УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні Богунського районного суду м. Житомира клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0001385 від 01.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий за погодженням з процесуальним керівником звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001385 від 01.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Житомирською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 , будучи начальником відносно військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 за посадою та військовим званням, достовірно знаючи вищевказані статутні вимоги, які регламентують взаємовідносини між військовослужбовцями, маючи на меті залучення підлеглих військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 в особистих цілях для проведення будівельно-ремонтних робіт на об`єкті його права власності за адресою: АДРЕСА_1 всупереч інтересам служби, будучи військовою службовою особою, перевищуючи надану йому владу та службові повноваження, в особистих інтересах, умисно, протиправно залучав до здійснення будівельно-ремонтних робіт військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , чим заподіює істотну шкоду у вигляді виплати грошового забезпечення, які обов`язки військової служби у в/ч НОМЕР_1 та визначених місцях служби не виконують, чим ухиляються від проходження військової служби.

Так, 23.01.2023 командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 набув право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

04.03.2024 командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 набув право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 .

Маючи у приватній власності об`єкти нерухомого майна, в яких необхідно проводити будівельно-ремонтні роботи точний дата та час не встановлено, але не пізніше жовтня 2023 року командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 в порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.08.2018, порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, будучи військовою службовою особою, являючись за посадою та військовим званням начальником для військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , незаконно, в особистих інтересах, в супереч інтересам служби, розпочав залучати особовий склад військової частини НОМЕР_1 та військову техніку частини для здійснення будівельно-ремонтних робіт на власних об`єктах нерухомого майна за адресами: за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, достовірно знаючи, що залученні військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 до проведення будівельно-ремонтних робіт на об`єктах його нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 обов`язки військової служби не виконують перевищуючи свої службові повноваження, умисно, протиправно, здійснював виплату грошового забезпечення залученим військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 , у тому числі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , чим заподіяв істотної шкоди у розмірі понад 378 500 грн. та продовжував свою протиправну діяльність до моменту її припинення працівниками правоохоронних органів шляхом проведення обшуків на об`єктах нерухомого майна, що належать ОСОБА_4 та у військовій частині НОМЕР_1 .

05.08.2024 під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001385 від 01.11.2023 в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 16.07.2024 у справі № 295/10826/24 за місцем проведення будівельних робіт та місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відмовилася бути присутньою під час обшуку та перебувала у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_4 , який розміщений біля будинку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з невідкладним випадком та наявністю достатніх підстав для врятування майна, 05.08.2024 проведено невідкладний обшук у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_4 під час якого у ОСОБА_7 вилучено мобільний телефон «Самсунг» з imei1 № НОМЕР_2 та imei 2 № НОМЕР_3 , який поміщений до сейф-пакету № 100174445.

05.08.2024 виявлений та вилучений мобільний телефон визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Цього ж дня, ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Отже, вилучене під час обшуку майно мобільний телефон мобільний телефон «Самсунг» з imei 1 № НОМЕР_2 та imei 2 № НОМЕР_3 , відповідає критеріям речових доказів, вказаних у ст. 98 КПК України, адже містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судове засідання старший слідчий не з`явився, в прохальній частині клопотання просить проводити розгляд справи без його участі та без участі власника майна, клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно вимог ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження судом враховано практику Європейського суду з прав людини, а саме ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою

Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлено, що в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому перебуває кримінальне за № 0001385 від 01.11.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 4 ст. 409 КК України, в рамках якого постановою старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 від 05.08.2024 майно, на яке старший слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого іде воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Наявні у клопотання матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, оскільки майно, на яке старший слідчий просить накласти арешт, може бути використане як доказ на підтвердження обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, взявши до уваги стадію досудового розслідування, мету та підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання та накласти на вказане майно арешт.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Самсунг» з imei1 № НОМЕР_2 та imei 2 № НОМЕР_3 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 та вилучений під час обшуку у магазині «Бандерівка» за адресою: АДРЕСА_4 .

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власника і третіх осіб права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1