Справа № 569/8062/24
ВИРОК

іменем України

Справа № 569/8062/24

05 листопада 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000766 від 09.03.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаївка, Слов`янського району, Донецької області, громадянина України, українця, зареєстрованого з адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на всій території України введено воєнний стан та оголошено мобілізацію.

25 липня 2022 року військовозобов`язаний ОСОБА_3 пройшов військово-лікарську комісію, та відповідно до довідки військово лікарської комісії №14/2649 від 24.07.2023 був визнаним придатним до військової служби.

У подальшому, 12 лютого 2023 року ОСОБА_3 під особистий підпис отримав повістку, тобто був належним чином повідомленим про необхідність з`явитись о 07:30 год. 13 лютого 2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_2 що за адресою: АДРЕСА_2 , для подальшої відправки на військову службу під час загальної мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .

Однак, ОСОБА_3 достовірно володіючи інформацією про час відправки до військової частини для проходження військової служби та місце розташування збірного пункту, всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», не маючи поважних причин та правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не прибув 13 лютого 2023 року о 07:30 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 , для проходженням військової служби за загальною мобілізацією, внаслідок чого ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

ОСОБА_3 в судовому засіданні винним себе у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю і підтвердив, що при обставинах вказаних у вироку, 13 лютого 2023 року о 07:30 год. не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини НОМЕР_1 , для проходженням військової служби за загальною мобілізацією, не маючи поважних причин та правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У вчиненому щиро розкаявся.

Заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши правильне розуміння ними змісту обставин справи, а також те, що сумнівів у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України доведеною повністю.

Органом досудового слідства вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ст.336 КК України ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Обставини справи, встановлені даним вироком, а саме, місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини i мотиви злочину ніким iз учасників судового розгляду, в тому числі i самою обвинуваченим ОСОБА_3 не оспорюються.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення за ступенем суспільної небезпечності є нетяжким злочином з умисною формою вини, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 є особою середнього віку, неодружений, непрацюючий, раніше несудимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, звертався за медичною допомогою до лікаря нарколога в КП «РОЦПЗН» з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання наркотичних речовин, постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_3 обставинами є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Наявність щирого каяття слідує із того, що обвинувачений критично оцінює вчинений ним злочин, визнаючи свою винуватість в цьому, і висловлює готовність нести за це відповідальність. Висловив бажання до проходження військової служби.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Положеннями ч.2 ст.50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, даних щодо особи ОСОБА_3 , який притягується до кримінальної відповідальності вперше, усвідомлює провину, висловлює щирий жаль з приводу вчиненого, засуджує свою поведінку, до адміністративної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, висловив бажання для проходження військової служби, однак згідно повторного висновку ВЛК визнаний непридатним для військової служби, з урахуванням засад справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд, на підставі ч.1 ст.69 КК, вважає за можливе призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом не застосовується інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, оскільки призначення покарання та звільнення від його відбування, попри нерозривний взаємозв`язок з точки зору правових наслідків для обвинуваченого, мають відмінну юридичну природу і є окремими заходами, які послідовно застосовуються судом у разі прийняття відповідного рішення. При цьому, вирішення питання про обрання особі виду та розміру покарання передує вирішенню питання про звільнення від його відбування з випробуванням, що прямо випливає зі змісту положень ч. 1 ст. 75 КК.

За правилами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з усталеної практики Верховного Суду, сформованої в ухвалах від 15 лютого 2024 року в справі № 442/2512/23, від 15 лютого 2024 року в справі № 447/2448/23, від 26 січня 2024 року в справі № 442/2512/23, від 30 листопада 2023 року № 718/2438/23, від 14 листопада 2023 року в справі № 130/246/23, постановах від 5 лютого 2024 року в справі № 625/67/23, 15 листопада 2023 року в справі № 641/1067/23 вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 336 КК, в теперішній час має високий ступінь суспільної небезпечності, адже Україна протистоїть відкритій військовій агресії Росії. У разі призначення судом покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, це призведе до свідомого та відвертого ігнорування повісток іншими особами, які підлягають мобілізації. Відповідно, така ситуація негативно впливатиме на стан укомплектованості військових частин, а, отже, і обороноздатність всієї країни. Реальне покарання за вчинене кримінальне правопорушення гарантуватиме адекватне реагування на загрозу національної безпеки держави та сприятиме досягненню цілей покарання, передбачених ст. 50 КК, а саме: запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так й іншими особами, усуне хибне припущення про те, що можна ухилитися від захисту Батьківщини і реального покарання за це не настане.

Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно ст.100 КПК.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути витрати за проведення експертиз.

З урахуванням обставин справи та положень ч.2 ст.183 КПК України обвинуваченому до набрання вироком законної сили слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368, 374 КПК, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України із застосуванням ст.69 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Речові докази: CD R диск з матеріалами тимчасового доступу від 14.12.2023 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривень витрат на залучення експерта.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 обрати тримання під вартою.

ОСОБА_3 взяти під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту взяття під варту.

Зарахувати строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2024 року по 16 травня 2024 року з розрахунку один день тримання під вартою за день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_6