Справа № 646/8108/23
№ провадження 1-кп/646/362/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2024 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001516 від 31.07.2023р. відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, -

встановив:

Червонозаводський районний суд м.Харкова здійснює розгляд вищевказаного кримінального провадження.

У cудовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, а також про існування ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор вважає, що про ризик переховування обвинуваченого від суду, свідчить тяжкість обвинувачення у сукупності з тією обставиною, що місцезнаходження підрозділу, де проходить військову службу обвинувачений, може бути змінене у бідь-який момент, що може створити умови для його втечі. Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може чинити тиск на свідків та потерпілого з метою змусити їх відмовитися під час судового розгляду від показань, які вони надавали на досудовому розслідуванні. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може прибігти до самоскалічення або симулювання хвороби, а потреба у перевірці відповідних обставин призведе до затягування строків розгляду справи та надасть обвинуваченому можливість впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні. Про ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , свідчить можливість самовільного залишення військової частини або місця служби чи дезертирства. Крім того, ОСОБА_5 вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.09.2023р. був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, яке він також вчинив під час проходження військової служби. Інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам, внаслідок чого обвинувачений може уникнути кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, що створить в очах військових уявну безкарність та свавілля, значно вплине на військову дисципліну підрозділу, а в очах суспільства неспроможність правоохоронних органів захистити пересічних громадян.

Захисник заперечувала проти клопотання прокурора та заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання захисника.

Прокурор заперечував проти клопотання захисника.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів та за яке законом передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

З огляду на наявність інформації, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений можливо вчинив інкримінований йому злочин, у цьому випадку існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим цього злочину.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 11.10.2023р. до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави у розмірі 134'200 грн.

Після надходження обвинувального акту до суду строк запобіжного заходу обвинуваченому продовжувався відповідними ухвалами суду. Крім того, ухвалою від 29.01.2024р. суд зменшив визначений ухвалою слідчого судді від 11.10.2023р. розмір застави до суми 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) грн. 00 коп., що дорівнює 25 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_5 є громадянином України, має середню освіту, неодружений, має місце проживання у Одеській області, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ЗСУ у військовому званні «солдат». Обвинувачений не має на своєму утриманні дітей чи непрацездатних осіб. Крім того, ОСОБА_6 був раніше судимий вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21.09.2023р. до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, яке було ним вчинене під час проходження військової служби.

Отже, проаналізувавши всі встановлені обставини, суд приходить до висновку, що існує ризик переховування обвинуваченого від суду з урахуванням тяжкості обвинувачення та відсутності у обвинуваченого настільки міцних та стійких соціальних зв`язків за місцем проживання та місцем несення військової служби, які були б гарантією від ризику втечі. Крім того, обвинувачений не має місця проживання у м.Харкові та не має соціальних зв`язків за місцем судового провадження.

Зі спливом часу цей ризик зменшується, але і на цей час залишається актуальним, враховуючи обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину та тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведення його винуватості.

Крім того, про існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення свідчить той факт, що ОСОБА_5 вже вчиняв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, під час проходження військової служби, незважаючи на те, що, будучи військовослужбовцем повинен не тільки уникати вчинення кримінально караних дій, а й бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Що стосується інших ризиків, то вони стороною обвинувачення не доведені. У попередніх ухвалах від 29.01.2024р. та від 21.03.2024р. суд вже аналізував ці доводи сторони обвинувачення щодо ризиків, передбачених п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Під час розгляду клопотання прокурора не встановлено конкретних обставин, які б свідчили про наявність ризику вчинення обвинуваченим незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Також нічим не підтверджений ризик перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином. Так, прокурором наведено доводи про можливість вчинення обвинчуваченим самоскалічення або симулювання хвороби. Але ці доводи нічим не підтверджено. Інші доводи, які прокурор наводить у клопотання на обґрунтування цього ризику, відносяться до обставин, що можуть свідчити про ризик втечі та незаконного впливу на свідків та інших учасників процесу.

Крім того, у своїх попередніх ухвалах суд зазначав про помилковість доводів сторони обвинувачення про те, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу призведе до уникнення ним кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби та створить в очах військових уявну безкарність та свавілля, значно вплине на військову дисципліну підрозділу, а в очах суспільства неспроможність правоохоронних органів захистити пересічних громадян.

Так, запобіжний захід не є мірою покарання, а є видом заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, не можна підміняти поняття «обґрунтована підозра» у вчиненні інкримінованого злочину та «доведеність вини» у його вчиненні. Це суперечить принципу презумпції невинуватості та призводить до порушення права особи на захист.

Суд, оцінюючи факти на предмет наявності обґрунтованої підозри, не може робити передчасний висновок про винуватість особи.

Разом з тим, у цьому кримінальному провадженні наявні передбачені законом підстави для продовження застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та обставини, які свідчать про ризики втечі та вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що за обставинами інкримінованого обвинуваченому злочину одним з об`єктів протиправного посягання є життя іншого військовослужбовця, що в умовах військової агресії РФ проти України може створити умови для послаблення боєздатності інших військовослужбовців та, відповідно, вкрай негативно вплинути на їхню готовність захищати Вітчизну.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення військового кримінального правопорушення під час воєнного стану, тобто коли державний та суспільний інтерес у сфері національної безпеки є особливо вразливим.

Отже, більш м`які запобіжні заходи не можуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.177, 182, 183, 331, 369-372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 06 липня 2024 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Строк дії ухвали до 06.07.2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, що перебувають під вартою - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1