КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 11 квітня 2024 року апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року, відносно,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Дніпро Дніпропетровської області, громадянина Держави Ізраїль, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України,

за участю: прокурора захисників в режимі відеоконференцзв`язку захисника підозрюваного перекладача ОСОБА_8 ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . ОСОБА_23, ОСОБА_7 ОСОБА_13
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_7 .

Задоволено частково клопотання детектива Бюро економічної безпеки України ОСОБА_22 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 25 квітня 2024 року включно.

Визначено ОСОБА_7 , заставу в розмірі 2 400 000 000 (два мільярди чотириста мільйонів) гривень, у випадку внесення застави покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1. не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

2. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

3. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено 2-х місячний строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з дня внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

В іншій частині клопотання - відмовлено.

Зобов`язано начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я, та надати необхідне лікування (згідно з медичними рекомендаціями).

Зобов`язано начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України у разі встановлення лікарями погіршення стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 забезпечити його лікування профільними спеціалістами, у тому числі з наданням можливості його транспортування до відповідного медичного закладу.

Контроль щодо дотримання прав підозрюваного в частині надання йому необхідної медичної допомоги покладено на прокурора (старшого у групі прокурорів) у кримінальному провадженні.

Зобов`язано начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України та прокурора (старшого у групі прокурорів) у кримінальному провадженні повідомити Шевченківський районний суд м. Києва про вжиті заходи щодо перевірки стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_23 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , кожен окремо подали апеляційні скарги, в яких просили, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива.

18 березня 2024 року на адресу суду надійшли доповнення подані захисником ОСОБА_5 , в яких він зазначає про незаконність та необгрунтованність оскаржуваного рішення, необґрунтованість підозри, відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та здійснення досудового розслідування з порушенням правил підслідності.

Захисник зазначає, що матеріали, якими обґрунтовані підозра та клопотання про запобіжні заходи ОСОБА_24 не містять доказів завдання матеріальної шкоди.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України є кримінальним правопорушенням з матеріальним складом, тобто обов`язковою ознакою такого злочину є спричинення матеріальної шкоди, в даному випадку факт заподіяння матеріальної шкоди АТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» стороною обвинувачення жодним чином не підтверджено.

Окрім того, за наслідками проведених станом на 2014 та 2015 років ревізій матеріальних цінностей у АТ КБ «Приватбанк» не виявлено будь-яких недостач.

Також, у повідомленні про підозру зазначено, що підозрюваним організовано відображення неіснуючих касових операцій у касовій книзі банку, однак вже протягом шести місяців досудового розслідування стороною обвинувачення не надано копії відповідних касових книг, не зазначено, які саме відомості, до яких касових книг та ким їх внесено.

Серед іншого, єдиними доказами, якими сторона обвинувачення підтверджує імітацію внесення готівкових коштів, є показання свідків, які не можуть бути доказами у справі, оскільки їхні судження ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях та особистому аналізі, а відтак інкриміноване імітування не може доказуватися такими показами, а має доводитися іншими засобами доказування, зокрема документально.

Звертає увагу на допит Голови правління ОСОБА_25 у період з 27.05.2021 і станом на даний час, який зазначив, що заява АТ КБ «Приватбанк» про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні подавалась без перевірки обставин завдання банку збитків. На даний час банком не встановлено завдання збитків у результаті операцій, а перевірку кас не завершено.

На переконання сторони захисту, сторона обвинувачення вибірково надає слідчому судді докази, які могли б свідчити про обґрунтованість підозри, однак в той же час свідомо не надає доказів, зокрема й протоколів допитів осіб, показання яких прямо спростовують версію слідства щодо недостачі готівкових коштів у касах АТ КБ «Приватбанк» та завдання ОСОБА_7 відповідних збитків банку.

Разом з тим, аналітичні продукти не можуть бути належним доказом у справі, оскільки їх висновки засновані на підрядних умовних конструкціях, та вони складені самостійно органом досудового розслідування.

Зауважує, що кримінальні провадження щодо службових осіб ПАТ «Карпатське управління геофізичних робіт», ПАТ «Укрнафта», «НГВУ «Полтаванафтогаз», щодо господарських операцій 2013-2014 років про проведення геолого-гематичних робіт вже неодноразово були закриті, у зв`язку із встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення, із закінченням строків давності, та через досягнення податкового компромісу.

З огляду на вказане захисник вважає, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень є необґрунтованою та не може бути підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилаючись на недоведеність існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апелянт зазначає, що ризик сховати або спотворити будь-яку із речей та документів обґрунтовано абстрактно, оскільки первинна фінансово-господарська документація це докази сторони захисту, які підтверджують реальність проведених операцій, а тому їх знищення не в інтересах підозрюваного.

Окрім того, необхідність тримання підозрюваного під вартою задля проведення свідків нівелюється тим, що майже усі перелічені допити ініційовано стороною захисту, а один із ключових свідків у кримінальному провадженні помер.

Також, захисник вважає, що кримінальне провадження підслідне Національному антикорупційному бюро України, з огляду на положення передбачені п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК України, а саме те, що за версією слідства предмет або розмір завданої шкоди у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а кримінальне правопорушення вчинено службовими особами АТ КБ «Приватбанк» в тому числі у період коли частка державної власності у статутному капіталі даного банку перевищувала 50 %. Враховуючи зазначене, судовий контроль у даному кримінальному провадження має здійснюватися Вищим антикорупційним судом на підставі ч. 1 ст. 33-1 КПК України.

Звертає увагу на посилання сторони обвинувачення на постанови про визначення підслідності, які на думку захисника прийнятті не в межах кримінального провадження № 0000034 від 11.08.2023, а в межах інших кримінальних проваджень до їхнього об`єднання. Після об`єднання кримінальних проваджень з кримінальним провадженням № 00000354 від 11.08.2023, останнє набуло низку необхідних ознак, передбачених ч. 5 ст. 216 КПК України, а відтак на даний момент питання підслідності кримінального провадження не вирішено.

Також зазначає, що здійснення досудового розслідування не уповноваженим органом визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, відтак повідомлення про підозру є необґрунтованим, а зібрані докази недопустимими.

Твердження сторони обвинувачення про неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту є безпідставними та необґрунтованими, а перебування ОСОБА_7 під вартою не є ефективним та пропорційним запобіжним заходом, а натомість становить надмірний тягар.

Крім того, ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань, які унеможливлюють його тримання під вартою.

Серед іншого, визначений розмір застави є завідомо непомірним та необґрунтованим для ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_23 в апеляційні скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива, а 20 березня 2024 року надіслав доповнення до поданої ним апеляційної скарги в яких зазначає про необгрунтованість підозри, надмірності визначеної застави та неможливості утримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, через стан здоров`я.

10 квітня 2024 року на адресу суду надійшли письмові заперечення прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на подані апеляційні скарги.

У судовому засіданні, під час апеляційного розгляду, 11 квітня 2024 року надійшли заяви ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_7 , в яких вони зазначили, що поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, та зобов`язуються, за необхідності, доставити його на першу вимогу до органу досудового розслідування або суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 11 серпня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000034, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 200 (чинна до 01.07.2020), ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 263 КК України, а також за підозрою, у тому числі ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

02 вересня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції до 11.08.2023), ч. 3 ст. 209 КК України.

14 вересня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

22 лютого 2024 року старший детектив відділу детективів Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_22 за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на 60 днів в межах строку досудового розслідування з альтернативою внесення застави у сумі 2 650 000 000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року частково задоволено клопотання детектива та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 2 400 000 000 (два мільярди чотириста мільйонів) гривень.

З таким висновком колегія суддів погоджується частково, з огляду на наступне

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, є обґрунтованою.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження факту та розміру заподіяної шкоди, безпідставність висновків про недостачу готівкових коштів у АТ КБ "Приватбанк" у розмірі 5,8 млрд. грн., а також посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема аналітичного продукту, пояснень свідків, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на данні про особу ОСОБА_7 , який хоча і є раніше не судимою особою, однак на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох умисних кримінальних правопорушень, зокрема особливо тяжких злочинів, спрямованих на організацію заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїми службовим становищем, в особливо великих розмірах, підробки документів на переказ та інших засобів доступу до банківських рахунків, використання та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, в особливо великому розмірі, вчинених організованою групою. Враховуючи обставини, які досліджуються у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи міру покарання, яка може бути призначена у разі визнання його винуватим (до 12 років позбавлення волі), будучи неізольованим певним чином в межах запобіжного заходу, може вчинити певні дії щодо переховування від органів досудового розслідування та суду.

Окрім зазначеного, ОСОБА_7 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може безперешкодно переміщуватися як по території України, так і за її межі, оскільки має громадянство Республіки Кіпр та Держави Ізраїль.

Також необхідно звернути увагу, що застереження Республіки Кіпр, яке міститься у документі про ратифікацію Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах 1959 року, вказує на те, що для цілей пункту 2 Статті 11 уряд Республіки Кіпр залишає за собою право відмовити у передачі своїх громадян. Зазначене застереження вказує на те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може покинути територію України та опинитися на території Республіки Кіпр як громадянин цієї країни, а у подальшому при виконанні запиту про міжнародну правову допомогу у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000034 уряд Республіки Кіпр може відмовити у його видачі як громадянина Республіки Кіпр компетентним органам України.

Також, підозрюваний не має на утриманні як малолітніх так і неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, а також ОСОБА_7 є таким, що втратив громадянство України, що вказує на відсутність міцних та стійких соціальних зав`язків на території України.

Окрім того, підозрюваний може незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, що обґрунтовується характером та обставинами вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , його спілкуванням із свідками та його спробам вплинути на них з метою зміни своїх показань такими свідками під час їх допиту в суді.

Так, 21 вересня 2023 року у межах досудового розслідування повідомлено про підозру керівнику Столичної філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_26 щодо тих же обставин, які інкримінуються ОСОБА_7 .

На теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, у тому числі планується проведення великого обсягу слідчих (розшукових) та процесуальних дій з метою встановлення інших осіб, що можуть бути причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у їх вчиненні у складі організованої групи, при цьому як організатор, які до теперішнього часу слідством не встановлено, а тому наявний ризик незаконного впливу підозрюваним на таких осіб.

При цьому, слідчий суддя врахував стадію кримінального провадження (досудове розслідування), необхідність подальшого збирання доказів, враховуючи обізнаність підозрюваного щодо деяких даних про речі та документи, які можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні, а також про учасників кримінального провадження, ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника в апеляційній скарзі на те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в їх сукупності із вказаними обставинами, слідчий суддя врахував обставини підозри, кримінальне покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винним, вагомий розмір інкримінованої шкоди, особу ОСОБА_7 його майновий стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначено у клопотанні слідчого.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, слідчий суддя належним чином не врахував вимоги ч. 4 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України та практику Європейського суду з прав людини при визначенні йому застави в розмірі 2 400 000 000 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Також, суд повинен так само обережно і ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та ін.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Слідчим суддею під час визначення застави, враховано обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 у тому числі і ті, що зазначаються в апеляційних скаргах захисників, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, майновий та сімейний стан підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Однак, колегія суддів встановила відсутність в ухвалі слідчого судді достатнього обґрунтування необхідності визначення застави саме в розмірі 2 400 000 000 грн., а тому приходить до висновку про доцільність визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 2 300 000 000 гривень, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, яка на даний час буде співмірною з існуючими в кримінальному провадженні обставинами і ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому, з плином часу у зв`язку зі зміною обставин, що враховувались при визначенні первинного розміру застави, та тривалим невнесенням застави, визначеної ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави може підлягати зміні.

Доводи захисника ОСОБА_5 щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні органом, якому не підслідне дане кримінальне провадження, а судовий контроль здійснюється судом, якому не підсудне дане кримінальне провадження, є необґрунтованими.

Зокрема, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 200 КК України, згідно ч. 3 ст. 216 КПК України є підслідним детективам БЕБ. Відповідно до ч. 9 ст. 216 КПК України, - у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтями 209 та 209-1 КК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу, який розпочав досудове розслідування або до підслідності якого відноситься кримінальне правопорушення, що передував легалізації (відмиванню) майна, одержаного злочинним шляхом, крім випадків, коли ці кримінальні правопорушення віднесено згідно із цією статтею до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, є підслідним детективам БЕБ.

Відповідно і твердження сторони захисту про те, що у цьому кримінальному провадженні здійснення судового контролю забезпечується судом, якому не підсудне дане кримінальне провадження, є безпідставним та необґрунтованим, на підтвердження вказаного, прокурором до письмових заперечень долучено ухвали Вищого антикорупційного суду від 12.03.2024 та ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 20.03.2024, які постановлені за результатами розгляду скарги ОСОБА_7 на рішення (постанови) детектива Бюро економічної безпеки України ОСОБА_27 про відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.08.2023.

Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , а також неможливість його утримання під вартою, то колегією суддів у ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви та перебіг яких містяться в матеріалах судової справи.

Однак, стороною захисту не надано достатніх та належних відомостей медичного характеру, які вказують на неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Крім того, слідчим суддею зобов`язано начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України у разі встановлення лікарями погіршення стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 забезпечити його лікування профільними спеціалістами, у тому числі з наданням можливості його транспортування до відповідного медичного закладу. Контроль щодо дотримання прав підозрюваного в частині надання йому необхідної медичної допомоги покладено на прокурора (старшого у групі прокурорів) у кримінальному провадженні. Зобов`язано начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України та прокурора (старшого у групі прокурорів) у кримінальному провадженні повідомити Шевченківський районний суд м. Києва про вжиті заходи щодо перевірки стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Подані ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 клопотань про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Однак, наведене вище, зокрема, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не дають підстав для висновку, що вказаний запобіжний захід - особиста порука, здатний гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання детектива, продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку тримання під вартою у межах досудового розслідування строком до 25 квітня 2024 року, з одночасним визначенням застави в порядку, передбаченого ч. 3 ст. 183 КПК України, у розмірі 2 300 000 000 гривень у національній грошовій одиниці та з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2024 року, відносно ОСОБА_7 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання детектива Бюро економічної безпеки України ОСОБА_22 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 25 квітня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 2 300 000 000 гривень.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду ( м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а , код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС у м. Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: НОМЕР_1 )

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1. не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

2. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

3. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити 2-х місячний строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, з дня внесення застави, але в межах строку досудового розслідування.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_7 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя, суд, вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого запобіжного заходу, з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Зобов`язати начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України невідкладно забезпечити проведення повного медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_7 з метою отримання об`єктивних висновків про стан його здоров`я, та надати необхідне лікування (згідно з медичними рекомендаціями).

Зобов`язати начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України у разі встановлення лікарями погіршення стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 забезпечити його лікування профільними спеціалістами, у тому числі з наданням можливості його транспортування до відповідного медичного закладу.

Контроль щодо дотримання прав підозрюваного в частині надання йому необхідної медичної допомоги покласти на прокурора (старшого у групі прокурорів) у кримінальному провадженні.

Зобов`язати начальника відділу забезпечення досудового слідства СБ України та прокурора (старшого у групі прокурорів) у кримінальному провадженні повідомити Київський апеляційний суд про вжиті заходи щодо перевірки стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 .

У задоволенні клопотань ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_7 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_29 ОСОБА_33 ОСОБА_31

Унікальний номер справи 761/6774/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_32

Провадження 11сс/824/2491/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК