останньому про те, що має зв`язки та може організувати і здійснити незаконний перетин ним державного кордону України, за грошову винагороду, до Республіки Молдова.

В подальшому, 11 липня 2024 року невстановлена особа, з метою доведення свого прямого умислу до кінця, в ході телефонних розмов, демонструвала свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавали поради та вказівки щодо дій ОСОБА_12 момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину через державний пункт пропуску з конкретним зазначенням послідовних дій, а також інші поради незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_12 повинен буде заплатити їм грошові кошти в сумі 7500 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.07.2024 становило 305359 гривень 50 копійок), на що ОСОБА_12 надав свою згоду та невстановлена органом досудового розслідування особа запропонувала йому приїхати в місто Одесу.

Надалі, 09 серпня 2024 ОСОБА_12 приїхав до м. Одеси, та, перебуваючи на Одеському залізничному вокзалі, зателефонував із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp» невстановленій досудовим розслідуванням особі та повідомив про свій приїзд. Під час телефонної розмови невстановлена досудовим розслідуванням особа, надав вказівку ОСОБА_12 очікувати дзвінка. Так, 09 серпня 2024 ОСОБА_12 зустріла інша невстановлена досудовим розслідуванням особа, посадив до транспортного засобу марки «Honda» моделі «Pilot» та забезпечив заселення в готель «Терра 7плюс», за адресою: АДРЕСА_2 , після чого надав вказівку очікувати подальшого дзвінка.

13 серпня 2024 року невстановлена досудовим розслідуванням особа із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp», користуючись номером телефону « НОМЕР_1 » зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що 13.08.2024 приблизно о 19:00 годині, ОСОБА_12 необхідно прибути за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому мати при собі грошові кошти в розмірі 6000 доларів США.

Приблизно о 20:00 год. 13 серпня 2024 до ОСОБА_12 приїхали на транспортному засобі марки «Toyota» моделі «Prius» дві невстановлені досудовим розслідуванням особи, які повідомили що вони від ОСОБА_13 , та посприяють перевезенню на інший берег лиману, поблизу Білгород-Дністровська, на якому його зустріне ОСОБА_10 . Виконавши всі зазначені дії, перевізши через лиман на інший берег, ОСОБА_12 за допомогою кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp» зідзвонився із невстановленою досудовим розслідуванням особою, який надав вказівку очікувати на березі лиману до ранку 14.08.2024.

14.08.2024 приблизно о 08:00 год. до ОСОБА_12 прибув ОСОБА_10 на транспортному засобі марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_12 сів до транспортного засобу, та направився з ОСОБА_10 до будинку АДРЕСА_4 . Після приїзду до будинку ОСОБА_10 надав вказівку, що для перетину державного кордону України необхідно зачекати до 15.08.2024.

15.08.2024 ОСОБА_12 передав ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 200 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.08.2024 становило 8265 гривень 24 копійок), які були оплатою за надання засобів для перетину державного кордону України. Надалі, приблизно о 11:30 год. 15.08.2024 ОСОБА_10 надав вказівку ОСОБА_12 збирати речі, для того щоб вирушити до державного кордону України для подальшого перенаправлення. Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , доставив ОСОБА_12 до села Лужанка, Болградського району, Одеської області. Після чого, задля реалізації злочинного умислу, та виконуючи розподілені ролі, до ОСОБА_12 прибув ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_9 вказав, що необхідно передати грошові кошти в розмірі 100 доларів США, які будуть оплатою за перетин державного кордону України, на що ОСОБА_12 погодився та передав грошові кошти ОСОБА_9 за себе та ще трьох осіб, які мали намір перетнути державний кордон України, в загальному розмірі 400 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.08.2024 становило 16530 гривень 48 копійок). В цей час ОСОБА_9 взяв грошові кошти разом із паспортом ОСОБА_12 та повідомив що зараз за допомогою транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21120», д.н.з. НОМЕР_3 , перевезе до кордону з Республікою Молдовою, однак ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були затримані оперативними співробітниками в ОВС УСБУ у Дніпропетровській області, та противоправну діяльність припинено.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зібраними у кримінальному провадженні та доданими слідчим до клопотання, зокрема:

- протоколом прийняття заяви від гр. ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 стосовно факту вчинення злочину за вищеописаних обставин;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 стосовно факту вчинення злочину за вищеописаних обставин;

- протоколом огляду грошових коштів та особи і вручення грошових коштів;

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 ;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 , яким було впізнано ОСОБА_9 ;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 , яким було впізнано ОСОБА_10 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_15 , яким було впізнано ОСОБА_9 ;

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_15 , яким було впізнано ОСОБА_10 ;

- протоколом огляду речей та документів (речі, вилучені в ході обшуку);

- протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_16 , який повідомив обставини вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом затримання ОСОБА_9 у порядку ст. 208 КПК України та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині з огляду на таке.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які долучені до клопотання, доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те що підозрюваний є особою, яка має громадянство іншої країни, а тому може безперешкодно покинути територію України, у тому числі, з метою ухилення від подальшої відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Вказаний ризик підтверджується також обізнаністю ОСОБА_10 з відомостями про перетин кордону у тому числі поза межами пункту пропуску, що у даному випадку може допомогти особі використати власні джерела інформації на користь переховуванню.

Апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Враховуючи також те, що підозрюваному при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження стануть відомі анкетні дані свідків, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, крім того сторона обвинувачення зазначає, що на теперішній час у кримінальному провадженні не допитано усіх свідків, покази яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, підтверджує існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки підозрюваному інкримінується вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів, вказане свідчить про наявність ризику вчинення ним інших корисливих кримінальних правопорушень з метою особистого збагачення.

Крім цього, територія Одеської області, а також безпосереднє місце проживання ОСОБА_10 свідчить про те, що він знає місця безперешкодного перетину державного кордону України поза межами офіційних пунктів пропуску і може продовжити здійснювати свою незаконну діяльність.

Разом з тим, слідчий суддя прийняв до уваги відомості, передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочинів, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватою, вік та стан його здоров`я.

Доводи апеляційної скарги захисника про наявність в ОСОБА_10 дружини та трьох неповнолітніх дітей апеляційний суд приймає до уваги, однак зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що ризики продовжують існувати та не зменшились і жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_10 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відносно доводів апеляційної скарги про визначення ОСОБА_10 непомірного розміру застави, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Так, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, передбачає визначення застави від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Між тим, згідно абзацу 2 ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд зазначає про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що суд, при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

З огляду на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_10 у вчиненні тяжкого злочину з корисливих мотивів, обставин інкримінованого злочину, а саме того факту, що останній підозрюється у вчинені злочину, пов`язаного із організацією незаконного переправленням осіб придатних до військової служби через державний кордон України у групі осіб в умовах воєнного стану, що опосередковано впливає на обороноздатність держави та свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, розмір винагороди за вчинення інкримінованих дій, розмір доходів, а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що лише застава в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1 514 000 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_10 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, відхиляючи доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру застави, визначеної ОСОБА_10 , апеляційний суд наголошує на тому, що він є громадянином іншої держави та може покинути територію України, обґрунтовано підозрюється у вчинені незаконного переправлення осіб через державний кордон під час дії воєнного стану, може мати приховані активи здобуті внаслідок вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки особи мали сплатити кошти в сумі від 6000- 7500 доларів США.

За вказаних обставин ризик переховування останнього настільки високий, що саме такий розмір застави може стримувати ОСОБА_10 від всіх можливих ризиків та забезпечить належне виконання обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді.

На думку апеляційного суду, застава застосовується не з метою, щоб її не змогли внести, а навпаки, з метою, щоб її могли внести і вказана сума була здатна забезпечити належну поведінку обвинуваченого (або підозрюваного) та повинна бути такою, яку здатний внести обвинувачений (підозрюваний) і яка б могла його стримувати від всіх можливих та імовірних ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Сума, яку необхідно обрати для підозрюваного, повинна бути як великою з точки зору відношення власності так і помірною для внесення. Значна сума, буде стримуючою силою для розумної поведінки підозрюваного і недопущення порушень в майбутньому, оскільки це призведе до втрати суми застави. Людина вносячи на депозитний рахунок держави значну суму коштів, повинна задуматись про їх повну втрату у випадку недобропорядної поведінки. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки обвинуваченого (підозрюваного), який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєво необхідних для кожної людини.

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час досудового розслідування та судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_10 є громадянином Республіки Молдова та захисник ОСОБА_7 посилається на те, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному не було перекладено на румунську мову.

Згідно з приписами ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на зазначені приписи кримінального процесуального закону, колегія суддів також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН», у яких зазначено, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.

Таким чином, слідчий не здійснивши заходів для перекладу клопотання, порушив право підозрюваного ОСОБА_10 на захист та доступ до правосуддя.

Разом з тим, такі права підозрюваного ОСОБА_10 поновлені слідчим суддею при розгляді клопотання шляхом забезпечення його особистої участі в судових засіданнях та проведення таких засідань за участі перекладача, перевірки всіх доводів захисника щодо продовження до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 направлялось його захиснику, який вільно володіє мовою судочинства та надає підозрюваному правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що незважаючи на незабезпечення слідчим перекладу клопотання, запобіжний захід застосований з дотриманням вимог законодавства.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника про незаконність оскарженої ухвали апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та зменшення розміру застави, є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для продовження строку такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2024 року, якою відносно підозрюваного ОСОБА_10 , продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 листопада 2024 року включно, із визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4