УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 504/3614/15

провадження № 51-832 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2023 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 , звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0000818 від 09 червня 2015 року щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 січня 2024 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2023 року - без змін.

Не погодившись із ухвалою апеляційного суду потерпілий звернувся із касаційною скаргою, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Також вказує про необхідність передачі вказаного кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду. В обґрунтування зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій проігнорували заявлені ним клопотання щодо зміни правової кваліфікації, обсягу обвинувачення і висунення додаткового обвинувачення та прийшли до необґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, чим допустили порушення норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що оскаржувані судові рішення, на його думку, постановлені з недотриманням положень статей 19, 129 Конституції України та статей 2, 7, 9, 10, 25 КПК України, а тому являються незаконними, упередженими та такими, що порушують право на справедливий суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши копії оскаржуваних судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують її доводи.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За частиною 1 статті 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як слідує зі змісту оскаржуваних ухвал, ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, яке вчинено 02 червня 2015 року. Вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

В ході судового розгляду захисник ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу, при цьому обвинувачений підтримав вказане клопотання, не заперечував проти його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, доказів вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення чи ухилення від досудового розслідування або суду не надано, тому місцевий суд звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності через закінчення строку давності, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.

Разом з цим, переглядаючи ухвалу місцевого суду в межах апеляційної процедури за скаргою потерпілого, колегія суддів відхилила посилання ОСОБА_4 щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 та вказала, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тобто, системний аналіз вищезазначеної норми кримінального процесуального законодавства свідчить про те, що суд не уповноважений виходити за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на більш тяжку, оскільки це погіршить становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на вказане, місцевий суд при вирішенні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності обґрунтовано виходив саме з обвинувачення, зазначеного безпосередньо в обвинувальному акті та встановивши передбачені законодавством підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ухвалив відповідне рішення.

При розгляді апеляційної скарги потерпілого, суд апеляційної інстанції перевірив доводи його скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, на переконання Верховного Суду, доводи ОСОБА_4 про безпідставність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності є необґрунтованими.

Що стосується прохання потерпілого про передачу касаційної скарги на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 434-1 КПК України суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на приписи даної норми, питання про передачу касаційної скарги на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у тому числі за проханням учасника судового провадження, може бути вирішене судом касаційної інстанції лише після відкриття касаційного провадження, якщо в ході касаційного розгляду буде встановлено, що провадження містить виключну правову проблему. Однак передбачені законом підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 28 вересня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 січня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3