ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

особи, яка вчинила

суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_6

його законного представника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

законного представника

потерпілого ОСОБА_10

та представника потерпілого ОСОБА_11

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000957 за апеляційною скаргою представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2024 року щодо неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, учня 9-го класу, не судимого,

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2024 року задоволено клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000957 від 26.10.2023 року щодо ЄУНСС:72713945/23

НП:11-кп/822/218/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_12

Категорія: ч.1 ст.125 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Застосовано до неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з неповною загальною середньою освітою, учня 9-го класу, раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді:

- застереження, обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме: заборони виходити з дому з 22 год. до 6 год. ранку без супроводу батьків чи осіб, які їх замінюють, не відвідувати після 22 год. громадські місця (кафе, бари, дискотеки),

- передачі його під нагляд матері ОСОБА_7 .

Зобов`язано ОСОБА_7 посилити контроль, нагляд та виховний вплив над сином, і систематично контролювати поведінку останнього.

Встановлено тривалість заходів виховного характеру терміном 1 (один) рік.

Попереджено ОСОБА_7 про відповідальність у разі порушення покладеного на неї зобов`язання.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Цивільний позов ОСОБА_11 , який діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , до ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 4000 грн, а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_6 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, - стягнуто її з батьків неповнолітнього ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , солідарно. В решті інших позовних вимог відмовлено.

На вказану ухвалу суду першої інстанції представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2024 року в частині цивільного позову та ухвалити нову ухвалу, якою цивільний позов задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_6 суму матеріальних збитків у розмірі 38135 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову є незаконною та необґрунтованою та ухвалена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки судом неповно було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що його підзахисному було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 38135 грн,, яка підтверджена планом лікування, актами здачі-прийняття робіт, чеками по оплаті лікування.

Також, на думку апелянта, враховуючи тяжкість завданих неповнолітньому ОСОБА_9 моральних страждань, та те, що він вперше потрапив у таку ситуацію, з Відповідачів на користь Позивача слід було стягнути і моральну шкоду саме у розмірі 10000 грн.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Згідно з ухвалою суду першої інстанції та як було встановлено досудовим розслідуванням, 23.10.2023 року, приблизно о 19.30 год, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи біля приміщення кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, який раптово виник на підґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи раптово виниклий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав один удар лівою долонею руки в область правої щоки неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому було спричинені тілесні ушкодження у вигляді ссадна в ділянці слизової оболонки правої щоки, крововиливу на яснах 16 зуба, крайовий перелом коронки 16 зуба, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, в діях неповнолітнього ОСОБА_6 за даним фактом вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, які підпадають під ознаки складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду та вимоги апеляційної скарги, потерпілого, його законного представника та представника потерпілого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння - ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважаючи оскаржуване рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, надавши слово усім учасникам у дебатах, колегія суддів доходить такого.

Висновки суду першої інстанції про те, що неповнолітній ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.125 КК України, за обставин, викладених у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апелянта про неправильне вирішення судом цивільного позову, то такі не знайшли свого підтвердження, зважаючи на таке.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_6 завдав один удар лівою долонею руки в область правої щоки неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 , внаслідок чого останньому було спричинені тілесні ушкодження у вигляді ссадна в ділянці слизової оболонки правої щоки, крововиливу на яснах 16 зуба, крайовий перелом коронки 16 зуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджуються висновком експерта №850д (а.к.п.100-102, т.1).

Таким чином, стоматологічні послуги, яких потребує потерпілий ОСОБА_9 , повинні бути пов`язані саме із необхідністю відновлення здоров`я 16-го зуба.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження цивільного позову в частині завданої матеріальної шкоди позивач надав: виписку із медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_9 , план лікування від 12.01.2024р., акт №ОУ-0000638 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 15 грудня 2023 року, та фіскальний чек від 15.12.2023р. (а.с.32-41, т.2).

Разом з тим, вищевказана виписка та план лікування фактично передбачає вартість переліку всіх стоматологічних послуг, яких потребує потерпілий ОСОБА_9 та не дозволяє переконатись в тому, що вищевказані послуги знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із пошкодженням здоров`я, яке зазнав потерпілий внаслідок суспільно-небезпечного діяння. При цьому, з акту №ОУ-0000638 вбачається, що ФОП ОСОБА_14 проведено лікування поверхневого карієсу з використанням стерильного набору та анестезії, однак таке лікування не має відношення до тілесних ушкоджень, які були заподіяні ОСОБА_9 . діями ОСОБА_6 , а тому районний суд правильно не взяв до уваги такий доказ.

Апеляційний суд зауважує, що можливі майбутні витрати не можуть бути стягнуті судом, оскільки захисту підлягає вже порушене право потерпілого, і майбутні витрати, які пов`язані із відновленням ушкоджень здоров`ю внаслідок суспільно-небезпечного діяння можуть бути стягнуті у загальному порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні цих витрат.

Не допустив суд першої інстанції і при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Так, ч.3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці особи, яка завдала шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково цивільний позов поданий в інтересах неповнолітнього потерпілого, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_9 було спричинено легкі тілесні ушкодження і він зазнав певних незручностей, погіршення здоров`я, моральних переживань, фізичного болю, порушено його нормальний спосіб життя. При цьому, судом було враховано і доводи, на які посилається представник потерпілого в апеляційній скарзі, та належним чином обґрунтовано розмір моральної шкоди, який підлягав стягненню на користь потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 4000 грн. відповідає засадам розумності та виваженості, є помірним для ОСОБА_6 , а отже є справедливою сатисфакцією для відновлення морального стану потерпілого.

Посилання апелянта про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в такому випадку розмір відшкодування моральної шкоди буде несправедливим та не відповідатиме характеру та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, ступеню страждань потерпілого та негативним наслідкам, які для нього настали.

Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілому в поданій апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в частині цивільного позову відповідає вимогам чинного законодавства, є належним чином обґрунтованим та мотивованим, а відтак підстав для його скасування, як про це просить апелянт, немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 квітня 2024 року щодо неповнолітнього ОСОБА_6 про застосування примусових заходів виховного характеру без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3