Справа № 303/3564/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальну справу №303/3564/22, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 24.03.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду надійшло клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , у рамках кримінального провадження №303/3564/22, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 24.03.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Прокурор зазначає, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800,00 грн., який у цей же день було внесено заставодавцями ( близькими родичами обвинуваченого ОСОБА_4 ), а саме ОСОБА_13 в сумі 300 000,00 грн. та ОСОБА_14 в сумі 236 800,00 грн. Цією ж ухвалою суду на ОСОБА_4 , покладені обов`язки відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду на їх першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2023 року покладені обов`язки продовжено до 26.02.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2024 року покладені обов`язки продовжено до 20.04.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2024 року покладені обов`язки продовжено до 12.06.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.06.2024 року покладені обов`язки продовжено до 06.08.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.07.2024 року покладені обов`язки продовжено до 24.09.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2024 року покладені обов`язки продовжено до 02.11.2024 року.

Як зазначає прокурор, на даний час у кримінальному провадженні № 0000102 від 24.03.2021 року проводиться судовий розгляд, розпочато дослідження письмових доказів , із п`яти свідків допитані четверо, а тому щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування запобіжного заходу, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, а саме:

-переховуватися від суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є особливо тяжким і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду; ОСОБА_4 під час досудового розслідування перебував у розшуку, не має постійного джерела доходу;

-незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження сторона захисту, в тому числі обвинувачений, дізналися про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків показання яких підтверджують вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений обізнаний як з їх персональними даними, так і зі змістом наданих ними показань на стадії досудового розслідування, що дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, що утруднить встановлення судом дійсних обставин справи.

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у систематичному та тривалому у часі збуті психотропних речовин у складі ретельно зорганізованої групи із значним обсягом поставки та збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, а також широким колом осіб, що придбавали наркотики, збагачувався від вказаної злочинної діяльності та інших джерел доходу не має, що дає підстави стверджувати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може і в подальшому продовжувати злочинну діяльність.

На підставі викладеного, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується прокурор просить суд продовжити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальних обов`язків у зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, строком на два місяці.

Позиція сторони обвинувачення в суді

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальних обов`язків у зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, строком на два місяці підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні. Зазначив, що наявні ризики передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Зазначені ним ризики, існували на час обрання запобіжного заходу та не зменшились на час розгляду справи.

Позиція сторони захисту в суді

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_12 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники в судовому засіданні підтримали доводи захисника ОСОБА_15 .

Вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити з таких підстав.

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №303/3564/22, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 24.03.2021 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02.11.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800,00 грн. У разі внесення застави на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено покласти наступні обов`язки: прибувати до суду на їх першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Як встановлено судом у зв`язку із внесенням застави в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800,00 грн., ОСОБА_4 було звільнено з-під варти та покладено на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, перелік яких визначено в ухвалі суду , а саме: прибувати до суду на їх першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Таким чином, наразі обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави (ч. 4 ст. 202 КПК України).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2023 року строк дії покладених обов`язків продовжено до 26.02.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.02.2024 року покладені обов`язки продовжено до 20.04.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16.04.2024 року покладені обов`язки продовжено до 12.06.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.06.2024 року покладені обов`язки продовжено до 06.08.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29.07.2024 року покладені обов`язки продовжено до 24.09.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2024 року покладені обов`язки продовжено до 02.11.2024 року.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З аналізу вказаних норм, при вирішенні питання про продовження строку дії обов`язків, суд має керуватися положеннями, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків.

Відносно ОСОБА_4 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті. З урахуванням зазначеного, під час вирішення питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд керується правилами глави 28 КПК України, які регламентують порядок цієї стадії кримінального провадження, зокрема ст.331, 333 КПК України. За наявності підстав можлива причетність особи до злочину є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Стадія судового розгляду передбачає перевірку обвинувального акту на предмет доведеності стороною обвинувачення вини особи в інкримінованому їй діянні. Така особа має інший процесуальний статус - статус обвинуваченого, а отже й правових підстав для перевірки обґрунтованості підозри з урахуванням процесуального статусу особи на даній стадії кримінального провадження немає. Це суперечить й завданням суду на даній стадії, який за результатами розгляду кримінального провадження по суті саме у відповідному вироку робить висновок про доведеність чи недоведеність висунутого особі згідно обвинувального акту обвинувачення, що не допускає можливості передчасного оцінювання судом доказів у кримінальному провадженні. Отже, суд доходить висновку, що розгляд відповідного клопотання має відбуватись з урахуванням перебування особи в статусі обвинуваченого та в контексті перевірки обґрунтованості ризиків та обставин у кримінальному провадженні відповідно до статей 177, 178 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 12 вересня 2022 року по справі № 761/35760/19.

Отже, при вирішенні питання про доцільність продовження дії процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_4 , необхідно врахувати перебування особи в статусі обвинуваченого та розгляд відповідного клопотання провести в контексті перевірки обґрунтованості ризиків та обставин у кримінальному провадженні відповідно до статей 177, 178 КПК України.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальних обов`язків у зв`язку із застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави, прокурор послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суду належить оцінити наявність кожного з них.

Існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2023 року. Зазначені ризики на даний час не зменшились та зберігають свою актуальність.

Щодо існування ризику переховування від суду

Так, на переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_4 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд погоджується із доводами прокурора, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_4 , встановлений під час обрання та зміни запобіжного заходу , не втратив свою актуальність.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 . Так, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування обвинуваченого від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинуваченого здається явно переконливою.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинувачених у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_4 від суду наразі залишається.

Окрім того, переховуватись від суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, суд зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_4 від суду є актуальним, продовжує існувати.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, фактичне переховування ОСОБА_4 та перебування його у розшуку на стадії досудового розслідування від органів слідства, вказує на наявність ризику переховування від суду. Водночас на переконання суду, зі сплином часу ризик поступово зменшує інтенсивність.

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , належить до особливо тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна, з неможливістю застосування процедури, передбаченої ч. 1 ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням). Дана обставина, може спонукати обвинуваченого до переховування від суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_4 у статусі обвинуваченого не може свідчити про відсутність даного ризику.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений стає обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процессуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Також дотепер судом не допитано всіх свідків. ( один свідок зі сторони обвинувачення в ході судового розгляду не допитаний )

Оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, відповідно, не всі свідки сторони обвинувачення судом допитані, один свідок не допитаний, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_4 така особа може змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідка , яка не допитана продовжує існувати.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Про наявність та продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується , свідчить наступне.

Суд, зважає на те, що після обрання попереднього запобіжного заходу ( ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 25.08.2022 року), ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, що підтверджує існування ризику, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вагомість якого є значно висока, і який на даний час продовжує існувати і бути реальним.

Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів. Будучи обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні нового умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України щодо переправлення осіб через державний кордон України, відповідно до якого особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, що відноситься до категорії тяжких злочинів, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів.

З моменту перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під дією запобіжного заходу у виді застави у даному кримінальному провадженні, йому оголошено про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України .

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, зокрема обвинувачений офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела прибутків, а тому не має сталих соціальних зв`язків, суд дійшов висновку про продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На підтвердження наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України також свідчить те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований ( доказів протилежного суду не надано) , постійного джерела доходу немає, а відтак може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином , судом констатовано продовження існування ризиків - переховування від суду, незаконного впливу на свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження існування цих ризиків обумовлює необхідність продовження строку дії, покладених на ОСОБА_4 , обов`язків: прибувати до суду на першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті, доведення прокурором існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, з урахуванням характеру та обставин справи, особи обвинуваченого, дійшов висновку, що наявні підстави для продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 .

Продовження строку дії зазначених вище обов`язків має найменший вплив на реалізацію прав і свобод обвинуваченого, а такі обов`язки на цій стадії кримінального провадження є необхідними і достатніми для забезпечення його належної процесуальної поведінки. Отже, вказане втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків, що сприятиме виконанню ним процесуальних обов`язків та забезпечить можливість контролю за його поведінкою з метою досягнення мети кримінального провадження. Строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України слід продовжити строком на два місяці, до 20.12.2024 включно.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 177, 178, 184, 194, 199, 372, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 листопада 2023 року на обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до ГУ ДМС України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон.

ОСОБА_4 повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 до 20 грудня 2024 року. Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Дата оголошення повного тексту ухвали 29.10.2024 року о 09 год. 45 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1