ЄУН справи: 336/4105/24
Номер провадження: 1-кп/336/909/2024
ВИРОК

іменем України

04 червня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000518 від 01 квітня 2024 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Запоріжжя Токмацького району Запорізької області, громадянина України, одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, який проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді гранатометника 1-го відділення 1-го взводу роти охорони, у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №97 від 03.04.2023 призначено на посаду гранатометника 1-го відділення 1-го взводу роти охорони, у військовому званні «старший солдат».

Надалі ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та обіймаючи вищевказану посаду, , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне зберігання, придбання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року № 576 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МBC України № 622 від 21 серпня 1998 року, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, знаючи про те, що для зберігання даних предметів необхідний передбачений законом дозвіл, у невстановлений слідством час та день, але не пізніше грудня 2022 року, поблизу н.п. Павлівка Донецької обл., придбав шляхом привласнення знайденого, з метою подальшого незаконного зберігання бойові припаси, а саме три корпуси ручної гранати «Ф-1» та три підривача «УЗРГМ та УЗРГМ-2» та 323 патрони калібром 5,45х39 мм.

У подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на носіння та зберігання вибухових пристроїв, боєприпасів без передбаченого законом дозволу, знаючи про те, що для зберігання даних предметів необхідний передбачений законом дозвіл, за невстановлених в ході досудового розслідування часу та обставинах, але не пізніше 01.04.2024, незаконно зберігаючи при собі три корпуси ручної гранати «Ф-1» еліпсоїдної форми, які являються корпусами бойових ручних оборонних осколкових гранат «Ф-1» промислового виробництва та три підривача «УЗРГМ та УЗРГМ-2», циліндричної форми, які являються бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії «УЗРГМ та УЗРГМ-2» промислового виготовлення та 323 патрони калібром 5,45х39 мм, приніс їх до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , яке винаймає та у якому фактично проживає, де незаконно зберігав зазначені бойові припаси при собі, до моменту вилучення співробітниками поліції.

В подальшому, 01.04.2024 о 01:55 годині, було проведено особистий обшук ОСОБА_4 , під час якого було виявлено та вилучено три корпуси ручної гранати «Ф-1» еліпсоїдної форми, які являються корпусами бойових ручних оборонних осколкових гранат «Ф-1» промислового виробництва та три підривача «УЗРГМ та УЗРГМ-2», циліндричної форми, які являються бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії «УЗРГМ та УЗРГМ-2» промислового виготовлення. Крім того зазначені корпуса бойових ручних оборонних осколкових гранат «Ф-1» у конструктивному поєднанні з бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії «УЗРГМ та УЗРГМ-2» являються вибуховими пристроями військового призначення, а саме бойовими ручними оборонними осколковими гранатами «Ф-1» промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів та 323 патрони які є боєприпасами бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39мм, що призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм, які виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.1 ст.263 КК України як незаконне, придбання, зберігання, носіння бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

26.04.2024 у між начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_6 та підозрюваним за участі захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст.ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.

В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_7 повністю визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні.

В угоді сторони також узгодили призначення підозрюваному покарання із застосуванням ст. 69 КК України і переходом до більш м`якого покарання, ніж зазначеного у санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Вказані вид і міра покарання визначені сторонами угоди з врахуванням обставин кримінального провадження, щирого каяття обвинуваченого, його активного сприяння розкриттю злочину, беззастережного визнання винуватості, відомостей про особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, брав участь у відсічі збройної агресії рф на території України, відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному та його захиснику.

Розглядаючи, в порядку встановленому п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого

Так, відповідно до вимог ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про визнання винуватості дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не заперечували проти затвердження даної угоди і призначення обвинуваченому узгодженого покарання та інші, передбачені угодою заходи.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив суд вказану угоду затвердити, пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості суд враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 свою винуватість визнав, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

В ході судового розгляду встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання вини, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не був судимим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає визнання вини обвинуваченим, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, участь у відсічі збройної агресії рф на території України.

Відповідно до ч. 1. ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості і вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

За частиною 5 статті 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених положеннями ст. 65 КК України, а тому вважає за можливе затвердити угоду.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 26.04.2024 про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальній витрати відсутні.

Суду не надано документів, що впливають на долю речових доказів у кримінальному провадженні, а тому вказане питання може бути вирішено в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26 квітня 2024 року, укладену між прокурором та підозрюваним ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в доход держави.

Під час відбування цього покарання ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1