Вирок

Іменем України

06 серпня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0003159 від 16.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, громадянина України, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє:

-вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 08.02.2023 за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

-вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.04.2024 року за ст. 71, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років 2 днів позбавлення волі;

-вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25.06.2024 року за ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст.70, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років одного місяця позбавлення волі, -

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України,-

встановив:

14 жовтня 2023 року близько 22 години 15 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , який користувався мобільними телефоном марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_1 .

В цей час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на відкрите, повторне, викрадення мобільного телефону, який належить ОСОБА_8 вчиненого в період запровадженого на території України воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 14.10.2023, близько 21 годин 18 хвилин підійшовши до ОСОБА_8 та попросив подзвонити до їх спільного знайомого, після чого ОСОБА_8 утримуючи в руці свій мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 36 538 грн 11 коп в чохлі марки «Apple» вартістю 1619 грн 69 коп здійснив дзвінок.

В цей час ОСОБА_6 вихопив з руки ОСОБА_8 вищевказаний мобільний телефон та почав тікати в напрямку внутрішнього двору Ієзуїтського монастиря, що по АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_6 утримуючи в руці вищевказаний мобільний телефон та ігноруючи крики ОСОБА_8 з вимогою повернути його, місце вчинення кримінального правопорушення покинув та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріального шкоди на загальну суму 38 157 грн 80 коп.

Крім того, 15.10.2023, у невстановлений час та місці, ОСОБА_6 , в період дії на території України воєнного стану, вирішив вчинити вимагання чужого майна - грошових коштів у потерпілого ОСОБА_8 .

При цьому ОСОБА_6 вирішив здійснити погрозу стосовно потерпілого ОСОБА_8 обмеженням його прав та законних інтересів, що полягало у неповерненні останньому мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Мах», ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 36 538 грн 11 коп, яким він незаконно заволодів та утримував в себе, якщо потерпілий не передасть йому грошові кошти в сумі 1000 грн.

Реалізуючи свій злочинний умисел щодо вимагання чужого майна, діючи повторно, в період дії на території України воєнного стану, ОСОБА_6 о 01 год 40 хв 15.10.2023, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, через мобільний додаток «Vider», який встановлений на мобільному телефону марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Мах», та який належить ОСОБА_8 , почав надсилати текстові повідомлення на номер телефону НОМЕР_2 ( ОСОБА_9 ), яка є співмешканкою ОСОБА_8 та перебувала поруч з останнім, зі змістом незаконної вимоги перерахування останньому грошових кошти в сумі 1000 грн на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка імітована на ім`я ОСОБА_6 , погрожуючи потерпілому обмеженням його законних прав та інтересів, що полягало у неповерненні останньому мобільного телефону марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Мах», якщо останній не передасть йому зазначені грошові кошти.

Після чого, ОСОБА_8 бажаючи повернути у свою власність свій мобільний телефон, о 04 год 39 хв 15.10.2023 частково виконав незаконну вимогу ОСОБА_6 та переказав останньому на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 500 грн.

Оскільки потерпілий ОСОБА_8 не мав у своєму розпорядженні ще 500 грн, то повідомив про це ОСОБА_6 , який припинив спілкування з ОСОБА_8 та розпорядився мобільним телефоном марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Мах» на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 500 грн.

ОСОБА_6 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України; а також у вимозі передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчинено повторно, в умовах воєнного етапу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 на початку судового розгляду вину в інкримінованих йому злочинах не визнав. Проте у ході судового розгляду змінив свою позицію, вину визнав повністю та надав наступні показання.

14.10.2023, ввечері, перебував на квартирі у ОСОБА_10 . Крім них, у квартирі також знаходились ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інші. Коли ОСОБА_12 пішов, попросив ОСОБА_13 зателефонувати йому та домовитися про зустріч, що останній і зробив. Зустрівшись з ОСОБА_12 вихопив у нього мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Max» та втік. Потім написав ОСОБА_12 СМС-повідомлення, на телефон, з якого той намагався подзвонити на свій номер, що за повернення телефону необхідно заплатити гроші та скинув йому реквізити своєї банківської картки. Після того, як отримав на рахунок 500 грн, на зв`язок із ОСОБА_12 більше не виходив. У подальшому викрадений телефон продав на залізничному вокзалі за 5000 грн. У скоєному розкаюється. Просить не досліджувати письмові докази та не проводити допит інших свідків сторони обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_12 надав показання, що 14.10.2023 на квартирі ОСОБА_14 зустрівся із знайомими. Крім ОСОБА_15 були також ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , та раніше незнайомий ОСОБА_17 . Через деякий час пішов додому. Коли прийшов додому зателефонував ОСОБА_11 та попросив зустрітися. На АДРЕСА_2 до нього підійшов ОСОБА_17 та сказав, що треба поспілкуватися із ОСОБА_18 . Після цього вихопив у нього мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 13 Pro Max» та втік.

Коли прийшов додому, з телефону своєї співмешканки ОСОБА_9 зателефонував на номер свого мобільного телефону. Після цього на «Viber» прийшло повідомлення від особи під назвою « ОСОБА_19 », що за повернення телефону необхідно сплатити гроші в сумі 500 грн. Також його запевнили, що після сплати грошових коштів телефон буде повернуто на тому ж місці, на якому його викрали. Погодився заплатити гроші. Потім було скинуто реквізити банківської картки, на яку з картки ОСОБА_9 перерахував 500 грн. Повернувся на місце події, однак ніхто телефон не приніс. Пізніше надійшло повідомлення, щоб скинув ще гроші, після чого буде повернутий телефон.

Зрозумів, що самостійно телефон не зможе повернути, а тому зранку зателефонував у поліцію та повідомив про викрадення телефону. Щодо призначення покарання ОСОБА_20 покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 надала показання, що 14.10.2023 близько 22 години перебувала у себе вдома разом із співмешканцем ОСОБА_12 , який повідомив, що вийде на вулицю. Через 10 хв ОСОБА_12 повернувся та сказав, що у нього викрали мобільний телефон, а саме, що особа вирвала телефон з його рук та втекла. Після того, як ОСОБА_12 з її телефону подзвонив на номер свого мобільного телефону, надійшло СМС-повідомлення від особи, яка підписана під назвою « ОСОБА_19 », що за повернення телефону необхідно перерахувати гроші. Також були надіслані реквізити банківської картки, яка належала ОСОБА_20 . З її картки ОСОБА_12 на отримані реквізити перерахував 500 грн. Ці гроші надала ОСОБА_12 , оскільки на той час вони проживали разом. Після цього особа, що викрала телефон ОСОБА_12 , на зв`язок більше не виходила.

Свідок ОСОБА_21 надав показання, що ввечері 14.10.2023 перебував на квартирі, яка належить ОСОБА_10 . Крім нього у квартирі знаходились ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_12 та інші особи. У потерпілого був мобільний телефон «Iphone 13 Pro Max». Потім потерпілий пішов. На прохання ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_12 та домовився про зустріч. Після цього ОСОБА_6 вийшов з квартири. Чи повернувся ОСОБА_6 до квартири не знає. Близько 23 год також пішов додому. Наступного дня ОСОБА_6 не бачив. Пізніше від потерпілого чув, що у нього викрали мобільний телефон. Хто саме викрав, не знає.

З огляду на те, що ОСОБА_6 вину у вчиненні вказаних злочинів визнав повністю, суд вважає за можливе обмежитися допитом обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_21 та не досліджувати інші докази сторони обвинувачення.

Показання обвинуваченого, потерпілого, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_21 щодо обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та доводять наявність в діях ОСОБА_22 об`єктивної сторони злочинів, передбачених ч. 4 ст. 186 та ч. 4 ст. 189 КК України.

Також судом встановлено, що відповідно до примітки 1. ст. 185 КК України в діях ОСОБА_6 наявна кваліфікуюча ознака «повторність», оскільки обвинувачений раніше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу. Тобто ОСОБА_6 злочини вчинені в умовах воєнного стану.

Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 протиправних дій свідчать про те, що він діяв з прямим умислом, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, а також з корисливим мотивом та з метою збагачення.

Враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи, показання потерпілого, свідків, виходячи з того, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає винність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень доведеною поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та за ч. 4 ст.189 КК України, які виразились у вимозі передачі чужого майна з погрозою обмеження прав та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Суд звертає увагу, що обвинувачений не працює, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Водночас суд враховує, що вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення за тяжкістю відносяться до тяжких злочинів, вчинені умисно з корисливим мотивом. Крім того, обвинувачений раніше неодноразово судимий. Судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена.

Оцінюючи зазначені обставини в їх сукупності, враховуючи суспільну небезпеку протиправних діянь, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_6 та досягнення мети справедливості кримінального провадження слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 186 та ч. 4 ст. 189 КК України, яке належить відбувати реально.

Крім того, ОСОБА_6 належить призначити обов`язкове передбачене ч. 4 ст. 189 КК України додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.

При визначенні покарання за сукупністю злочинів суд враховує дані про особу винного та застосовує принцип, визначений у ч. 1 ст. 70 КК України, у виді поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи, що ОСОБА_6 засуджений вирокомЖитомирського районного суду Житомирської області від 25.06.2024 за ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст.70, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років одного місяця позбавлення волі, суд призначає остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16 жовтня 2023 року.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.10.2023 на банківську картку № НОМЕР_3 , підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави 4301 грн 64 коп витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;

- за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 25.06.2024, більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_6 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16 жовтня 2023 року.

Речові докази:

-банківську картку № НОМЕР_3 повернути ОСОБА_6 ;

-DVD-R диски, оптичний CD-R диски залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 4301 (чотири тисячі триста одну) грн 64 коп витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасникам судового провадження вручити повний текст вироку в день його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3