Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4224/24
Провадження № 1-кп/279/559/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000156 від 10.06.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Жабче, Коростенського району Житомирської області, громадянин України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не інвалід, працюючий в ТДВ «Коростенський щебзавод» на посаді слюсаря, одружений, на утриманні осіб немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 10.06.2024 року близько 08 години 00 хвилин, перебував разом з потерпілим ОСОБА_6 в альтанці на прибудинковій території домогосподарства у свого знайомого ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , у якого виник конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 .

В ході конфлікту, ОСОБА_5 маючи умисел на заподіянні тілесних ушкоджень, взяв металевий ланцюг, який знаходився на підлозі в альтанці, після чого підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , який сидів на лавці в середині альтанки та наніс близько 10 ударів металевим ланцюгом по лівій та правій руці, передпліччям, тулубу, а також обох ногах потерпілого, тим самим заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: синця по лівій боковій поверхні грудної клітки в проекції 4-5 ребер та перелому 4-го ребра зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Крім цього ОСОБА_5 , також заподіяв потерпілому ОСОБА_6 інші тілесні ушкодження у вигляді: двох саден в проекції правого променево-зап`ясткого суглобу по зовнішній поверхні при наявності обширного набряку правого променево-зап`ясткового суглобу і кисті, чотирьох синців по зовнішній поверхні лівого передпліччя у всіх третях; п`яти саден на фоні синця верхньої треті лівого передпліччя; синця проекції зовнішньої кісточки лівого гомілково-ступневого суглобу; синця середньої треті по передній поверхні правого стегна, синця в проекції 8-10 ребер між передньою і задньою пахвинними лініями, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю та згідно ст.63 Конституції України відмовився давати показання. При цьому, обвинувачений підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час наніс потерпілому ОСОБА_6 близько 10 ударів металевим ланцюгом, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому, в подальшому має намір відшкодувати збитки потерпілому в повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засіданні не з`явився надав суду заяву, в якій просив розгляд кримінального провадження провести в його відсутність, щодо призначення міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, також зазначив, що вони з обвинуваченим ОСОБА_5 дійшли згоди щодо подальшого відшкодувння шкоди, претензій до обвинуваченого не має.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, а також учасникам зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів опитуванням обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися. Аналізуючи та оцінюючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 про обставини скоєного ним кримінального правопорушення, які відповідають обставинам їх скоєння, викладеним у обвинувальному акті, та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд вважає доведеним, що він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при зазначених вище, встановлених у судовому засіданні обставинах. Вина доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як заподіяння умисних середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_5 злочин передбачений ч.1 ст. 122 КК України є нетяжким злочином.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі.

Крім того, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 , по місцю проживання характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках не перебуває, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, одружений, на утриманні осіб немає, офіційно працює, беручи до уваги позицію потерпілого, а також щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, суд вважає, що виправити ОСОБА_5 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він, ОСОБА_5 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень. У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, судові витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався. Підстав для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу судом не вбачається.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України. Арешт на майно відповідно до ч.4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24.06.2024 року, а саме: на металевий цепок - скасувати.

Речові докази у провадженні, а саме: довідку з травмпункту Коростенської ЦМЛ №3013 від 10.08.2024 року; опис рентген знімку лівого ліктьового суглобу та променево-запясного суглобу в 2-х проекціях від 10.06.2024 року; рентген знімок ОГК та опис до нього від 13.06.2024, які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити у власності ОСОБА_6 ;

металевий ціпок, що зберігається в камері схову речових доказів Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 Копія згідно з оригіналом