Справа №209/3569/23
Провадження №1-кп/209/109/24
У Х В А Л А

19 липня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання речей і документів очевидно недопустимими доказами у кримінальному провадженні № 209/3569/23 (1-кп/209/109/24) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.

В судовому засідання захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про визнання очевидно недопустимими доказами речей і документів, отриманих 20 жовтня 2022 року, а саме: протокол тимчасового доступу до речей і документів (а.с. 13), опис речей і документів, які були вилучені, від 20 жовтня 2022 (а.с. 14), самі документи, що містять банківську таємницю (а.с. 15-19), рапорт о/у УБН в Дніпропетровській області ДБН НП України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 (а.с. 20), яким він надає отриману інформацію, що містить банківську таємницю прокурору у кримінальному провадженні та СО диск з інформацією на який є посилання у протоколі та опису і якого не має в матеріалах кримінального провадження.

На обґрунтування клопотання ОСОБА_4 зазначив, що на стадії дослідження письмових доказів було встановлено, що в матеріалах справи міститься протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20 жовтня 2022 року (а.с. 13), опис речей і документів, які були вилучені, від 20 жовтня 2022 року (а.с. 14), самі документи, що містять банківську таємницю (а.с. 15-19) та рапорт о/у УБН в Дніпропетровській області ДБН НП України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 (а.с. 20), яким він надає отриману інформацію, що містить банківську таємницю прокурору у кримінальному провадженні. Згідно інформації, що міститься у на аркушах 13-20, відомо, що тимчасовий доступ до речей і документів здійснювався на підставі постанови прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 від 21 вересня 2022 року. Законодавством передбачено проведення тимчасового доступу до речей та документів на підставі постанови прокурора. Однак, матеріали справи взагалі не містять відомостей про існування постанови прокурора про тимчасовий доступ до речей і документів. Крім того навіть не міститься посилань про існування такої постанови. При відкритті матеріалів кримінального провадження захисникові, така постанова йому не надавалась. Також відсутнє підтвердження повноважень оперуповноваженого ОСОБА_6 , який здійснював тимчасовий доступ.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що відсутні підстави для визнання вказаних захисником доказів очевидно недопустимими. Документи на підтвердження законності проведення тимчасового доступу можуть бути ним надані під час судового розгляду кримінального провадження.

Розглянувши заявлене клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно зі ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що підстави для визнання доказів, які зазначені в клопотання захисника, не визначені ст. 87 КПК України, тому наразі немає підстав для визнання вказаних доказів очевидно недопустимими. Вирішення питання про допустимість доказів з наведених мотивів має бути здійснене в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 89 КПК України, в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, і тому вирішення цього питання наразі є передчасним.

З наведених підстав, клопотання захисника про визнання доказу очевидно недопустимими задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 26, 86, 87, 89, 350, 372 КПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання речей і документів очевидно недопустимими доказами у кримінальному провадженні № 209/3569/23 (1-кп/209/109/24) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - відмовити.

Суддя ОСОБА_1