провадження №1-кс/947/6702/24
У Х В А Л А

17 травня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій,

за участю: адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що старшим групи прокурорів у кримінальному проваджені №0000190 від 13.02.2024 прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , 13.05.2024 винесено постанову у вказаному кримінальному провадженні про відмову стороні захисту у задоволені клопотання №1 від 10.05.2024 про проведення слідчих дій та прийняття процесуальних рішень спрямованих на призначення та проведення експертиз відео звукозаписів по дослідженню матеріалів отриманих за результатами проведення НСРД у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024, з поставленням експертам певних питань.

Вказував, що з наданих слідчим та прокурором для ознайомлення стороні захисту матеріалів кримінального провадження вбачається, що одними із доказів на яких гуртується письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 , а також прийняття інших процесуальних рішень слідчим та/чи прокурором є протоколи складені за результатами проведення НСРД та додані до них матеріали відео та звукозаписів.

Ознайомившись зі змістом письмових протоколів за результатами проведення НСРД від 22.04.2024, 24.04.2024, 26.04.2024, 29.04.2024, 06.04.2024, сторона захисту встановила, що ці протоколи мають категоричні письмові висновки працівників оперативних підрозділів, які їх склали, про приналежність голосу однієї особи на звукозаписах ОСОБА_5 , а також іншим конкретним фізичним особам, у тому числі, з розмежуванням виразів та слів, висловлених ними.

При цьому слідчому та прокурору беззаперечно відомо, що особа, яка складала протоколи у кожному випадку, не була у візуальному контакті з особами, чиї розмови прослуховувались чи контролювались, тобто оперативній працівник не є прямим свідком обставин та подій, за яких такі розмови відбувалися, а також не є відповідним судовим експертом чи спеціалістом для надання категоричного висновку про приналежність висловів конкретній особі.

З наданих для ознайомлення матеріалів кримінального провадження вбачається, що вони не містять отриманих у визначеному КПК України порядку доказів, які належно та достовірно підтверджують висновок працівника оперативного підрозділу, що звукові записи отримані за результатами НСРД підлягають розпізнанню за голосовими образами, а зазначені у протоколах надруковані відомості щодо змісту розмов (висловів), відповідають змісту (висловам), які фактично містяться на аудіо та відео записах.

Відповідність (автентичність) свого голосу на будь-яких записах ОСОБА_5 слідчому, прокурору та оперативним працівникам, у визначеному КПК України процесуальному порядку, не підтверджував.

Без проведення такого експертного дослідження, прокурор та орган досудового розслідування не може обґрунтовано підтвердити чи виключити авторство висловлених фраз за конкретними особами.

Більш того, співставлення відомостей у протоколах допиту свідка та протоколах про проведення НСРД, вказує про надання свідком ОСОБА_6 неповних показів слідчому, а надані покази, мають сумніви щодо їх достовірності та об`єктивності, містять ознаки провокації в діях ОСОБА_6 та оперативних працівників.

Вважав, що за таких обставин, спостерігається пряме порушення норм КПК України, яке виражається у неповному і упередженому дослідженні обставин кримінального провадження, а також не реагування на обставини, що можуть виправдовувати підозрюваного (ч. 2 ст. 9 КПК України).

За переконанням сторони захисту, прокурор та слідчий проявляючи неповноту з`ясування обставин, самоусунулись від виконання покладених на них ст.92 КПК України обов`язків доказування належності та допустимості доказів, а також відсутності провокації, що вже в цей час викликає сумніви в неупередженості слідчого та прокурора.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.2, 3, 9, 24, 36, 220, 303, 307 КПК України, просив слідчого суддю: ухвалити рішення яким зобов`язати старшого групи прокурорів - процесуальних керівників у кримінальному проваджені №0000190 від 13.02.2024 провести слідчі дії та прийняти процесуальні рішення спрямовані на призначення та проведення експертиз відео звукозаписів по дослідженню матеріалів отриманих за результатами проведення НСРД у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 з поставленням експертам певних питань.

В судовому засіданні заявник підтримав подану скаргу та просив її задовольнити.

2. Заперечення на скаргу та позиція прокурора.

Прокурор в судовому засідання проти задоволення скарги заперечував, у її задоволенні просив відмовити. При цьому, звертав увагу, що відповідно до ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

3. Висновки слідчого судді.

Заслухавши доводи заявника, прокурора, ознайомившись зі скаргою та дослідивши додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником, може бути оскаржено рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Слідчим суддею встановлено, постановою прокурора у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 року, було відмовлено захиснику у задоволенні клопотання від 13.05.2024 року щодо призначення та проведення експертиз відео-звукозапису по дослідженню усіх матеріалів отриманих за результатами проведення НСРД. При цьому, постанова вмотивована тим, що під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій за результатами, яких складені відповідні протоколи оперативним підрозділом та на які посилається у своєму клопотанні адвокат ОСОБА_3 , проводився комплекс інших слідчих (розшукових) дій, у тому числі негласних, з якими сторона захисту на даний час не ознайомлювалась, та сукупність зібраних доказів та отриманих відомостей, що мають значення для досудового розслідування, дає підстави вважати та не викликає сумнівів про приналежність участі у розмовах конкретних осіб, у тому числі підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

В той же час, згідно зі ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що у разі виявлення за матеріалами кримінального провадження ознак, притаманних провокації кримінального правопорушення правоохоронними органами, саме суд у судовому засіданні, а не орган досудового розслідування, має це перевірити шляхом дослідження відповідних обставин і лише після цього зробити висновок щодо наявності (відсутності) такого факту і, як наслідок, щодо належності, допустимості й достатності доказів у справі для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Поряд з цим, ч.2 ст.36 КПК України, визначає повноваження прокурора під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що положення ст.ст.22, 36 КПК України не надають слідчому судді повноважень, давати доручення, вказівки або зобов`язувати прокурора виконувати дії, передбачені ч.2 ст.36 КПК України, оскільки прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

На думку слідчого судді, ініціювання стороною захисту перед прокурором проведення певних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, відповідно до ч.3 ст.93, ст.220 КПК України, не зобов`язує прокурора проводити вказані дії, а лише в подальшому може свідчити про неповноту досудового розслідування та можливість проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження, в порядку, передбаченому ч.ч.3, 4 ст.333 КПК України.

Крім того, порядок залучення стороною захисту експерта у кримінальному провадженні передбачений ст.243 КПК України.

В той же час, слідчий суддя вважає, що подача скарга на рішення прокурора рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій з одночасною вимогою - зобов`язати прокурора провести слідчі дії та прийняти процесуальні рішення спрямовані на призначення та проведення експертиз є спробою залучення експерта у кримінальному провадженні у спосіб, не передбачений ст.243 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що скарга захисника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2024 року - відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1