Провадження по справі № 1-кс/522/3773/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

05 липня 2024 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з вищою освітою, який працює на посаді завідувача 4-го чоловічого загально психіатричного відділення Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2», одруженого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в/ч 9997, та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових за №0000050 від «17».06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється по кримінальному провадженню №0000050 від «17».06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Приморською окружною прокуратурою м. Одеса

Згідно до п.1. Статуту 4-го чоловічого загально психіатричного відділення Комунального некомерційного підприємство «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» Одеської обласної ради (далі КНП) здійснює стаціонарне обстеження, лікування і соціально-трудову реабілітацію осіб чоловічої статті віком від 18 до 60 років, які страждають психічними захворюваннями, алкоголізмом, наркоманією, які поступили із закріплених за відділенням районів: Роздільнянський, Овідіопольский, Велико-Михайлівський, Любашівський, Савранський, Красноокнянський, Берізовський.

п.2.Чоловіче загально психіатричне відділення №4 Комунального некомерційного підприємство «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» Одеської обласної ради, виконує на основі діючих законів і по особо установчим правилам, експертні функції:

- встановлення ступеню втрати працездатності;

- рішення питання стосовно прийняття примусових мір медичного характеру.

Згідно до посадової інструкції завідувача 4-го чоловічого загально психіатричного відділення Комунального некомерційного підприємство «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» Одеської обласної ради, затверджені генеральним директором КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 01.04.2021 на ОСОБА_4 , покладені наступні обов`язки:

Згідно розділу 4 «Функціональні обов`язки»:

П.4.1. Основними завданнями завідувача відділення є надання кваліфікаційної медичної допомоги психічно хворим у віці 18-60 років, які проходять лікування у відділенні № 4 КНП «ООПЛ№2» ООР з районів, які обслуговують відділення: Коміннтернівський, Біляєвський, Арцизький, Білгород-Дністровський, Балтський, Фрунзовський, Саратський, Ренійський, та місто Чорноморськ.

П.4.2 Завідувач відділення здійснює керівництво діагностичним та лікувально-профілактичною роботою відділення на рівні сучасних досягнень медичної науки і практики управління;

П.4.2.1. Оглядає прийнятих на стаціонарне лікування хворих з ординатором і старшою медичною сестрою відділення.

П. 4.2.2. Розділяє хворих між лікарями відділення.

П.4.2.5. Систематично контролює та аналізує роботу ординатора.

П.4.2.8. У випадку втрати працездатності оформлює необхідну документацію для направлення на МСЕК, контролює строки перегляду хворих, які тривалий час перебувають у закладі.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в червні 2024 року, більш точний час в ході розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , 02.06.2024 у зв`язку з поганим самопочуттям викликав швидку допомогу, в екіпажі якої був ОСОБА_4 , який після огляду повідомив, що йому необхідно з`явитись на прийом до нього, а саме до 4-го відділення КНП «Одеська психіатрична лікарня №2 Одеської обласної ради».

В подальшому, 13.06.2024 ОСОБА_7 прибув до 4-го відділення Одеської психіатричної лікарні №2 Одеської обласної ради де його зустрів завідувач 4-м відділенням ОСОБА_4 , та повідомив, що його буде поміщено до стаціонарного лікування, при цьому він визвав до його службового кабінету лікаря ординатора ОСОБА_8 , який провів його до реєстратури та оформили як пацієнта на стаціонарне лікування.

В свою чергу, у ОСОБА_4 , та ОСОБА_8 , під час бесіди виник єдиний прямий умисел на отримання неправомірної вигоди, через що ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_7 , що вій сумісно із ОСОБА_8 , може оформити його у стаціонарне відділення та надати відповідні ліки та довідку, для того, щоб він не підлягав мобілізації, за що останній повинен надати йому особисто грошові кошти в сумі 165 тисяч гривень, в якості неправомірної вигоди.

Під час чергової зустрічі, що відбулася 17.06.2024 між ОСОБА_7 , та завідувачем відділення № 4 КНП «Одеський обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради ОСОБА_4 , в службовому кабінеті останнього, за адресою: АДРЕСА_3 повідомив ОСОБА_7 , про намір видати висновок лікарів про наявність психічного захворювання лише після передачі обумовленої суми неправомірної вигоди.

ОСОБА_7 , був вимушений погодитися на вимогу ОСОБА_4 , оскільки йому потрібно було організувати своє лікування так як себе погано почував та потребував госпіталізації.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний прямий умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого збагачення, ОСОБА_4 , домовися з ОСОБА_7 , про зустріч 03.07.2024 року о 11 годині за адресою розташування відділення № 4 КНП а саме: АДРЕСА_3 , для завершення свого сумісного злочинного умислу та безпосереднього отримання неправомірної вигоди.

В подальшому, 03.07.2024 приблизно об 11:00 годині ОСОБА_7 , прибув на зустріч до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , у відділенні № 4 КНП «Одеський обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради, за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Олександрівка, площа Центральна, буд № 1, де ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 , що він повинен йому надати 1000 доларів США, а іншу заздалегідь обумовлену суму вже після надання висновку з діагнозом про наявність психіатричного захворювання.

Надалі, 03.07.2024 приблизно о 13:00 ОСОБА_7 , перебуваючи в службовому кабінеті ОСОБА_4 , передав останньому грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 03.07.2024 складає 40750 грн.) за підготовку та підписання висновку з діагнозом про наявність психіатричного захворювання та надання довідки для ТЦК про те, що він знаходиться на стаціонарному лікуванні.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», лікувальний підрозділ с. Олександрівка від 03.07.2024 про те, що ОСОБА_7 перебуває на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі з 13.06.2024 по теперішній час згідно висновку ЛКК від Ф07.08. Вказана довідка підписана завідувачем відділення ОСОБА_4 та лікуючим лікарем ОСОБА_8 .

Аналіз пунктів посадової інструкції ОСОБА_8 як лікаря-ординатора відділенням № 4 КНП «Одеський обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради, свідчать що повноваження, якими він був наділений у зв`язку із займаною ним посадою та які він реалізовував при виконанні своїх службових обов`язків обіймаючи посаду у комунальній установі Одеської обласної ради, являється службовою особою.

03.07.2024 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04.07.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 368 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії з використанням наданого службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Установлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується комплексом зібраних під час досудового розслідування та долучених до матеріалів клопотання доказів.

Перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний вчинив тяжкий злочин та розуміє що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим, слідчий за погодженням із прокурором, звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, пояснивши суду, що підозра є необґрунтованою, все грунтується лише на показах свідка, який є психічно хворою людиною та заявила, що в нього вимагають кошти три особи. Немає єдиного умислу у цих осіб, відносно підозрюваного мала місце провокація з боку психічно хворої людини, а тому просили відмовити в задоволенні запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою, оскільки підозрюваний працює заступником відділення, працює на швидкій допомозі, одружений, має 3-х дітей, 1 з яких малолітня дитина, 2022 року народження, тому просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні та долученими до клопотання доказами, а саме: матеріалами УСР в Одеській області ДСР НПУ в ході виконання доручення слідчого; наказами про призначення на посаду; протоколами обшуків; поясненнями свідків.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і карається позбавленням волі на строк до 10 років, підозрюваний офіційно працевлаштований лікарем, одружений, має постійне місце проживання, що свідчить про наявність в останнього міцних соціальних зв`язків, проте є підстави вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, зібрані в ході досудового розслідування докази є вагомими, та у разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, що, згідно ст. 183 ч. 2 п.5 КПК України, дозволяє обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що органом досудового розслідування проводяться першочергові слідчі дії з метою встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, є підстави вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватись від суду, вчиняти тиск на свідків, іншого підозрюваного.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадженні.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що:

-інкримінований підозрюваному злочин ймовірно вчинений у співучасті, що дозволяє йому координувати свої дії та показання;

- на цій стадії досудового розслідування не допитані всі особи, яким можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину;

- в ході розгляду даного клопотання підозрюваному та адвокату стали відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідка, з яких вони дізнались зміст його показань та особисті дані, що уможливлює вплив на останнього;

Вказані обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваного ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 .

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаному ризику, передбаченому ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

04.07.2024 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368, то досудове розслідування має бути закінченим 04.09.2024 року, а тому сам в межах цього строку слідчий суддя може застосувати запобіжний захід.

Щодо розміру застави.

Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених у цій статті межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до практики ЄСПЛ, якщо тримання під вартою триває тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, проте його слід звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії, що не переховуватиметься від суду, наприклад внесе заставу (правова позиція, викладена у п.46 рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції»).

Окрім цього, відповідно до рішень ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року розмір застави повинен бути належною гарантією того, що заявник вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу, при визначенні розміру застави виправданим є врахування серйозності обставин справи.

Разом з цим, в рішенні від 13.01.2022 року у справі «Істоміна проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями - серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі та інше.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У клопотанні слідчий просить застосувати до підозрюваного застави у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 484 480 гривень.

Слідчий суддя не погоджується із розміром застави, визначеним стороною обвинувачення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 3 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину може бути застосований у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Слідчий ніяким чином не обґрунтував в своєму клопотанні виключність випадку та чому застава в макисмальному розмірі, передбаченому ст. 182 КПК України не здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 своїх професійних обов`язків, що обґрунтовує встановлення застави у розмірі не більше 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тому у слідчого судді відсутні належні правові підстави та законне обґрунтування для встановлення застави в сумі вище 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Згідно ЗУ «Про Державний Бюджет 2024 року» - 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень, а тому саме з цього розрахунку буде визначена сума застави.

Слідчий суддя враховує надані у судовому засіданні стороною відомостей про сімейний стан, наявність 3-х дітей на утриманні, постійного місця роботи.

Враховуючи дані про особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за які передбачає позбавлення волі до 10 років, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, його ролі у інкримінованому правопорушенні, доведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаю за доцільне обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі - 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60-ти днів в межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 31.08.2024 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за підозрюваного; провадження по справі 1-кс/522/3773/24.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком до 31.08.2024 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обчислюється з моменту фактичного затримання особи підозрюваного, а саме з 03.07.2024 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 08.07.2024 року о 16:30 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_9

05.07.2024