Справа №381/2154/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5719/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року,, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000739 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України - закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Така ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що строки давності притягнення до відповідальності, визначені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України закінчилися, з огляду на те, що інкриміноване ОСОБА_7 діяння вчинене ним 04.06.2020 року, протягом всього часу притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 не ухилявся від органів досудового розслідування та суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу суду скасувати і постановити нову про вихід за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, та зміну відповідно до положень ст.337 КПК України на підставі правової кваліфікації з інкримінованого злочину на кримінальний проступок, передбачений ст.128 КК України в редакції Закону від 05 квітня 2001 року та про закриття кримінального провадження за ст.128 КК України в редакції Закону від 05 квітня 2021 року на підставі, передбаченій п.10 ч.1 ст.284 КПК України. У випадку відмови щодо закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України просив скасувати ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Такі вимоги мотивує тим, що судом в мотивувальній та резолютивній частині оскаржуваної ухвали, не зазначено редакцію, якого саме закону про кримінальну відповідальність слід застосувати ст.49 КК України, тобто не дійшов логічного висновку, правової визначеності та відповідно не застосував п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року, відповідно з яким, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі. Вказав на те, що задоволення судом клопотання прокурора поданого в межах висунутого обвинувачення, без зміни кваліфікації із злочину на кримінальний проступок, передбаченого ст.128 КК України в редакції Закону від 05 квітня 2001 року, призвело до застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, тобто кримінальне провадження закрито в межах висунутого обвинувачення, як за злочин. Зазначає, що суд вибірково застосував положення ч.ч.1, 3, 4 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22 листопада 2018 року) та дійшов помилкового висновку, що інкриміноване ОСОБА_7 діяння слід вважати нетяжким злочином.

Вказує, що суд не роз`яснив йому право на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі закону України про кримінальну відповідальність із зазначенням пункту, частини, статті закону України про кримінальну відповідальність. На переконання апелянта, суд пославшись на ст.314 КПК України, як на правову підставу постановлення оскаржуваної ухвали, тим самим істотно порушив вимоги Глави 28 КПК України, чим незаконно вийшов за межі стадій судового розгляду та повернувся на стадію підготовчого судового засідання, не роз`яснивши та не повідомивши про це сторону захисту.

Також, обвинувачений звертає увагу на те, що з огляду на те, що інкриміноване йому діяння за ст. 128 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, є кримінальним проступком, то органом досудового розслідування допущено порушення правил підслідності через здійснення усіх процесуальних дій не уповноваженими на те особами, та досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні не могло здійснюватися слідчим у формі досудового слідства.

Зазначає, що обвинувальний акт у цьому провадженні переданий прокурором до суду поза межами визначеного КПК України строку досудового розслідування кримінального проступку, а тому провадження мало бути закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи і вимоги апеляційних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону місцевим судом дотримано в повній мірі.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є неспроможними, з огляду на таке.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 04 червня 2020 року вчинив злочин, передбачений ст. 128 КК України, який,

відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15 листопада 2011 року, що діяла на час скоєння діяння) є злочином невеликої тяжкості.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року).

Даним Законом, серед іншого:

- викладено в новій редакції ст. 12 КК України, у якій визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини та наведено їх поняття і розмежування. Зокрема, частиною 2 цієї статті передбачено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Частиною 4 нової редакції статті 12 КК України регламентовано, що нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 5-ти років;

- одночасно із цим внесені зміни в санкцію ст. 128 КК України, а саме доповнено її покаранням у виді позбавлення волі на строк до 2-х років, якого раніше не було, тобто посилено кримінальну відповідальність.

Отже, згідно зі змінами до КК України, внесеними на підставі Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, що набрали чинності 01 липня 2020 року, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, віднесено до нетяжкого злочину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення ст.128 КК України, в редакції Закону від 22.11.2018 (яка діяла на момент повідомлення про підозру), погіршували становище ОСОБА_7 у порівнянні із редакцією ст. 128 КК України, яка діяла на момент вчинення ним кримінального правопорушення, оскільки передбачали покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи з цього, віднесення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення до кримінального проступку з огляду на те, що на час його вчинення санкцією ст. 128 КК України не було передбачено покарання у виді позбавлення волі та положення ст. ст. 4, 5 КК України, які регулюють визначення злочинності, караності та інші кримінально-правові наслідки діяння, є неправильним. В даному випадку, ці норми закону України про кримінальну відповідальність підлягають застосуванню судом при визначенні міри кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у разі визнання ОСОБА_7 винуватим.

В той же час, з огляду на положення ч.1, ч.3 ст.5 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, вчинене ОСОБА_7 , на момент вирішення питання про його звільнення від кримінальної відповідальності, з огляду на положення ст.12 КК України, в редакції Закону від 22.11.2018, відносилося до кримінального проступку, строки давності якого, з огляду на положення п.2 ч.1 ст.49 КК України, в редакції Закону від 01.12.2022, становили три роки.

Таким чином, внесені зміни до положень ст.12, ст.49 та ст.128 КК України, при вирішенні питання місцевим судом про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, будь-яким чином не вплинули на правильність ухваленого рішення. Та обставина, що на момент вирішення вказаного питання, кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України зі злочину невеликої тяжкості фактично вважалося кримінальним проступком, не вплинуло на питання звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, які в обох випадках становили три роки.

За наведених вище підстав, колегія суддів вважає необгрунтованими і доводи обвинуваченого про порушення правил підслідності через здійснення усіх процесуальних дій не уповноваженими на те особами, оскільки з 01 липня 2020 року (набрання чинності Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII) у цьому кримінальному провадженні досудове розслідування не могло здійснюватися слідчим у формі досудового слідства, а також про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні надійшов до суду поза межами строку досудового розслідування, а тому застосуванню підлягали положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як вже зазначалося вище, передбачений ст. 128 КК України злочин, не був віднесений до кримінальних проступків згідно Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (яким санкцію ст. 128 КК України доповнено покаранням у виді позбавлення волі).

Так, 19 серпня 2020 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, тому, з цього часу строк досудового розслідування обраховувався відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України та повинен був закінчитися протягом 2-х місяців. Обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за ст. 128 КК України, складений та затверджений 21 серпня 2020 року, надійшов до Фастівського міськрайонного суду Київської області 25 серпня 2020 року, тобто в межах строку досудового розслідування, а тому підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутні.

За таких обставин, переконливих доводів, які б спростовували правильність висновків оскаржуваної ухвали, в апеляційній скарзі обвинуваченим наведено не було та в ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, вмотивовану та обгрунтовану, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення, а ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 липня 2023 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000739 закрито у зв`язку із закінченням строків давності - без змін.

Головуючий:

Судді: