1Справа № 335/2399/24 1-кп/335/553/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника- адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0002538 від 18.12.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ревбинці Чорнобаївського району Черкаської області, громадянина України, маючого середньо-технічну освіту, працюючого водієм в ПрАТ «Запорізьке АТП 12329», одруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 18 грудня 2023 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин, керуючи автобусом «MAN NL313» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Діагональної зі сторони вул. Демократичної в напрямку вул. Південне шосе в м. Запоріжжі.

В цей же час, в районі будинку № 5, пішохід ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснював перетин проїзної частини вул. Діагональної, рухаючись поза межами пішохідного переходу, справа - наліво відносно напрямку руху транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_4 .

Під час руху водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну спроможність виявити пішохода ОСОБА_6 , який перетинав дорогу поза межами нерегульованого пішохідного переходу, діючи в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме п. 12.3, відповідно до якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», своєчасних заходів для зменшення швидкості свого руху аж до повної зупинки керованого транспортного засобу не застосував, внаслідок чого допустив наїзд передньою лівою частиною кузова автобусу на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримав тілесні ушкодження від яких помер 29.12.2023 року у приміщені КНП «МЛЕ та ШМД» під наглядом лікарів, а саме: закрита тупа травма тулуба: повні косо-поперечні переломи 2-6, 8 лівих ребер по лопатковій лінії; 7, 9, 10 лівих ребер по задній пахвовій лінії; травматичне ушкодження лівої нирки, правої частки печінки; крововилив в жировій клітковині лівої нирки, крововиливи в м`яких тканинах по задній поверхні грудної клітки зліва, поперекової ділянки зліва; синці по задній поверхні грудної клітки зліва, в поперековій ділянці зліва. Закрита тупа травма лівої нижньої кінцівки: закритий повний косо-поперечний перелом діафіза великогомілкової кістки, закритий повний уламковий перелом діафіза малогомілкової кістки, крововиливи в м`яких тканинах лівої гомілки по задньо-зовнішній поверхні. Крововиливи в м`яких покривах голови, рани в лобовій ділянці справа, в потиличній ділянці зліва.

Безпосередньою причиною смерті стала поєднана травма тулуба та лівої нижньої кінцівки, яка ускладнилась розвитком поліорганної недостатності. Виявлений при судово-медичній експертизі трупа комплекс ушкоджень, як такий що ускладнився розвитком небезпечного для життя станом поліорганною недостатністю, утворився прижиттєво, незадовго до надходження в стаціонар, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_4 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертним напрямом дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе за ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі. Зазначав, що 18.12.2023 близько 20.00 години він керував автобусом та виконував планове перевезення робітників, в салоні перебувало 30 осіб. Під час руху транспортного засобу біля автомийки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на проїзній частині дороги несподівано з`явився силует людини, після чого він застосував екстрене гальмування, але через те, що чоловік з`явився дуже близько біля автобуса, мокре дорожнє покриття та габаритність самого транспортного засобу, повна зупинка останнього не виявилася за можливе, тому відбулося зіткнення з потерпілим. Після зупинки автобуса він вибіг на вулицю і підійшов до потерпілого, запитав як він себе почуває та як його ім`я. Останній сказав, що його звати ОСОБА_7 , він з АДРЕСА_3 , немає визначеного місця проживання, скаржився на біль в нозі. ОСОБА_8 він викликав швидку та повідомив диспетчера АТП про аварію. Постійно залишався біля потерпілого та розмовляв з ним. Потім він дочекався карети швидкої допомоги та допоміг помістити потерпілого до неї передавши його лікарям. На питання сторін кримінального провадження зазначив, що потерпілий переходив дорогу у невстановленому місці, а саме не по пішохідному переходу, одягнутий він був у все темного кольору, коли він з ним говорив, то відчував сильний запах алкоголю з його порожнини рота. Освітлення на місці ДТП було погане та недостатнє. В той день були опади і дорога була мокрою, але в сам момент пригоди дощу не було. Він не заперечує порушення з його боку вимог п. 12.3 ПДР України та визнає тяжкість тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий. Він кожного дня відвідував потерпілого у лікарні, пропонував будь-яку допомогу, купував на прохання лікарів спеціальні лампочки в кількості 5 штук по 500 грн. одна. Додатково зазначив, що він не є пенсіонером, отримує дохід тільки від своєї заробітної плати, інших доходів він не має. Має стаж водіння з 1987 року, ніколи за час своєї роботи водієм не притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Зараз має задовільний стан здоров`я, але у нього є захворювання на цукровий діабет, гіпертонію та він переніс оперативне втручання на очах. Старша його донька є інвалідом ІІ групи, тому потребує допомоги з його боку, хоча і є повнолітньою. Через подію за місцем його роботи проводилося службове розслідування, на цей час він був відсторонений від виконання трудових обов`язків та не отримував заробітну плату. Відносно нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, що наразі позбавляє його можливості отримувати премії. На теперішній час його допустили до виконання трудових обов`язків і він працює в звичному режимі. В стані алкогольного сп`яніння за кермом ніколи не перебував. З 1998 року взагалі не вживає алкогольні напої, зокрема, і через наявність у нього певних захворювань. У випадку позбавлення його права керування транспортними засобами, то він буде позбавлений будь-якої можливості продовжувати свою трудову діяльність за своїм місцем роботи, що залишить його без засобів існування. Враховуючи воєнний стан, який введений у державі та його вік, то можливість працевлаштуватися в м. Запоріжжі на будь-яку іншу роботу буде майже неможливою. Він дуже шкодує через скоєне. Будь-які родичі потерпілого з ним не зв`язувалися, хто займався його похованням він не знає. При цьому він не заперечує того, що у випадку визнання будь-кого потерпілим за даним кримінальним провадження він був готовим відшкодувати шкоду.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та інших документів, які містять відомості щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у вчиненому, дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд вбачає наступне.

ОСОБА_4 є громадянином України, одружений, утриманців не має, але надає допомогу своїй повнолітній доньці, яка є інвалідом ІІ групи, офіційно працевлаштований водієм в ПрАТ «Запорізьке АТП 12329», на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не є особою з інвалідністю, має зареєстроване місце проживання, як за місцем роботи, так і за місцем свого проживання характеризується тільки з позитивного боку, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, судимостей немає.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Останні виразилися у засудженні свого вчинку, наданні правдивих показань, погодженні з невідворотністю покарання та готовністю його понести. Також, суд в цьому випадку приймає до уваги те, що ОСОБА_4 цікавився лікуванням потерпілого, надав допомогу, про яку просили його лікарі.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОКЗ НПД № 11544 від 18.12.2023 ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілий у кримінальному провадженні відсутній, заяви про залучення особи до провадження у якості потерпілого не надходили.

Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано. Цивільний позов, у порядку визначеному ст. 128 КПК України, не заявлено.

Суд, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, призначення покарання у межах, установлених у санкції статті, відповідно до положень Загальної частини КК України, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, призначає покарання, що буде необхідним й достатнім для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи вчинення кримінального правопорушення проти безпеки руху або експлуатації транспорту, яке кримінальний закон, а саме ст. 12 КК України, відносить до тяжких злочинів, але дане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим вперше та є необережним злочином; даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працює, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України наближених до нижчої межі.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час та після вчинення злочину.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та помірне відшкодування шкоди за життя потерпілого під час його лікування, з урахуванням особи обвинуваченого та критичного відношення винного до вчиненого, враховуючи тяжкість злочину, форму вини у виді необережності, поведінку самого потерпілого, яка певною мірою привела до негативних наслідків, поведінку обвинуваченого після настання події, який не залишив місця ДТП, викликав швидку, досліджуючи особу винного, який має позитивну динаміку поведінки, готовність нести покарання, повну свідомість та відповідальність, всі вищеперелічені обставини, та приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України та із застосуванням щодо нього вимог ст. 76 КК України.

Надаючи оцінку необхідності призначення додатково покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом, суд враховує позиції сторін кримінального провадження, які вважали за можливе не позбавляти ОСОБА_4 права керування транспортним засобом, також враховує, що обвинувачений працює водієм, отримує заробітну плату, яка є його єдиним джерелом доходу, позбавлення його права керування транспортними засобами у передпенсійному віці може мати для нього тільки неспівмірно негативні наслідки та залишить без засобів існування в прифронтовому місті під час воєнного стану.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 має водійський стаж з 1987 року, з 2013 року працює в ПрАТ «ЗАТП 12329» водієм автотранспортних засобів по теперішній час. Здійснює перевезення пасажирів по маршрутах на замовлення. За період роботи на підприємстві ніколи не притягувався до дисциплінарної відповідальності, не мав порушень ПДР, трудової та фінансової дисципліни. Випадків появи на роботі в нетверезому стані не було. Зарекомендував себе як працівник, який знає свою справу, користується повагою колег по роботі, у спілкування з людьми ввічливий та доброзичливий.

Суд зазначає, що додаткове покарання має не є обов`язковим, а має альтернативний характер, тому з огляду на вищевикладене, дивлячись на визнання вини, наявність щирого каяття обвинуваченого, активного сприяння у розкритті злочину, опікування потерпілим у лікарні, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи дані особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше ніколи не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, є особою передпенсійного віку, а тому суд вважає за необхідним не призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного діяння та особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, на виконання вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування за проведення експертиз на загальну суму 15 902 грн., 88 коп.

Арешт майна у кримінальному провадженні не застосовувався.

Долю речових доказів необхідно вирішити в прядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався. Клопотань про його обрання до суду не надходило. Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами. Окремо суд приймає до уваги те, що під час судового розгляду процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 була належною, ухилення від розгляду справи або будь-яким чином перешкоджання йому останній не допускав. За таких обставин, суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 394-395, 532, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 286 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосувати до ОСОБА_4 вимоги статті 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк у 2 (два) роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 15 902 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві) гривні 88 копійок.

Речові докази:

-Автобус «MAN NL313», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання представнику ПрАТ «Запорізьке АТП 12329» залишити у власності Товариства;

-диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.12.2023 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1