ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/705/23 Номер провадження 11-кп/814/1805/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника цивільного позивача ОСОБА_3 захисника обвинуваченої представника цивільного відповідача АТ "Страхова компанія "КРАЇНА"ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 грудня 2022 року за №0000920, за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" - адвоката ОСОБА_11 , на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Жовтневе Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано винуватою та засуджено ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільні позови прокурора, в інтересах держави, задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих на користь:

КП «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» - 31 792 гривні 70 копійок;

НЗС України - 55 031 гривню 88 копійок;

КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» - 47 410 гривень 97 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково й стягнуто на його користь із:

АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» - 5 236 гривень 28 копійок майнової шкоди та 261 гривню 81 копійку моральної шкоди;

ОСОБА_10 - 99 738 гривень 19 копійок моральної шкоди, відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Цивільний позов ОСОБА_3 задоволено частково й стягнуто на її користь із:

АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» - 129 187 гривень 20 копійок майнової шкоди та 12 259 гривень 20 копійок процесуальних витрат за проведення експертизи, залишки автомобіля "DACIA SANDERO", НОМЕР_1 , передано АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» та відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_10 та АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 28 грудня 2022 року приблизно о 08 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_2 , по автодорозі «Решетилівка - Диканька» з боку смт Диканька у напрямку м. Решетилівка біля с. Білоконі Решетилівської ТГ Полтавського р-ну Полтавської обл., у порушення вимог п.п.10.1., 14.2. «в», п.1.1 розділу 34 ПДР України перед зміною та початку обгону не переконалась у безпеці виконання цього маневру, не врахувала дорожню обстановку й стан дорожнього покриття, виїхала на смугу зустрічного руху, де вчинила зіткнення з автомобілем «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку в межах своєї смуги для руху, в результаті чого було спричинено: ОСОБА_12 - середньої тяжкості тілесні ушкодження; та пасажиру транспортного засобу «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_13 - тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" - адвокат ОСОБА_11 , просить змінити вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_3 до АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» та відмовити в задоволенні позовних вимог до АТ «Страхова компанія «КРАЇНА», в іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: ОСОБА_3 не зверталась до страхової компанії з повідомленням про ДТП і заявою про виплату страхового відшкодування, в порушення вимог закону позбавила можливості товариство направити свого представника до місця знаходження автомобіля "DACIA SANDERO", НОМЕР_1 , не надала цей транспортний засіб для огляду з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків; усі особи мають право на отримання страхового відшкодування за фактом цієї ДТП у загальному обсязі відповідальності страховика, а саме в межах 130 000 гривень; у матеріалах справи відсутній належний засіб доказування щодо визначення розміру збитків і ліквідних залишків пошкодженого майна. Водночас посилається на те, що місцевий суд: стягнув із товариства майнову шкоду на загальну суму 141 446 гривень 40 копійок, чим вийшов за межі зазначеного в страховому полісі ліміту відшкодування майнової шкоди, який не повинен перевищувати 130 000 гривень; безпідставно передав залишки пошкодженого автомобіля страховій компанії, а не визначив різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також відніс витрати на проведення експертизи автомобіля на рахунок страхової компанії, хоча вона не порушила покладений за законом обов`язок щодо направлення свого представника для огляду пошкодженого транспортного засобу.

У заперечені представник цивільного позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 , просить залишити без зміни вирок місцевого суду, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Водночас під час провадження в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_3 направила заяву про стягнення на її користь із АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 8 000 гривень, яку їй було надано адвокатом ОСОБА_8 .

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, доводи представника страхової компанії на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченої та її захисника, представника цивільного позивача, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні нею кримінального правопорушення та правильності кваліфікації її дій за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості й тяжке тілесні ушкодження; призначення обвинуваченій покарання зі звільненням від його відбуванням з випробуванням; вирішення цивільних позовів прокурора, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення місцевим судом цивільного позову ОСОБА_14 , пред`явленого до АТ «Страхова компанія «КРАЇНА», позбавлені підстав.

За змістом приписів ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ч.2 ст.127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

На підставі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю (в тому числі, моральну шкоду), майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між обвинуваченою ОСОБА_10 , яка під час вчинення кримінального правопорушення керувала автомобілем «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_2 , й АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №2798302, згідно з яким АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" застраховано автомобіль «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_2 , і цей договір на момент ДТП був чинний, а тому АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" є належним співвідповідачем (т.1 а.п.242).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження №13-24 кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Визначений у цьому Законі України порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача, які зводяться до безпідставного стягнення з товариства відшкодувань на користь ОСОБА_3 , з посиланням на те, що цивільний позивач у передбаченому законом порядку до страхової компанії не звертався із повідомленням про ДТП і заявою про виплату страхового відшкодування, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки саме за ОСОБА_3 було право вибору способу звернення за захистом своїх прав (із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду) й вона звернулась із цією метою до суду.

За змістом названого вище поліса в разі настання страхового випадку АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування на одного потерпілого (особу, якій завдано шкоду) за шкоду, заподіяну: майну - 130 000 гривень; життю та здоров`ю - 260 000 гривень, за відсутності франшизи (т.1 а.п.242).

Доказами в кримінальному провадженні, зокрема, показаннями обвинуваченої ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_12 , даними: протоколу огляду місця ДТП від 28 грудня 2022 року зі схемою та фототаблицею (т.2 а.п.189-196), протоколів слідчих експериментів, проведених із обвинуваченою ОСОБА_10 , потерпілим ОСОБА_12 від 25 і 30 березня 2023 року з додатками (т.2 а.п.198-208), висновку судової інженерно-транспортної експертизи технічного стану транспортного засобу «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , від 13 лютого 2023 року №СЕ-19/117-23/1955-ІТ (т. 2 а.п.209-216), висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 28 квітня 2023 року №СЕ-19/117-23/6074-ІТ (т.2 а.п.225-228), висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 17 травня 2023 року №СЕ-19/117-23/7724-ІТ (т.2 а.п.229-234), висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №12-03 від 17 квітня 2024 року (т.3 а.п.80-116), підтверджено те, що 28 грудня 2022 року ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO», н.з. НОМЕР_2 , шляхом порушення вимог п.п.10.1., 14.2. «в», п.1.1 розділу 34 ПДР України вчинила ДТП із автомобілем «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , якому в результаті цього було спричинено механічні пошкодження. Відповідно зіткнення відбулося з вини ОСОБА_10 .

Наведені вище обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі.

Власником автомобіля «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т.1 а.п.138).

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №12-03 від 17 квітня 2024 року з додатками, виконаного на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року про призначення експертизи (а.п.32-33), вартість відновлювального ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 167 154 гривень 41 копійку (без ПДВ), а ринкова вартість вказаного транспортного засобу на момент пошкодження з урахуванням усіх його особливостей будови - 129 187 гривень 20 копійок (т.3 а.п.80-116).

Колегія суддів зауважує, що висновок експерта є передбаченим законом засобом доказування як у кримінальному, так і цивільному процесах (ст.ст.101-102 КПК України, ст.ст.102-113 ЦПК України).

Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №12-03 від 17 квітня 2024 року з додатками містить відповідний опис проведеного дослідження (в тому числі із застосуванням формул розрахунку, визначення калькуляції витрат на відновлення пошкоджених, розкомплектованих деталей автомобіля, здійсненням детального дослідження стану транспортного засобу, аналізу середньоринкової ціни на об`єкт дослідження), мотивовані відповіді на поставлені питання, достатньо обґрунтований, складений з дотриманням вимог процесуальних норм, наданий компетентним фахівцем - сертифікованим експертом вищого професійного рівня ОСОБА_15 , який має: кваліфікацію судового експерта за спеціальністю «визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу», стаж судового експерта з 2000 року (тобто 24 роки такого стажу), був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та об`єктивні підстави ставити під сумнів цей доказ є відсутніми.

Не наведено й апелянтом мотивованих обставин для визнання вказаного вище експертного висновку неналежним, недостовірним чи недопустимим доказом, а також не надано власної інформації щодо питань, які були постановлені на вирішення експерту.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, суд, ухвалюючи рішення про стягнення на користь цивільного позивача відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З аналізу ж висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №12-03 від 17 квітня 2024 року з додатками вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 167 154 гривень 41 копійка (без урахування ПДВ), та відповідно є вищою, ніж вартість цього автомобіля (з урахуванням усіх його особливостей будови) на момент пошкодження, яка складає 129 187 гривень 20 копійок.

Отже, ремонт автомобіля «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , є економічно необґрунтованим, а тому названий транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Отже, суд першої інстанції правильно стягнув із АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» на користь ОСОБА_12 129 187 гривень 20 копійок (вартість автомобіля «DACIA SANDERO», н.з. НОМЕР_1 , на момент пошкодження з урахуванням усіх його особливостей будови) в рахунок відшкодування шкоди, завданої майну (транспортному засобу) цивільного позивача та водночас ухвалив рішення про передачу залишків названого транспортного засобу страховій компанії, чим забезпечив виконання приписів ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Наведене вище правозастосування узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №125/1216/20, про те, що у випадку економічної необґрунтованості ремонту транспортного засобу він вважається фізично знищеним, а відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному в ст.30 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, що відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

За таких обставин, аргументи представника цивільного відповідача з приводу відсутності в матеріалах справи належного засобу доказування щодо визначення розмірів збитків та ліквідних залишків пошкодженого майна, безпідставного ухвалення місцевим судом рішення про передачу залишків пошкодженого автомобіля страховій компанії, а не визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, є необгрунтованими.

Окрім того, позбавлені підстав твердження в апеляційній скарзі, що всі особи мають право на отримання страхового відшкодування за фактом цієї ДТП у загальному обсязі відповідальності страховика, а саме в межах 130 000 гривень, оскільки саме в цих межах судом першої інстанції і було стягнуто з АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» майнову шкоду на користь однієї особи, якій таку шкоду завдано - ОСОБА_3 .

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, стягнувши з товариства майнову шкоду на загальну суму 141 446 гривень 40 копійок, вийшов за межі зазначеного в страховому полісі ліміту відшкодування майнової шкоди.

Однак ці доводи є неспроможними, оскільки за оскаржуваним вироком місцевий суд стягнув на користь ОСОБА_3 з АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» 129 187 гривень 20 копійок у рахунок відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з пошкодженням її майна (транспортного засобу), що не виходить за встановлений у страховому полісі ліміт для компенсації шкоди цього виду, який становить 130 000 гривень.

Разом з тим, положення процесуального закону, які стосуються процесуальних витрат і цивільного позову регламентовані різними розділами як ЦПК України, так і КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають і пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість, шкода в кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими - вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами.

Таким чином, апелянтом безпідставно об`єднано та ототожнено розмір майнової шкоди й процесуальних витрат. Рішення про стягнення зі страхової компанії процесуальних витрат є автономним, не відноситься до шкоди, заподіяної майну цивільного позивача, та не залежить від установленого в страховому полісі ліміту для шкоди, завданої майну особи.

Пунктом 3 ч.1 ст.118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються, в тому числі з витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями ст.139 ЦПК України визначаються витрати, пов`язані, зокрема, з проведенням експертиз. Так, відповідно до ч.ч.4, 6 ст.139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Із системного аналізу положень ЦПК України вбачається, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема, якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Розмір витрат на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №12-03 від 17 квітня 2024 року склав 12 259 гривень 20 копійок, який було сплачено ОСОБА_3 , що підтверджується повідомленням експерта від 17 квітня 2024 року й даними квитанції №12-03/2024 від 27 березня 2024 року (т.3 а.п.78-79).

Без конкретного ж визначення в передбачений законом спосіб вартості пошкодженого транспортного засобу є неможливим вирішення цивільного позову та ухвалення правильного судового рішення в рамках заявленого цивільного позову. Відповідно судом першої інстанції в ході розгляду цивільного позову ОСОБА_3 було враховано висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №12-03 від 17 квітня 2024 року з додатками як доказ. Інших доказів щодо вартості пошкодженого автомобіля учасниками судового провадження, в тому числі й страховою компанією надано не було, а тому проведення вказаної вище експертизи було доречним і необхідним.

З огляду на викладене вище, місцевий суд обґрунтовано стягнув із ОСОБА_3 на користь АТ «Страхова компанія «КРАЇНА» 12 259 гривень 20 копійок у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Як слідує зі змісту протоколу огляду місця ДТП від 28 грудня 2022 року відразу після вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, автомобіль "DACIA SANDERO", НОМЕР_1 , було вилучено в ході цієї слідчої дії та поміщено його на територію СПД №1 ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області (вул. Покровська, 26/2 м. Решетилівка Полтавської обл.) (т.2 а.п.189-192).

Цього ж дня слідчим названий вище транспортний засіб визнано речовим доказом і постановлено його зберігати на майданчику СПД №1 ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області (т.2 а.п.247-248).

30 грудня 2022 року слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтава накладено арешт на автомобіль "DACIA SANDERO", НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на його відчуження, розпорядження та користування (т.3 а.п.2).

Відповідно станом на момент проведення експертом 27 березня 2024 року огляду для надання експертного висновку цей транспортний засіб продовжував знаходитись у відділі поліції в м. Решетилівка Полтавської обл., що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу як додатку до висновку експерта №12-03 від 17 квітня 2024 року (т.3 а.п.91-93).

Лише за оскаржуваним вироком було ухвалено рішення про скасування арешту, накладеного на автомобіль "DACIA SANDERO", НОМЕР_1 , який на час ухвалення вироку перебував на майданчику СПД №1 ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області, та передачу його страховій компанії. До того ж, вказане рішення підлягає виконанню лише після набрання вироком законної сили.

Тому, зважаючи на те, що належний ОСОБА_3 автомобіль був одразу вилучений поліцією та постійно в подальшому (до набрання вироком законної сили) перебував поза межами володіння цивільного позивача - на майданчику відділу поліції, то посилання апелянта, які зводяться до того, що ОСОБА_3 позбавила товариство можливості направити свого представника до місця знаходження автомобіля "DACIA SANDERO", НОМЕР_1 , не надала цей транспортний засіб для огляду з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, є необґрунтованими.

До того ж, перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних щодо перешкоджання страховій компанії дій із проведення огляду вказаного вище транспортного засобу уповноваженим її представником, як це було здійснено експертом на майданчику відділу поліцію.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Вирішуючи заяву ОСОБА_3 про стягнення на її користь із АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, пов`язаних із вирішенням цивільного позову, в розмірі 8 000 гривень, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Положеннями ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України" (заява №19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, а в рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) констатовано, що відшкодовуються лише витрати, що мають розумний розмір.

Такого ж змісту правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц та 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У цьому кримінальному провадженні апеляційну скаргу на вирок місцевого суду було подано та ініційовано апеляційне провадження виключно представником АТ "Страхова компанія "КРАЇНА". Інші учасники судового провадження погодились із вироком місцевого суду. За результатами апеляційного провадження колегія суддів залишила апеляційну скаргу товариства без задоволення, а оскаржуваний вирок - без зміни. Тому витрати на правову допомогу на стадії апеляційного провадження мають бути стягнуті саме зі страхової компанії.

Згідно з договором про надання правової допомоги №118 від 20 липня 2024 року, укладеним між адвокатом ОСОБА_8 і ОСОБА_3 , адвокат зобов`язався надати замовнику на стадії апеляційного провадження в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 правову допомогу, оцінену на загальну суму 8 000 гривень, яка включає в себе: вивчення та аналіз апеляційної скарги АТ "Страхова компанія "КРАЇНА", складання заперечення на апеляційну скаргу, вивчення судової практики та участь у судовому засіданні.

У попередньому розрахунку вказано аналогічну загальну суму витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до розписки адвокатом ОСОБА_8 було отримано від ОСОБА_3 гонорар у розмірі 10 000 гривень за надання правової допомоги.

Під час провадження в апеляційному суді адвокат ОСОБА_8 долучив складені в інтересах ОСОБА_3 заперечення на апеляційну скаргу страхової компанії та брав участь в судовому засіданні щодо розгляду цієї апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що ОСОБА_3 довела факт надання їй послуг на професійну правничу допомогу в апеляційному суді.

Разом з цим, наведені вище документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу саме в наведеному в цих документах розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності відповідних витрат.

Ураховуючи викладене вище, характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих адвокатом ОСОБА_8 юридичних послуг цивільному позивачу ОСОБА_3 на стадії апеляційного провадження, те, що позиція страхової компанії не змінювалася в судах першої та апеляційної інстанцій, адвокат ОСОБА_8 , який надавав правову допомогу ОСОБА_3 , зокрема в місцевому суді, був обізнаним про позицію страхової компанії, знайомий із обставинами та матеріалами справи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, апеляційний розгляд здійснено в одному судовому засіданні, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, виходячи із засад виваженості, розумності, співмірності й справедливості, колегія суддів дійшла висновку про часткову обгрунтованість заяви цивільного позивача та необхідність стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею в ході розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, в розмірі 3 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" - адвоката ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 03 червня 2024 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Стягнути з АТ "Страхова компанія "КРАЇНА" на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу, понесені нею в ході розгляду кримінального провадження в Полтавському апеляційному суді в розмірі 3 000 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5