Справа № 162/401/21 Провадження №11-кп/802/368/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000159 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Любешівського районного суду Волинської області 21 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Любешів, жителя АДРЕСА_1 , з професійною технічною освітою, непрацюючого, одруженого, має п`ятеро дітей, раніше неодноразово судимого, зокрема:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2023 за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 27.11.2023 змінено в частині зарахування в строк відбуття покарання обвинуваченому терміну його попереднього ув`язнення. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону № 838-VIII від 26.11.2015) постановлено зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін перебування під вартою, за період з 28.06.2016 по 28.11.2017 включно, з 10.09.2021 по 11.09.2021 включно та з 11.10.2021 по 27.11.2023 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті даний вирок суду - залишено без змін;

- вироком Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 16.11.2023 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК України та призначено покарання за:

- ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- ч. 1 ст. 345 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироками Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2023, а також Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 16.11.2023, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років 10 (десять) місяців з конфіскацією всього майна.

У строк покарання, остаточно призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено зарахувати частково відбуте покарання за вироками Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.07.2023 та Кузнєцовського міського суду Рівненської області від 16.11.2023.

У строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України визначено зарахувати період його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні, зокрема, з 21.05.2021 по 09.09.2021 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому визначено обчислювати з дня ухвалення даного вироку.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він приблизно о 02 годині 21 травня 2021 року, діючи умисно та переслідуючи корисливу зацікавленість, з метою викрадення чужого майна проник на огороджену територію домогосподарства на АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття дерев`яного вікна, проник у будинок ОСОБА_10 , звідки через вікно виніс належний ОСОБА_11 бензотример «Morkle Garten MG 5200» вартістю 2047,42 гривень, який переніс та поклав на землю поруч з гаражним приміщенням вказаного домогосподарства. З метою пошуку та викрадення іншого майна шляхом демонтування скла у віконній рамі ОСОБА_7 проник у згадане гаражне приміщення за вищевказаною адресою, однак у подальшому був затриманий працівниками поліції і у зв`язку з чим не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Окрім цього, ОСОБА_7 приблизно о 02 годині 40 хвилин 21 травня 2021 року, перебуваючи у гаражному приміщенні ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , під час затримання оперуповноваженими працівниками Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , начальником відділення поліцейської діяльності № 1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_14 , заступником начальника відділення поліцейської діяльності № 1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_15 за вчинення кримінального правопорушення, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням у житло, усвідомлюючи, що зазначені працівники поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» перебувають при виконанні своїх службових обов`язків, діючи умисно, висловив погрозу позбавлення життя вказаних працівників поліції шляхом підриву їх гранатою, при цьому повідомив, що має при собі гранати, одна з яких знаходиться у сумці біля викраденого бензотримера. Працівники поліції сприйняли такі погрози як реальні, оскільки виявили у згаданій сумці пристрій, ззовні схожий на гранату «Ф-1», тому залишили територію зазначеного домогосподарства, побоюючись за своє життя та здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК України, тобто: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення; погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок Любешівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року незаконним та необгрунтованим, а призначене йому покарання надто суворим, оскільки він не винний у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.

Вказує про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а докази у кримінальному провадженні надані стороною обвинувачення були сфабриковані працівниками поліції, про що він заявляв в суді першої інстанції, однак суд до уваги це не прийняв. Звертає увагу, що він забіг у гараж у зв`язку з тим, що йому загрожувала небезпека та гараж був відчинений, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 162 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 вважає, що судом безпідставно не взято до уваги такі обставини як наявність у нього інвалідності ІІІ групи, позитивну характеристику та наявність у нього п`яти дітей, що у своїй сукупності давало б підстави призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

У зв`язку із наведеним, просить оскаржений вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження.

- захисник обвинуваченого вважає, що оскаржений вирок винесений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, висновки, викладені у ньому, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому він підлягає скасуванню. Апеляційні вимоги аргументує тим, що ОСОБА_7 не заперечує факт перебування на території домогосподарства ОСОБА_11 , однак наміру таємно викрасти бензотример чи інше майно потерпілої, шляхом проникнення у житло він не мав, а також не висловлював погрозу вбивством щодо працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків.

Сторона захисту вважає правильним висновок суду щодо недопустимості речових доказів, зокрема, кросівок, гіпсових зліпків та трасологічної експертизи від 15 червня 2021 року, однак суд необґрунтованого не знайшов підстав для визнання неналежними та недопустимими доказами також відібраних у ході огляду місця події слідів пальців рук. Також судом залишено поза увагою, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який би підтверджував належність зеленого рюкзака із речами всередині нього, який вилучений під час огляду місця події території домоволодіння 21.05.2021, саме ОСОБА_7 .

Поміж тим, захисник акцентує увагу, що єдиним доказом висловлювання ОСОБА_7 погроз позбавлення життя працівників поліції шляхом підриву їх гранатою, були показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , однак жоден із перелічених свідків не визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні. Відеозйомка обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину за ч. 1 ст. 345 КК України з незрозумілих причин не збереглася, а озвучені свідками обставини події ними описувалися з суттєвими розбіжностями.

Отже, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності винуватості особи повинні тлумачитися на її користь, однак стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 345 КК України.

Також, на думку апелянта, визначення ОСОБА_7 остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років 10 місяців з конфіскацією всього майна є надто суворим та не відповідає принципам справедливості. Сторона захисту просить вирок Любешівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2023 року скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 345 КК України.

В судове засідання не з`явилася потерпіла ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялася про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Учасники судового розгляду, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілої. Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, думку обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити, прокурора, який щодо задоволення апеляційних скарг заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевимсудом при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні дотримано.

За змістом положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Посилання обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини першого у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК України, за наведених у вироку обставин, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК України винним себе не визнав, вказав,що дане кримінальне провадження повністю сфальсифіковане щодо нього, тому його необхідно виправдати у пред`явленому обвинуваченні. Не заперечував, що він вночі 21.05.2021 перебував на території домогосподарства Солошик, яка проживає з ним по сусідству, однак наміру таємно викрасти бензотример чи інше майно потерпілої, шляхом проникнення у житло чи приміщення, він не мав, а також погрозу вбивством щодо працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків не висловлював. Заперечив належність йому рюкзака з муляжем гранати та іншими речами, які було виявлено на місці події.

Проте, незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у його діях складу інкримінованих кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК України.

Так, вина ОСОБА_7 за вказаних в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції обставин, повністю підтверджується наступними доказами.

Зокрема, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21.05.2021 стверджується, повідомлення потерпілої ОСОБА_16 про те, що в ніч з 20.05.2021 на 21.05.2021 невідома особа проникла в приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_2 звідки шляхом проникнення через вікно таємно викрала бензотример зеленого кольору марки «Morkle Garten MG 5200» вартістю 2000 грн. Підозрює у вчиненні даного кримінального правопорушення ОСОБА_7

- планом-завданням, відповідно до якого оперуповноважені працівники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали наказ по розшуку ОСОБА_7 у період з 18 по 21 травня 2021 року.

- рапортом оперуповноваженого ОСОБА_12 від 21 травня 2021 року з якого вбачається, що у ході відпрацювання території села Зарудчі та після виявлення невідомої особи біля будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повідомили ОСОБА_14 з метою його приїзду та надання допомоги. Вказана особа вийшла до дороги та поклала якусь річ перед воротами гаража, пошкодила вікно біля паркану. Коли на місце подій прибули ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , поліцейські оточили гараж та «гукнули» до невідомої особи, назвавши його ОСОБА_18 . Підсвітивши ліхтариком, ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 , який почав вимагати у поліцейських залишити це місце, інакше він підірве гранату. Обвинувачений повідомив, що інша граната лежить у нього у рюкзаку поряд з гаражем. Відкривши рюкзак, поліцейські помітили предмет чорного кольору, схожий на гранату. Погрози ОСОБА_7 поліцейські сприймали реально, як такі, що можуть зашкодити їх життю та здоров`ю.

- на підставі викладених у рапорті відомостей щодо погроз ОСОБА_7 поліцейським ОСОБА_12 та ОСОБА_13 21 травня 2021 року внесено відомості у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 30000161, яке в цей же день об`єднано з кримінальним провадження № 0000159 за заявою ОСОБА_11 про крадіжку бензотримера.

- протоколом огляд місця події території домогосподарства на АДРЕСА_2 з якого вбачається, що у ході його проведення під парканом з лівої сторони в`їзду у гараж виявлено бензотример «Morkle Garten MG 5200» зеленого кольору, поруч з ним лежав зелений рюкзак. У рюкзаку були продукти харчування, скотч, ключ гайковий, стяжки, викрутка, рукавиці, циліндричний предмет, схожий на корпус гранати, балаклава, еластичний бинт, дві пляшки з прозорою рідиною, сірники, запальничка, зарядний пристрій, туалетний папір. В подальшому спеціалістом-криміналістом виявлено сліди пальців рук, які за допомогою липкої стрічки перенесено на аркуш паперу. При обробленні шибки віконного скла зі сторони домогосподарства АДРЕСА_1 виявлено сліди пальців рук, які за допомогою двох липких стрічок перенесено на аркуш паперу. Під час огляду приміщення гаража виявлено сліди низу взуття, які в подальшому спеціалістом були залиті гіпсовою сумішшю. При огляді нежилого будинку виявлено сліди проникнення через вікно. Під вікном наявні три фрагменти скляних шибок. За допомогою дактилоскопічного порошку на двох з них виявлено сліди рук, які спеціалістом-криміналістом липкою стрічкою перенесені на аркуш паперу. У кімнаті нежитлового будинку була віконна рама зі склом, на якій виявлено сліди рук. За допомогою дактилоскопічного порошку та липких стрічок вказані відбитки перенесено на аркуш паперу.

У ході огляду вилучено: рюкзак зеленого кольору, скотч, слюсарний ключ, сім пластикових стяжок, викрутку, пару будівельних рукавиць, балаклаву, предмет, схожий на гранату «Ф-1», які поміщені до сейф-пакету; два аркуші паперу зі слідами пальців рук, які поміщені у паперовий пакет та опечатані за допомогою паперових бирок з підписами; чотири гіпсові зліпки низу взуття із гаража, які поміщені у паперову коробку та опечатані паперовими бирками з підписами понятих і слідчого. На фототаблицях зафіксовано місце, де було знайдено бензотример та рюкзак, гараж ззовні та всередині, де був затриманий ОСОБА_7 , побиту шибку вікна гаража, вікно та загальну обстановку у старому будинку тощо.

- доданим до протоколу огляду місця події відеозаписом зафіксовано, де саме неподалік гаража потерпілої знаходились бензотример та рюкзак, оглянуто вміст рюкзака, в якому серед іншого було знайдено корпус гранати. Зафіксовано процес відбирання відбитків пальців інспектором-криміналістом ОСОБА_19 . Потерпіла ОСОБА_11 вказала на місце, де зберігався бензотример у старому будинку.

- ухвалою слідчого-судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 24 травня 2021 року, якою легалізовано огляд місця події як обшук.

- висновком товарознавчої експертизи від 31 травня 2021 року, згідно якого ринкова вартість бензотримера «Morkle Garten MG 5200» становить 2047,42 гривень.

- висновком вибухо-технічної експертизи від 10 червня 2021 року констатовано, що виявлений та вилучений під час огляду місця події циліндричний предмет є саморобним муляжем корпусу оборонної осколкової гранати «Ф-1», до вибухових пристроїв, боєприпасів не відноситься.

- висновком дактилоскопічної експертизи від 08 червня 2021 року, відповідно до якого на дослідження експерту було надано дактилокарту ОСОБА_7 та сліди пальців рук, вилучені у ході огляду місця події 21 травня 2021 року та упаковані у паперовий конверт з написом «Національна поліція України Головне слідче управління. ГУНП у Волинській області. ВП Камінь-Каширський» з підписами слідчого, спеціаліста та понятих. Клапан конверта заклеєний аркушем паперу з підписами понятих та відтиском печатки «Для довідок. Головне слідче управління Національної поліції у Волинській області. Камінь-Каширський відділ поліції». З вилучених у ході огляду місця події тринадцяти відбитків пальців рук для ідентифікації придатні два. Вказані відбитки залишені ОСОБА_7 на склі під вікном нежилого будинку та з внутрішньої сторони вікна рами нежилого будинку та іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні.

Також за основу при постановленні вироку судом першої інстанції підставно взято показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Показання вказаних вище свідків та потерпілої загалом узгоджуються між собою та дають можливість відтворити обставини вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_7 дійсно вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 345 КК УкраїниКК України, тобто вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднаному з проникненням у житло, інше приміщення та погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Водночас, захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що свої висновки суд частково підтверджує доказами, які, на його переконання, є недопустимими.

Так, сторона захисту зазначає в апеляційній скарзі, що оскільки під час дослідження відеозапису долученого до протоколу огляду місця події від 21.05.2021, встановлено відсутність процесу запаковування слідчим та експертом-криміналістом відбитків пальців рук отриманих та перенесених на папір, то вказане свідчить про неналежність та недопустимість таких доказів у справі.

Проте, як вбачається з оскарженого вироку вказані доводи сторони захисту належним чином дослідженні та їм надано правову оцінку, тобто спростовані судом першої інстанції з чим погоджується і апеляційний суд.

Щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними.

Оцінюючи істотність вказаного захисником порушення колегія суддів, з огляду на положення статті 87 КПК, не вважає, що існують безумовні підстави для визнання результатів огляду місця події та отриманих за його допомогою інших доказів недопустимими доказами.

Крім того, у даному кримінальному провадженні сторона захисту, вказуючи в апеляційній скарзі на порушення вимог КПК, при проведенні огляду місця події, жодним чином не оспорює достовірність інформації, отриманої під час здійснення згаданої слідчої дії, а саме належність слідів пальців рук ОСОБА_7 , оскільки фактично не заперечується перебування ОСОБА_7 на території домоволодіння за адресою

АДРЕСА_2 , із даних протоколу огляду місця події від 21.05.2021 вбачається, що ця слідча дія була проведена за участю двох понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_23 , із зазначенням місця їх проживання, роз`ясненням понятим їх процесуальних прав та обов`язків, котрі підтвердили достовірність відомостей, відображених у протоколі, поставивши свої підписи. В ході проведення даної слідчої дії будь-яких пропозицій та зауважень від учасників не надходило. Протокол підписаний всіма учасниками даної слідчої дії. Допитані у судовому засіданні поняті ОСОБА_25 та ОСОБА_23 категорично відкинули можливість підміни отриманих у ході огляду місця події відбитків пальців.

Крім того, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та звертає увагу, що сторона обвинувачення в умовах змагального процесу намагалася у суді першої інстанції усунути можливі недоліки, допущені під час проведення огляду місця події, шляхом допиту понятих, слідчого, співробітників поліції тощо.

За таких обставин захисник лише констатував, що на відеозаписі відсутній момент запаковування слідчим та експертом-криміналістом слідів пальців рук отриманих та перенесених на папір, однак не навів належного і вмотивованого обґрунтування на конкретні обставини, не аргументував, яким чином вказана обставина вплинула на законність і обґрунтованість оскарженого вироку та вирішення справи по суті, оскільки встановлені в ході огляду місця події від 21.05.2021 обставини відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та узгоджуються повністю з показаннями свідків та іншими письмовими доказами.

Отже, мотиви апеляційної скарги захисника про те, що місцевий суд безпідставно поклав в основу рішення про визнання винуватості ОСОБА_7 безпосередньо досліджені докази, а саме: висновок дактилоскопічної експертизи від 08 червня 2021 року та сліди пальців рук, вилучені у ході огляду місця події 21 травня 2021 року, враховуючи, що аналогічні доводи щодо вказаних доказів ретельно перевірив суд першої інстанції, не заслуговують на увагу.

Необгрунтованими, на думку колегії суддів, є твердження обвинуваченого та його захисника щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на ст. 162 КК України.

Аналізуючи наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, колегія суддів вважає належним чином доведеним факт вчинення ОСОБА_7 замаху на крадіжку за викладених в обвинувальному акті обставин.

Винуватість ОСОБА_7 по цьому епізоду підтверджується, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка і у ході огляду місця події і у судовому засіданні вказувала на те, що бензотример вона зберігала у кімнаті старого будинку домогосподарства на АДРЕСА_2 .

Опитані у ході судового розгляду оперуповноважені працівники поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кожен окремо, а згодом і під час одночасного допиту, у цій частині надали тотожні за змістом показання. Свідки бачили силует особи, яка вилазила через вікно старого будинку домогосподарства на АДРЕСА_2 та перенесла під паркан предмет продовгуватої форми. Згодом зазначена особа обійшла гараж, шарпала двері гаража та через сітку перелізла уже на сусіднє домогосподарство АДРЕСА_1 , з території якого демонтувала віконну раму та проникла усередину гаража потерпілої. Вказані свідки згодом впізнали у цій особі ОСОБА_7 .

У ході огляду місця події із скла вікон нежилого будинку на АДРЕСА_2 було вилучено відбитки пальців, які згодом експертизою ідентифіковано як такі, що належать ОСОБА_7 .

Таким чином, сторона захисту, з огляду на встановлені судом обставини та викладені у вироку висновки, окрім незгоди з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України не зазначає та не обгрунтовує, які обставини, на їх думку, дають підстави для перекваліфікації дій останнього.

Не заслуговують на увагу й доводи сторони захисту про те, що потерпіла ОСОБА_11 є неналежною потерпілою у справі, оскільки відповідно до показань потерпілої та свідка ОСОБА_20 . наданих в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що саме за кошти ОСОБА_11 купувався бензотример. Потерпіла надала суду всі документи щодо бензотримера, які у неї були, однак чек про його купівлю не зберегла. Також як встановлено з показань потерпілої та свідків, ОСОБА_26 , є особою похилого віку (88 років), дуже хворіє, а потерпіла здійснює догляд території, відповідає за домоволодіння з дозволу своєї бабусі.

Отже, з урахуванням наведеного, на думку суду апеляційної інстанції, ОСОБА_11 , яка визнана в ході досудового розслідування потерпілою, є належною потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Не знайшли свого підтвердження й посилання апелянтів, що в матерілах справи відсутні докази належності зеленого рюкзака із речами всередині нього, який вилучений під час огляду місця події території домоволодіння 21.05.2021, саме ОСОБА_7 , оскільки показаннями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 стверджується, що обвинувачений висловлювася про наявність у нього гранати з собою та другої гранати в його рюкзаку. Свідок ОСОБА_12 зазначав, що працівники поліції прийняли ці погрози реальними, їм роздали бронежилети, вони трішки відійшли від приміщення гаража. Також свідок ОСОБА_17 вказував, що працівники поліції одягнули захисні жилети та каски, так як боялись за своє життя та здоров`я після висловлювань ОСОБА_7 про наявність у нього гранат, зокрема, однієї у його рюкзаку.

Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 підтвердили факт вилучення під час огляду місця події 21.05.2021 рюкзака і тримера біля гаража потерпілої ОСОБА_11 .

Підстав ставити під сумнів показання вказаних вище свідків у колегії суддів немає, при цьому, їх показання узгоджуються з іншими письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 21.05.2021.

Перевіряючи апеляційні доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, колегія суддів зазначає, що такі доводи є голослівними.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд.

Слід визнати необґрунтованими доводи обвинуваченого та його захисника про неповноту судового розгляду за ч. 1 ст. 345 КК України, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом доказів у цьому кримінальному провадженні. Судом першої інстанції кожному з доказів дана належна правова оцінка.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду, що відсутність відеозапису з місця події, на що звертає увагу обвинувачений, не може бути законною чи безумовною підставою для виправдання обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.Судом першої інстанції в умовах змагального процесу було здійснено усі можливі заходи задля усунення можливих недоліків у зв`язку з відсутністю відеозапису з місця подіїта встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду, як про це вказує ОСОБА_7 , вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено.

Щодо доводів захисника, що жоден із свідків, а саме працівників поліції щодо яких нібито висловлював погрози ОСОБА_7 , не визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що злочин, передбачений ст. 345 КК України, відноситься до кримінальних проваджень у формі публічного обвинувачення та не передбачає обов`язкового залучення потерпілого чи потерпілих.

Поміж тим, необхідно зазначити, що законодавцем передбачено спеціальну норму ст. 345 КК України, якою передбачено відповідальність навіть за погрозу застосування насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службової діяльності, оскільки зазначені дії мають не тільки негативний вплив на психічне та фізичне здоров`я працівника, а й перешкоджають нормальній діяльності правоохоронних органів та підривають їх авторитет.

При цьому основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 345 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують додержання нормативно визначеного порядку виконання працівником правоохоронного органу службових обов`язків, а додатковим об`єктом суспільні відносини, що забезпечують здоров`я, безпеку, недоторканість, волю осіб, які є працівниками правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в кримінальних правопорушеннях, за які його засуджено та, зокрема, за ч. 1 ст. 345 КК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги сторони захисту апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами.

При перегляді оскарженого судового рішення колегія суддів також враховує те, що ставлячи питання про скасування вироку, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 . конкретних фактів порушення судом вимог кримінального процесуального закону не наводять, тому такі твердження мають абсолютно абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Окрім іншого, обвинувачений та захисник у поданих апеляційних скаргах вказують про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання, яке, на їх думку, не відповідає принципу справедливості.

Проте такі доводи сторони обвинувачення до уваги судом не приймаються з огляду на таке.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог матеріального права дотримався в повній мірі.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій інкримінованих йому кримінальних правопорушень із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 та ч. 4 ст. 70 цього ж Кодексу, остаточного визначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років 10 місяців з конфіскацією всього майна.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс добровільне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_11 .

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що відповідно до вимог ст. 12 КК України, вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжкого злочину (ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України) та нетяжкого злочину (ч. 1 ст. 345 КК України).

З достатньою повнотою судом взято до уваги і дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він не розкаявся у скоєному, раніше неодноразово судимий, зокрема, за скоєння особливо тяжких злочинів, перебував у розшуку, на теперішній час не працює, однак на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я. Обвинувачений має п`ятеро дітей, з яких син ОСОБА_27 , 2005 року народження, є дитиною з інвалідністю.

Враховано судом було і процесуальну поведінку обвинуваченого, який часто порушував порядок у судовому засіданні, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, порушив умови запобіжного заходу та у період з 13 вересня по 11 жовтня 2021 року переховувався від правосуддя.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таким, що не можна вважати надто суворим в даному випадку, як про це зазначає обвинувачений та його захисник в апеляціях.

Усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційних скаргах щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони, як вбачається з оскарженого вироку, фактично повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскарженого вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника.

За таких обставин, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 21 грудня 2023 рокустосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: