Справа № 683/2277/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Губча Старокостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26 березня 2024 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ст.126-1, ст.390-1, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України,

в с т а н о в и в:

26 березня 2024 року вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області ОСОБА_4 засуджено за ст.126-1, ст.390-1, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки. Цим же вироком суду ОСОБА_4 на підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України направлено для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на три місяці, та попереджено про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України, зокрема, за умисне ухилення від проходження програми для кривдників.

В подальшому, 14 травня 2024 року з ОСОБА_4 укладено письмовий договір №27 про проходження програми для кривдників, особисто під підпис роз`яснено вимоги законодавства та порядок проходження програми для кривдників, а також вручено копію індивідуального плану проходження програми для кривдників, відповідно до якого ОСОБА_4 був зобов`язаний прибувати у визначені дати до Старокостянтинівського міського кризового центру, що розташований по вул. Героїв Небесної Сотні,4 в м. Старокостянтинів Хмельницької області.

Надалі, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок проходити програму для кривдників, діючи умисно, маючи реальну можливість проходити програму для кривдників, з метою ухилення від її проходження, без поважних причин в обумовлені графіком дні, а саме, 06 червня 2024 року, 13 червня 2024 року, 20 червня 2024 року, 27 червня 2024 року та 04 липня 2024 року не з`явився для проходження програми для кривдників до Старокостянтинівського міського кризового центру, тим самим умисно ухилився від проходження програми для кривдників.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення він визнає та підтвердив, що він був обізнаний із вироком суду, яким його засуджено за ст.126-1, ст.390-1 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі зі встановленням іспитового строку два роки, та яким його направлено для проходження програми для кривдників. Вказує, що 14 травня 2024 року він з`явився до Старокостянтинівського міського кризового центру, де з ним було укладено письмовий договір та визначено дні явки до кризового центру. Також йому надали копію індивідуального плану проходження програми для кривдників, де були визначені дні явки до кризового центру. Зокрема, він повинен був з`явитись до кризового центру для проходження програми для кривдників один раз на тиждень у четвер. Визнав, що 06 червня 2024 року, 13 червня 2024 року, 20 червня 2024 року, 27 червня 2024 року та 04 липня 2024 року він не з`явився до кризового центру, з причин, які вважає поважними. Зокрема, причини неявки пояснює тим, що не міг залишити свою матір, яка є психічно хворою та проживає разом із ним, одну вдома, що він та мати на протязі червня 2024 року хворіли, що у нього не було коштів на дорогу до м. Старокостянтинів, що він був зайнятий домашнім господарством, що треба було копати картоплю, що він займався викачуванням меду, бо тримає пасіку, і його покусали бджоли. При цьому, вказав, що будь-яких доказів, які б підтверджували поважність причин його неявки до кризового центру, він надати не може. Також пояснив, що в подальшому він відвідував кризовий центр у визначені йому дні та завершив програму для кривдників.

Незважаючи на такі показання обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Так, зі змісту вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2024 року (справа №683/177/24, провадження №1-кп/683/133/2024), який набрав законної сили 26 квітня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ст.390-1 КК України та з урахуванням ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді двох років обмеження волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки.

Цим же вироком суду ОСОБА_4 на підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України направлено для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на три місяці, та попереджено про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст.91-1 КК України, зокрема, за умисне ухилення від проходження програми для кривдників (а.с.90-92).

14 травня 2024 року ОСОБА_4 з`явився до Старокостянтинівського міського кризового цетру, де із ним було укладено договір №27 про проходження програми для кривдників, який він особисто підписав. За умовами цього договору ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання виконати програму для кривдників у повному обсязі, дотримуючись умов цього договору, а також зобов`язання притримуватись свого індивідуального графіка відвідування програми та своєчасно попереджати персонал кризового центру про неможливість виконання заходів індивідуального плану за умови об`єктивних причин, пітвердження яких він повинен надати (п.1.3, п.2.2.7 договору) (а.с.46-47).

Згідно письмових роз`яснень вимог законодавства та порядку проходження програми для кривдників, які ОСОБА_4 14 травня 2024 року особисто підписав, останньому було роз`яснено порядок проходження програми для кривдників та поінформовано про відповідальність за ухилення від її проходження без поважних причин (а.с.48-49).

Відповідно до даних Індивідуального плану проходження програми для кривдників від 14 травня 2024 року ОСОБА_4 було визначено дні, у які він був зобов`язаний прибувати до Старокостянтинівського міського кризового центру, що розташований по АДРЕСА_2 , а саме, кожен четвер тижня, зокрема, 23 травня 2024 року, 30 травня 2024 року, 06 червня 2024 року, 13 червня 2024 року, 20 червня 2024 року, 27 червня 2024 року, 04 липня 2024 року, 11 липня 2024 року, 18 липня 2024 року, 25 липня 2024 року та 01 серпня 2024 року. З Індивідуальним планом проходження програми для кривдників від 14 травня 2024 року ОСОБА_4 був ознайомлений під розписку і 14 травня 2024 року отримав копію Індивідуального плану, що підтвердив своїм підписом на зворотньому боці вказаного документа (а.с.50).

Згідно відміток фахівця Старокостянтинівського кризового центру ОСОБА_6 , яка мала проводити індивідуальну роботу із ОСОБА_4 , останній 23 травня 2024 року з`явився та виконав індивідуальну роботу. 30 травня 2024 року ОСОБА_4 не з`явився до кризового центру, однак в телефонному режимі повідомив про погане самопочуття. В подальшому, 06 червня 2024 року, 13 червня 2024 року, 20 червня 2024 року, 27 червня 2024 року, 04 липня 2024 року ОСОБА_4 до кризового центру не з`явився та не повідомив про причини неявки, що підтверджено записами та підписами фахівця ОСОБА_6 (а.с.50).

Факт того, що ОСОБА_4 без поважних причин не з`явився до кризового центру для проходження програми для кривдників підтверджується повідомленням КНП «Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня» №01-20/1470 від 10 липня 2024 року, згідно якого ОСОБА_4 у період з 26 березня 2024 року по 10 липня 2024 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував (а.с.52).

Крім того, про факт ухилення ОСОБА_4 від проходження програми для кривдників свідчить і та обставина, що він, перебуваючи на обліку з 02 травня 2024 року у Хмельницькому районному відділі №2 філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області, де йому було встановлено дні реєстрації перший четвер кожного місяця, з`являвся для реєстрації, що підтверджується повідомленням провідного інспектора Хмельницького районного віділу №2 філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_7 №43/14/1014-24 від 08 липня 2024 року (а.с.96). Однак, 06 червня 2024 року та 04 липня 2024 року, які припадали на перший четвер місяця, ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Старокостянтинів та відвідуючи відділ пробації, до кризового центру у ці дні, які також були визначені йому для явки Індивідуальним планом проходження програми для кривдників, не з`явився без будь-яких поважних на те причин.

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що у червні 2024 року він не міг з`явитись до кризового центру, оскільки його показання щодо причин неявки є непослідовними, суперечливими та не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Зокрема, то він вказував, що хворів, то хворіла мати, не було на кого залишити матір, не було коштів на дорогу, копав картоплю (що є сумнівним, оскільки такі роботи у червні місяці ще не проводяться), то його покусали бджоли. Будь-яких доказів, які б підтверджували вказані обставини та свідчили про об`єктивні перешкоди та неможливість ОСОБА_4 у визначені дні з`явитись до кризового центру, він суду не надав. Також ОСОБА_4 в судовому засіданні не зміг пояснити чому він з`явився на реєстрацію до органу пробації 06 червня 2024 року та 04 липня 2024 року, однак не з`явився у ці ж дні до кризового центру.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст.390-1 КК України, як умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №536 від 11 липня 2024 року ОСОБА_4 на період інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживаня алкоголю, синдром залежності, однак усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Вказані психічні та поведінкові розлади внаслідок вживаня алкоголю, синдром залежності, ОСОБА_4 виявляє і на даний час, проте він усвідомлює свої дії, може керувати ними та не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Оцінюючи такий висновок експерта, суд визнає його обґрунтованим, таким, що відповідає об`єктивній поведінці обвинуваченого під час судового розгляду, а тому погоджується з цим висновком та визнає ОСОБА_4 осудним і відповідальним за фактично скоєне.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували ОСОБА_4 покарання судом не встановлено.

При цьому, згідно обвинувального акту обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , стороною обвинувачення зазначено щире каяття.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватись конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку із наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , хоча й вказав, що визнає свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак намагався виправдати свою поведінку, вказуючи кожен раз різні причини неявки до кризового центру, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, що не узгоджується із вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

З огляду на викладене, суд не вбачає у поведінці ОСОБА_4 щирого каяття, яке б могло пом`якшити йому покарання.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 не одружений, не працює, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, має постійне місце проживання, за яким характеризується з негативної сторони як особа, яка систематично вживає алкогольні напої та вчиняє домашнє насильство по відношенню до матері, з якою проживає, перебуває з 2013 року на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримільних правопорушень, пов`язаних із домашнім насильством, в тому числі і за ст.390-1 КК України, та вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого вироком суду від 26 березня 2024 року.

Вказані обставини вкрай негативно характеризують обвинуваченого, як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, яка вперто не бажає ставати на шлях виправлення та продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

При призначенні покарання суд також враховує, що вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ст.390-1 КК України та призначено покарання у виді двох років обмеження волі із встановленням на підставі ст.75 КК України іспитового строку 2 роки.

У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати на підставі ст.71 КК України остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Зазначені правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №752/2269/18 (провадження №51-6221км19), від 27.08.2020 у справі №127/10266/19 (провадження №51-2412км20).

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.390-1 КК України після постановлення вироку Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2024 року й призначене покарання у виді двох років обмеження волі не відбув, тому на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком у виді 1 року обмеження волі, слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2024 року у виді 2 років обмеження волі й призначити остаточне покарання у виді 2 років 3 місяців обмеження волі.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2024 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: