Номер провадження:1-в/521/1085/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №2886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси 19.09.2024 року надійшло подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №2886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України та призначене узгоджене сторонами покарання у виді 5 ( п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі і остаточно призначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Окрім того, ОСОБА_4 засуджений вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року за ч.2,3, ст. 185, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. Відповідно до ст. 72 КК України зарахувавши у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 16 січня 2020 року по 16 березня 2020 року і до відбування вважати 2 роки 10 місяців позбавлення волі. Згідно із ст.75 КК України звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки згідно із п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

У зв`язку з тим, що набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, просить привести у відповідність з цим законом вищезазначений вирок відносно ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 подання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав за можливе подання задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що дане подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п.13 ч.1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 63 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до вироку в Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року, судом встановлено, що 28.06.2022 року, біля 23.50 год., шляхом вільного доступу, через відчинену хвіртку, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_6 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 та переконавшись в тому, що його дії залишаються непоміченими для оточуючих і її намірам ніхто не може перешкодити, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, знаходячись на території вказаного домоволодіння таємно викрав велосипед марки " Україна", що належить ОСОБА_7 , вартістю 2231 гривень і з викраденим з місця скоєння злочину зник, розпорядившись даним майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до вироку Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року, судом встановлено, що 23 квітня 2019 року близько 18.00 г ОСОБА_4 , зайшов на частково огороджене подвір`я і шляхом демонтажу виноградної арки, викрав дві алюмінієві труби довжиною 2,13 м та 2,17 м, діаметром 53 мм кожна, бувші у використанні, загальною вартістю 487 грн. 31 коп.,та металеву сокиру з дерев`яним руків`ям ,бувшу у використанні, вартістю 200 грн, спричинивши власнику майна потерпілому ОСОБА_8 , матеріальні збитки на загальну суму 687 грн. 31 коп.

Дії ОСОБА_4 за епізодом від 23 квітня 2019 року кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, скоєне повторно.

Крім того, 19 травня 2019 року близько 09.00 ОСОБА_4 зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_2 і, скориставшись відсутністю господарки, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка, на його переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, умисно, таємно, повторно, шляхом пошкодження навісного замку проник до житлового будинку ОСОБА_9 , і в одній із кімнат шляхом демонтажу плити опалення здійснив крадіжку плити чавунної пічної вартістю 523 грн та двох дверцят чавунних вартістю 269 грн за одиницю на суму 538 грн, а всього завдавши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1061 грн.

Дії ОСОБА_4 за епізодом від 19 травня 2019 року кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, скоєне повторно, поєднане з проникненням у житло.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-ІХ (надалі Закон № 3886ІХ)

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України № 3886-ІХ, дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року, за епізодом 28.06.2022 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме станом на 01.01.2022 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2482 гривні, в той час як вартість викраденого чужого майна ОСОБА_4 за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року за епізодом 28.06.2022 року, склала 2231 грн., що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння.

Окрім того, дії обвинуваченого ОСОБА_4 , за вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року, за епізодом 23 квітня 2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а саме станом на 01.01.2020 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 гривні, в той час як вартість викраденого чужого майна ОСОБА_4 за вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року, за епізодом 23 квітня 2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, склала 687 грн. 31 коп. та за епізодом 19 травня 2019 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, склала 1061 грн. що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння.

При цьому, враховуючи, що обвинувачений не відбув покарання, призначене вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.02.2019 року за ст.185 ч.1 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн , то остаточне покарання слід призначити відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків, повністю приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так як відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу за сукупністю вироків з іншими видами покарань складанню не підлягає, тому покарання у виді штрафу за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.02.2019 року підлягає самостійному виконанню.

Частиною 1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу, що визначено положеннями ст.74 КК України.

Пункт 13 ч.1 ст.537 КПК України передбачає, що під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст.74 КК України.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст.5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України, та Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час відбуває покарання за вчинені діяння, кримінальна караність яких усунута, останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України, та Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року.

Станом на час розгляду подання засуджений відбув покарання у виді позбавлення волі 1 рік 10 місяців 22 дні.

На підставі ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ, керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№ 14)» - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 15.08.2022 року за ч.4 ст.185, ст.71 КК України у виді 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі та вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 24.11.2020 року за ч.2,3, ст.185, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.02.2019 року у виді штрафу у розмірі 850 грн. виконувати самостійно.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1