КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 червня 2024 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, що може свідчити про схильність обвинуваченого до вчинення дій насильницького характеру, зокрема, і до інших учасників кримінального провадження, які з метою уникнення його відповідальності під тиском ОСОБА_6 можуть змінити показання; крім того, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про схильність його до вчинення кримінальних правопорушень. Тому, враховуючи наявність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим цих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання у разі визнання його винуватим, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, у нього відсутнє постійне місце роботи та стабільне джерело доходів, враховуючи розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також аналізуючи зібрані в сукупності докази, менш суворі запобіжні заходи, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, на переконання суду першої інстанції, не зможуть запобігти вказаним ризикам, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження такого виняткового запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала суду необґрунтована та така, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених в ній, фактичним обставинам кримінального провадження, а також через грубе порушення судом процесуальних норм при її постановленні. Крім того, на переконання захисника, обраний обвинуваченому запобіжний захід не відповідає меті його застосування, загальним кримінального судочинства та вимогам Європейської конвенції з прав людини і сучасним підходам, закріпленим нині діючим кримінально-процесуальним законом.

На електронну адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 , узгоджене з обвинуваченим ОСОБА_6 , про розгляд провадження без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17 червня 2024 року включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є неспроможними. Приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані конкретні обставин справи, зокрема ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду; також перебуваючи не під вартою обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих і свідків, що обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, в тому числі поєднаних із застосуванням насильства, що може свідчити про схильність обвинуваченого до вчинення дій насильницького характеру, зокрема, і до інших учасників кримінального провадження, які з метою уникнення його відповідальності під тиском ОСОБА_6 можуть змінити показання; крім того, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про схильність його до вчинення кримінальних правопорушень. Тому, враховуючи наявність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим цих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання у разі визнання його винуватим, а саме те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, у нього відсутнє постійне місце роботи та стабільне джерело доходів, враховуючи розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також аналізуючи зібрані в сукупності докази, менш суворі запобіжні заходи, в тому числі і у вигляді домашнього арешту, на переконання суду першої інстанції, не зможуть запобігти вказаним ризикам, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження такого виняткового запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Водночас, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що жодних нових доказів проте, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_6 , на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Бородянського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3