Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/259/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

встановила:

оскарженою ухвалою, задоволено клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строку тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 27 лютого 2024 року по 26 квітня 2024 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 27 лютого 2024 року по 26 квітня 2024 року включно.

Мотивуючи свої рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що враховуючи особу обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , документи, що їх характеризують, відомості про стан здоров`я, приймаючи до уваги, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження такого, існують на даний час і не зменшилися, а також те, що останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачена кримінальна відповідальність лише у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, є підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які в даному провадженні не допитані, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 намагався виїхати за межі України, що підтверджується повідомленням Генерального консульства Чеської Республіки від 18.06.2021 про спробу отримання віз з метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапортом працівника поліції про встановлення даного факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених, тому їм слід продовжити строк тримання під вартою.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 січня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслета. Якщо суд дійде висновку про можливість застосування застави, то визначити заставу в межах п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що він перебуває під вартою з 20 травня 2021 року, по даний час йому не вручено обвинувальний акт, що на його думку порушує його права.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 05 січня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслета.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що перебуває під вартою вже тривалий час, однак обвинувальний акт йому не вручено і він не обізнаний у чому його обвинувачують.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що на розгляді у Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0000030 від 22.01.2020 про обвинувачення: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, вірно врахував особи обвинувачених, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання останніх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, з огляду на високу вірогідність переховування від суду, впливу на свідків, потерпілих, інших учасників у кримінальному провадження, підтверджує наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Вказані обставини свідчать про неможливість запобіганні ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки, наведені ризики, можуть бути розцінені ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апелянтів про те, що вони не обізнані із пред`явленим обвинуваченням не беруться колегією суддів до уваги, як безпідставні та необґрунтовані.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Крім цього, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи обвинувачених, про застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалами при обранні запобіжного заходу та подальшого продовження його строку, не зменшились.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувані ухвали суду є законними й обґрунтованими, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинувачених не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4