Справа № 387/1125/17
Провадження № 1-кп/396/7/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.10.2024 року м. Новоукраїнка
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Помічна, Добровеличківського району, Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта професійно технічна, неодружений, фізична особа - підприємець, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, утриманців не має, військовозобов"язаний, в силу ст.89 КК України, вважається таким, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Піщаний Брід, Добровеличківського району, Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта повна загальна середня, неодружений, не працюючого, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, утриманців не має, військовозобов"язаний, раніше не судимий;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив 27.05.2017 року та 07.04.2018 року грубе порушення громадського порядоку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю вчиненою за попередньою змовою групою осіб та обвинувачений ОСОБА_4 вчинив 07.04.2018 року грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю вчиненою за попередньою змовою групою осіб.
Кримінальні правопорушення були вчинені за наступних обставин.
Судом встановлено, що точного часу та дати ні судом, ні досудовим розслідуванням не встановлено обвинувачений ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження) разом зі своїми знайомими прибули до приміщення закладу розташованого по АДРЕСА_2 де здійснює свою господарську діяльність фізична-особа підприємець ОСОБА_9 та протягом невизначеного ні судом, ні досудовим розслідуванням часу проводили своє дозвілля.
В подальшому 27.05.2017 року в нічний час, точного часу ні судом, ні досудовим розслідуванням не встановлено обвинувачений ОСОБА_3 спільно з гр. ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження) перебуваючи на АДРЕСА_2 поблизу вказаного закладу з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, що виразилося у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонстрації байдужого ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання поведінки в побуті, безпричинно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, зухвало, грубо порушуючи громадський порядок, почав словесно ображати грубою, нецензурною лайкою, голосно кричати, поводити себе агресивно та зухвало, провокувати на бійку гр. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які знаходилися за вказаною адресою біля автомобіля марки DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 зеленого кольору, де відпочивали разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Після цього ОСОБА_3 , продовжуючи спільний умисел хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства не реагуючи на будь - які спроби присутніх осіб заспокоїти його, продовжував вчиняти свої хуліганські дії при цьому спільно з гр.К (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження) умисно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання нанесли 5-6 ударів кулаками своєї правої та лівої руки по обличчю потерпілого ОСОБА_10 в результаті чого заподіяли останньому тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо лівого ока, крововиливу в білкову оболонку лівого ока, садна верхньої повіки навколо лівого ока, які згідно висновку експерта №75 від 23.06.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
В подальшому ОСОБА_3 діючи спільно із гр.К (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження) залишивши в спокої потерпілого ОСОБА_10 продовжуючи вчиняти хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зухвало почали наносити удари кулаками своїх рук по обличчю ОСОБА_11 в кількості близько 5 ударів в результаті чого заподіяли останньому тілесні ушкодження у вигляді: гематоми в ділянці правого та лівого ока, крововиливу в коньюктиву лівого ока, садин в ділянці нижньої повіки, гематоми і садна на верхній губі справа, рани в ділянці нижньої губи, струсу головного мозку, які згідно висновку експерта №151 від 01.11.2017 року мають ознаки легких з корототкочасним розладом здоров`я.
У зв`язку з неможливістю припинити хуліганські дії обвинуваченого ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження), ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою уникнення подальшого спричинення їм тілесних ушкоджень, сприймаючи погрози реально, сіли до автомобіля марки DAEWOO Lanos д.н.з. НОМЕР_1 зеленого кольору, належного ОСОБА_11 .
В побальшому ОСОБА_3 спільно з гр. ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження) з хуліганських мотивів та явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, зухвало, грубо порушуючи громадський порядок, тримаючи дверцята автомобіля у відчиненому стані почали умисно наносити удари ногами по лівій передній частині транспортного засобу, чим завдали пошкоджень автомобілю.
Таким чином, ОСОБА_3 спільно з гр. ОСОБА_8 (матеріали відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження) порушували громадський порядок та вчиняли хуліганські дії близько 10-15 хв., чим перешкоджали спокійному відпочинку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Крім того, продовжуючи злочинну діяльність, 07.04.2018 року в невстановленому ні судом, ні слідством місці та в невстановлений ні судом, ні слідством час, ОСОБА_3 , за попередньою змовою зі своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_14 вирішили вчинити хуліганські дії відносно сім`ї ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , та ОСОБА_14 , 07.04.2018 року близько 04 години 00 хвилин, точного часу ні судом, ні досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибули на мікроавтобусі «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 до домоволодіння сім`ї ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , припаркувавши при цьому автомобіль поблизу вищевказаного домоволодіння, при цьому увімкнувши гучно музику. Перебуваючи біля входу до домоволодіння потерпілої ОСОБА_7 , не зважаючи на ранній час, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, порушуючи громадський порядок, нормальний відпочинок громадян та тишу, обвинувачені ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_14 стали сильно стукати по хвіртці, в`їзних воротах та паркану вказаного домоволодіння, в результаті чого пошкодили в`їзні ворота, зірвавши завіс з лівої сторони воріт та 1 лист металопрофіля із паркану по праву сторону від вхідної хвіртки, при цьому вигукували слова погроз фізичною розправою.
Після цього, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_14 проникли на територію домоволодіння, що знаходиться поряд з домоволодінням, яке належить ОСОБА_7 через дерев`яну хвіртку, та з подвір`я якого мається прохід через дерев`яну хвіртку до домоволодіння ОСОБА_7 . В подальшому пройшовши через який, потрапили на територію домоволодіння ОСОБА_7 де продовжували грубо порушувати громадський порядок, порушуючи нормальний відпочинок громадян і тишу, незважаючи на ранній період часу, почали гучно стукати по вхідних дверях та вікнах дерев`яної веранди, при ньому перебивши на дверях одвірок, а на вікні дерев`яну перемичку між склом.
В подальшому після того як до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 звернулась очевидець ОСОБА_15 та почала робити їм зауваження, останні ніяк на це не відреагували та продовжували грубо виражатись нецензурними словами, погрожуючи при цьому спричинити тілесні ушкодження господарям.
В подальшому до домоволодіння ОСОБА_7 за вище вказаною адресою прибув наряд поліції Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, та побачивши їх обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 припинили вчинення хуліганських дій відносно сім`ї ОСОБА_7 .
Вказані події тривали на протязі тривалого часу близько 20 хвилин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення злочинів, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, про те, що 27.05.2017 року в нічний час він спільно з гр. Кармазіним перебуваюли на АДРЕСА_2 де вних виник конфлік з групою осіб, які знаходились біля автомобіля марки Део Ланос. В подальшому він разом з гр. Кармазіним нанесли близьк 5 ударів кулаками своїх рук по обличчю ОСОБА_10 та близько 5 ударів кулаками своїх рук по обличчю ОСОБА_11 та потім вказіні особи сіли до автомобіля Део Ланос, а він разом з Кармазіним почали наносити удари ногами по лівій передній частині транспортного засобу. Крім того вказав, що він 07.04.2018 року близько 04 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_14 прибули на мікроавтобусі «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_2 до домоволодіння сім`ї ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 де вчинили хуліганські дії, а саме сильно стукали по хвіртці, в`їзних воротах та паркану вказаного домоволодіння та потім потрапили на територію домоволодіння ОСОБА_7 почали гучно стукати по вхідних дверях та вікнах дерев`яної веранди, при ньому перебивши на дверях одвірок, а на вікні дерев`яну перемичку між склом. В подальшому до домоволодіння ОСОБА_7 прибув наряд поліції Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, та вони припинили вчинення хуліганських дій відносно сім`ї ОСОБА_7 . Просив суворо не карати. Крім того вказав, що цивільний позов заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_16 визнав частково.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення злочину, як вони пред`явлені в обвинуваченні, та дав показання, про те, що він 07.04.2018 року близько 04 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом зі своїми знайомими ОСОБА_3 та ОСОБА_14 прибули на мікроавтобусі «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_2 до домоволодіння сім`ї ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 де вчинили хуліганські дії, а саме сильно стукали по хвіртці, в`їзних воротах та паркану вказаного домоволодіння та потім потрапили на територію домоволодіння ОСОБА_7 почали гучно стукати по вхідних дверях та вікнах дерев`яної веранди, при ньому перебивши на дверях одвірок, а на вікні дерев`яну перемичку між склом. В подальшому до домоволодіння ОСОБА_7 прибув наряд поліції Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, та вони припинили вчинення хуліганських дій відносно сім`ї ОСОБА_7 . Просив суворо не карати. Цивільний позов, заявлений потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_16 визнав частково.
Захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив залишити цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_11 без розгляду, оскільки в ньому не зазначено з кого саме потрібно стягнути майнову шкоду та моральну шкоду.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що напередодні свята Пасха, близько 4 годин ранку до її домоволодіння приїхав мікроавтобус. В подальшому обвинувачені почали бити ногами по воротах та по забору, який зроблений з профнастилу. Потім вони через баготоквартирний будинок зайшли на територію її подвір"я та почали бити по вікнах та дверях веренди, при ньому вибивши вікно, а також погрожували їй фізичною розправою. Цивільний позов підтримала та просила стягнути з обвинувачених матеріальну та моральну шкоду відповідно до позовних вимог.
Потерпілий ОСОБА_16 належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі.
Потерпілий ОСОБА_11 належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Цивільний позов підтримує. Покарання обвинуваченому залишив на розгляд суду.
Потерпілий ОСОБА_10 належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Показання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю відповідають обставинам справи, тому об`єму обвинувачення, який встановлений судом, та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які не суперечать одне одному, допустимі за способом збирання та відповідають об`єктивній істині.
Зважаючи на повне визнання вини обвинуваченими, врахувавши думку прокурора, яким запропоновано дослідити докази у справі відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України, з`ясувавши думку обвинувачених, які погодились дослідити докази в порядку запропонованому прокурором, після роз`яснення наслідків такого розгляду, судом обмежено дослідження фактичних обставин справи допитом обвинувачених та оголошенням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинувачених, оскільки показання останніх повністю відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Приймаючи до уваги, що обвинувачені повністю визнали себе винними у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенню, зважаючи на дослідження судом доказів в порядку, передбаченому ст.349 ч.3 КПК України, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення, правильно кваліфіковано за ст. 296 ч. 2 КК України, як хуліганство, оскільки останній вчинив 27.05.2017 року та 07.04.2018 року грубе порушення громадського порядоку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю вчиненою за попередньою змовою групою осіб та дії обвинуваченого ОСОБА_4 в межах пред`явленого обвинувачення, правильно кваліфіковано за ст. 296 ч. 2 КК України, як хуліганство, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю вчиненою за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покарання необхідне і достатнє для їх виправлення і попередження скоєння ними нових кримінальних правопорушень, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, обставини їх вчинення, наслідки, які настали, розмір шкоди, дані, що характеризують особу обвинувачених, стан здоров`я, умови життя, ставлення обвинувачених до вчиненого ними діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних правопорушеннь відповідно до ст. 12 КК України - скоєно нетяжкі злочини.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено: що ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, фізична особа - підприємець, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, утриманців не має, військовозобов"язаний, на «Д» обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України, вважається таким, що немає судимості.
Обставиною, що пом`якшує покарання передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання передбачена ст. 67 КК України - вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння.
Згідно досудової доповіді та висновку Добровеличківського РС філії ДУ "Центр пробації" в Кіровоградській області, вважають, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку виконувати заходи предбачені пробаційною програмою. Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється, як високий.
Суд приймає до уваги досудові доповіді уповноваженого органу з питань пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинувачених, складені відповідно до вимог ст.314-1 КПК України.
Зважаючи на вимоги ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі, однак, враховуючи тяжкість та обставини вчиненого правопорушення, а також особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, не працює, являється особою з інвалідністю ІІІ групи, утриманців не має, військовозобов"язаний, на «Д» обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України - скоєно нетяжкий злочин.
Обставиною, що пом`якшує покарання передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання передбачена ст. 67 КК України - вчинення злочину в стані алкогольного сп"яніння.
Згідно досудової доповіді та висновку Добровеличківського РС філії ДУ "Центр пробації" в Кіровоградській області, вважають, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку виконувати заходи предбачені пробаційною програмою. Ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.
Суд приймає до уваги досудові доповіді уповноваженого органу з питань пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинувачених, складені відповідно до вимог ст.314-1 КПК України.
Зважаючи на вимоги ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.
На підставі ст.65 ч.2 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі, однак, враховуючи тяжкість та обставини вчиненого правопорушення, а також особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Щодо можливості звільнення обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності суд зазначає наступне, що відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 296 КК України - це кримінальне правопорушення проти громадського порядку та моралі, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, які вчинені обвинуваченим ОСОБА_3 27.05.2017 року та 07.04.2018 року, а обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено 07.04.2018 року.
Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.
Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України).
У подальшому потерпілий ОСОБА_11 збільшив розмір позовних вимог на 6772,18 грн., які обгрунтовує, як витрати на купівлю пального та проїзд в громадському транспорті, які витрачались під час лікування, ремонту пошкодженого транспортного засобу, розслідування кримінального правопорушення та судових розглядів.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільний позов, на думку суду,підлягає залишенню без розгляду .
Згідно ч. 4 ст. 128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
За змістом ч. 5 ст. 128 КПК України до процесуальних відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно п. 2 п. 3 , п. 6 , п. 7 ,п. 8 , п. 9 , п. 10 ст. 175 ЦПК України позовна заява серед іншого повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, які позивачем взагалі не зазначені, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
За змістом ч. 1 ст. 1 ЦПК України зазначена норма закону встановлює серед іншого порядок здійснення цивільного судочинства.
На розсуд суду такий порядок повинен бути чітким.
Таким чином ст. 175 ЦПК України передбачає чітку форму та зміст позовної заяви.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України .
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Суд вважає, що позов ОСОБА_11 підлягає залишенню без розгляду згідно п.8 ч.1 ст. 257 ЦПК України, роз"яснивши останньому право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства після усунення недоліків позовної заяви.
Позов потерпілих обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій обвинувачених їм спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження майна, а саме: вікна веранди, вхідних дверей, в"їздних воріт та огорожі. Крім того, кримінальним злочином потерпілим було завдано моральну шкоду.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Із наданих суду доказів, долучених до позовної заяви, вбачається, що загальна сума матеріальних збитків, завданих домоволодінню по АДРЕСА_2 , внаслідок пошкодження свікна веранди, вхідних дверей, в"їздних воріт та огорожі складає 7454 грн.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, враховуючи те, що вина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їм кримінальному правопорушенні доведена, суд приходить висновку, що позов ОСОБА_7 та ОСОБА_16 в частині відшкодування матеріальної шкоди обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 5000,00 грн, суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано оригіналу договору про надання послуг експерта, а також не надано оригіналу квитанції до прибуткового касового ордеру № 19 від 19.11.2018 року, щодо сплати грошових коштів за проведену експертизу.
Розглядаючи цивільний позов в частині стягнення 200000,00 грн. моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, судом враховується наступне.
Відповідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 рокупід моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 709/1173/17 (провадження № 51-875км19), згідно з якою, зокрема, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (п.6 ст.3 ЦК України).
При визначенні розміру моральної шкоди, судом враховується, що відповідно до положень статті 23 та частини 1 статті 1168 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), що підтверджується відповідними висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що, у відповідності до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.
Відповідно до матеріалів справи, на підтвердження понесених потерпілими витрат на правничу допомогу, потерпілими надано договір про надання правової допомоги від 28.10.2018 року, додаток 1 до договору про надання правової допомоги від 28.10.2018 року, акт здавання - приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 28.10.2018 року, адвокатське досьє адвокатів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , квитанції про оплату( том № 3 а.с. 137).
Разом із тим, суд зазначає, що на підтвердження заявленої суми 620000 грн на правничу допомогу суду не надано окремих рахунків та/або актів виконаних робіт.
Таким чином суд позбавлений можливості встановити обсяг робіт адвоката на стадії досудового розслідування та судового розгляду в даному кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпіла отримала адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з цим, з огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, стосовно них існує судова практика, складнощів щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало, суд вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним, а тому, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців.
В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди та витрат - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_16 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме:
- медичну картку стаціонарного хворого №3139 належну ОСОБА_11 , та медичну картку амбулаторного хворого №179 належку ОСОБА_10 , які знаходяться на зберіганні в Новоукраїнській ЦРЛ залишити Новоукраїнській ЦРЛ;
- два рентгенівські знімки належні потерпілому ОСОБА_11 , які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_11 залишити потерпілому ОСОБА_11 ;
- два рентгенівські знімки належні потерпілому ОСОБА_10 , які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_10 залишити потерпілому ОСОБА_10 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя: ОСОБА_1