Справа № 216/7121/23
провадження 1-в/216/149/24
УХВАЛА

іменем України

30 жовтня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника органу пробації - ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №6 подання начальника Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_5 відносно засудженого: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середня освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утримані не маючого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, щодо вирішення питання про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства України,-

в с т а н о в и в:

За вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2024 ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням судом іспитового строку у 2 роки, з покладанням на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

17.09.2024 начальник Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_5 звернулася до суду з поданням в якому просить вирішити питання про приведення зазначеного вироку у відповідність до вимог Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 та яким змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги

Засуджений у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, підтримавши клопотання із зазначених ьу ньому підстав.

Представник Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області у судовому засіданні подання підтримала із зазначених у ньому підстав.

Прокурор наполягав на завдоволенні вказаного клопотання.

Дослідивши матеріали подання, судом встановлені наступні обставини.

Так, за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2024 ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, із встановленням судом іспитового строку у 2 роки, з покладанням на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_6 перебуває на обліку у Центрально-Міського районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2024 рік становить 3028,00 грн., станом на 2023 рік - 2684 грн.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, таємного викрадення майна (крадіжку) вчиненого в умовах воєнного стану, який останній вчинив 27.08.2023, загальна вартість викраденого майна склала 610,40 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2684,00 грн). За вироком ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених на дату вчинення відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується «принцип ретроактивності».

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння, на що вказала Об`єднана плата ККС у Постанові від 07.10.2024 року у справі №278/1566/21.

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_6 за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2024 завдав матеріальну шкоду потерпілій на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки майна, тобто вчинене ним діяння, відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ, не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність приведення вироку у відповідність до вимог вказаного Закону, звільнивши засудженого від покарання, призначеного за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

За таких обставин, подання уповноваженого органу пробації є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України №3886-ІХ, ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_5 щодо вирішення питання про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства України - задовольнити.

Привести у відповідність до чинного законодавства України вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2024, щодо ОСОБА_6 , яким його засуджено за ч. 4 ст. 185, 75, 76 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, із встановленням іспитового строку у 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2024, у вигляді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_7