Справа № 215/4091/22
УХВАЛА

13 вересня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000060 про обвинувачення ОСОБА_5 , 1996 р.н., в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому , так як необхідно закінчити судовий розгляд справи, враховуючи відсутність соціальних зв`язків і постійного джерела доходу обвинуваченого, тяжкість і суспільну небезпеку злочинів, суворо міру покарання, наявність судимостей та інших кримінальних проваджень щодо обвинуваченого, негативні характеризуючі данні про його особу, через продовження існування ризиків вчинення нового злочину, тиску на свідків та ухилення від суду.

Обвинувачений і захисник в судовому засіданні заперечували щодо клопотання, вказували на наявність міцних соціальних звязків, постійного місця проживання, закінчення допиту свідків, тривалий термін перебування під вартою, просили обрати домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися та є актуальними, тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, зокрема домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи можливість зміни запобіжного заходу, суд зазначає, що на цей час, як і раніше, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні корисливого злочину, раніше неодноразово судимий, не працевлаштований і не має постійного джерела доходу, тому він може продовжити злочинну діяльність, з метою відшукання коштів для прожиття. Також, ОСОБА_5 обвинувачується за вчинення тяжкого злочину, щодо якого передбачено покарання до десяти років позбавлення волі і який викликає значний суспільний інтерес, перебуває на обліку в центрі пробації зприводу виконання призначеного судом покарання з випробуванням, неодружений і міцних соціальних зв`язків він немає, постійного місця проживання не має, що в сукупності з іншими обставинами свідчить, що він може ухилитися від явки до суду, з метою ухилення від можливого суворого покарання.

Водночас, суд враховує практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р., згідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а також у справі «Летелье проти Франції» від 26 червня 1991 р., згідно якої особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу.

Також, слід відмітити, що завершити судовий розгляд провадження на цей час неможливо з об`єктивних, незалежних від суду причин, тривалий розгляд справи також викликаний значною складністю справи.

Доводи обвинуваченого не спростовують вищевказані обставини і є недостатніми для зміни запобіжного заходу. Твердження сторони захисту щодо наявності в обвинуваченого постійного житла, дозволу власника житла на перебування в ньому під домашнім арештом не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене вище , інтереси правосуддя, в т.ч. необхідність допиту свідка і самого обвинуваченого, що має важливе значення для об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на значний суспільний інтерес до такої категорії справ, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів .

Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 12 листопада 2024 року, з можливістю внесення застави та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків згідно ухвали Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 09.09.2022 року.

Клопотання обвинуваченого і захисника про зміну запобіжного заходу відхилити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ