Справа №613/492/24 Провадження № 1-кп/613/117/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Богодухові клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000228 від 20.02.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, водія 1 автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, - злочинів, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, - злочинів, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

05.06.2024 від прокурора надійшло клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, обґрунтоване з посиланням на наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. На думку прокурора, ризик переховування від суду підтверджується тим, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область внаслідок бойових дій на території України, що створить умови для його переховування від суду в інших областях України та складність для явки обвинуваченого до суду. Крім того, ОСОБА_7 самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців, маючи вільний доступ до зброї, може незаконно впливати на свідків, понятих, експертів, зокрема, погрожувати їм з метою зміни ними своїх показань, наданих на досудовому розслідуванні, у зв`язку з чим наявний ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Також зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вдатися до самокалічення або симулювати хворобу, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності. Перевірка підстав неявки до суду вимагатиме певного часу від сторони обвинувачення, що призведе до необґрунтованого затягування судового розгляду та створить умови для незаконного впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_7 , як військовослужбовець, може вчинити інший злочин самовільне залишення військової частини або дезертирство, тим самим переховуючись та ухиляючись від кримінальної відповідальності. З огляду на викладене, наявні також ризики, передбачені пунктами 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України. З посиланням на рішення Європейського суду з прав людини, прокурор вказує, що з огляду на наявність вказаних ризиків, тяжкість пред`явленого обвинувачення та необхідність забезпечення високих стандартів загальносуспільних інтересів, необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є саме тримання обвинуваченого під вартою. Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти вищезазначеним ризикам, крім того, на адресу прокурора не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_7 , або клопотання обвинуваченого чи його родичів про можливість внесення застави. Неможливість застосування до обвинуваченого домашнього арешту зумовлена тим, що обвинувачений є військовослужбовцем та підлягає постійному візуальному контролю з метою забезпечення вказаних ризиків. Враховуючи викладене, прокурор стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому. Наполягав на наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Пояснив, що наразі ОСОБА_7 не відсторонений від посади, не звільнений, проте, у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перебуває у розпорядженні командира військової частини.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Пояснив, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, або незаконно впливати на свідків чи потерпілого, оскільки погоджується з висновками досудового розслідування, після вчинення злочину самостійно звернувся до поліції та визнав свою вину. Враховуючи викладене, показання свідків не можуть нічого змінити для результатів судового розгляду, а тому ризик незаконного впливу на свідків є непідтвердженим. Крім того, у обвинуваченого немає підстав впливати на потерпілого, оскільки спірні питання між ними стосуються лише цивільного позову. Просив врахувати, що злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , є злочинами з необережності. Зазначив, що обвинувачений є військовослужбовцем, не ухилявся від проходження військової служби, що свідчить про те, що він не буде ухилятися і від суду. Вказав, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_7 зможе і бажає продовжити військову службу. Вважає, що належне виконання ним процесуальних обов`язків може бути забезпечене застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2024 до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 квітня 2024 року включно.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 09.04.2024 продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 07 червня 2024 року включно.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Судом встановлено, що підставою для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення була досліджена слідчим суддею під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , і наразі є предметом розгляду в рамках судового засідання. Обґрунтованість цієї підозри та пред`явленого обвинувачення буде вивчена судом під час розгляду справи по суті та ухвалення одного з рішень, передбачених ст. 373 КПК України.

Судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, за вчинення кожного з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Також, у даному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може бути виправдане в тому чи іншому випадку тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав та інтерсів як суспільства, так і потерпілого. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Як зазначено у п. 57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини» факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку (рішення ЄСПЛ по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

При цьому, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, сприяти якому має тримання під вартою.

Судом взято до уваги те, що обвинувачений є військовослужбовцем, добровільно виконує обов`язки по захисту Батьківщини, однак, наявність у ОСОБА_7 обов`язків, пов`язаних з проходженням військової служби, унеможливить або очевидно ускладнить виконанням ним своїх процесуальних обов`язків, а також створить умови для його переховування та ухилення від суду.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, беручи до уваги, що на даний час судом не допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які, виходячи зі змісту ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу, є знайомими обвинуваченого, а також ту обставину, що в силу приписів ч.4 ст.95 КПК України показання, надані свідками на досудовому розслідуванні, не повинні братися судом до уваги, суд вважає наявним певного ступеня ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Також, беручи до уваги, що обвинувачений є військовослужбовцем, не можна виключити наявність ризику вчинення ним інших дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, створення конфлікту між виконанням обов`язків військової служби і виконанням процесуальних обов`язків, у т.ч. щодо явки до суду.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, а інкримінований злочин за ч.2 ст.286 КК України є необережним, а також з урахуванням позитивної характеристики, яка, за змістом ухвали слідчого судді, надається йому за місцем служби, суд не вбачає наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України - ризику повторного вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, суд зауважує, що захисником не наведено жодної обставини, та не надано жодного доказу на підтвердження зменшення або усунення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доказів, які б унеможливлювали застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати та не зменшилися.

Заявляючи про відсутність необхідності у застосуванні саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисником не вказано, який запобіжний захід, на його думку, забезпечить належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та не наведено обставин на обґрунтування можливості застосування іншого запобіжного заходу.

При цьому, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 не відсторонений від посади, а отже, може бути направлений для проходження військової служби в будь-який момент за розсудом командира військової частини, суд позбавлений можливості застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу (зокрема, особистого зобов`язання, особистої поруки), на думку суду, не здатне запобігти вищезазначеним ризикам.

Обставин, які б свідчили про зменшення ризиків, наявність яких була підставою для обрання запобіжного заходу, обвинуваченим та захисником не наведено.

Обставин, які б у розумінні кримінально-процесуального закону свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (наявність тяжких або хронічних захворювань тощо) судом не встановлено.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винним у вчиненні злочинів, у якому він обвинувачується, беручи до уваги стадію, на якій перебуває судовий розгляд даного кримінального провадження, те, що наразі свідки не допитані судом і не вивчені матеріали кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити для обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 03 серпня 2024 року включно.

Керуючись ст.ст. 176-178,183, 196, 197, 331, 371, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника про заміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 03 серпня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1