Справа № 308/3923/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження №308/3923/24, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000355 від 20.11.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №308/3923/24, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000355 від 20.11.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

На адресу суду 05.04.2024 року надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , із тримання під вартою з визначенням розміру застави на домашній арешт або зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 шляхом зменшення розміру застави. Подане клопотання мотивовано тим, що захисник вважає, що на даний час до обвинуваченого ОСОБА_7 , можна застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства у вигляді домашнього арешту у нічний час. Це пов`язано із суттєвою зміною фактичних обставин кримінального провадження, які були враховані під час обрання щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 , не вчиняв будь-яких дій направлених на переховування від слідства та суду та не чинив спроб переховуватися, а також залишити територію Закарпатської області або України. ОСОБА_7 , не має наміру впливати на свідків та експерта у даному кримінальному провадженні, не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти будь-які протиправні дії. Також ОСОБА_7 , позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень. Відповідно до документів, які стали предметом дослідження при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, органом досудового розслідування вилучені всі необхідні речі та документи, які на думку сторони обвинувачення мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Захисник зазначає, що перебуваючи під вартою строком більше чотирьох місяців, обвинувачений ОСОБА_7 , зробив належні висновки щодо своїх протиправних дій, має намір вести законослухняний спосіб життя, а отже вчиняти інше правопорушення не має наміру.

Наголошує та просить суд врахувати ту обставину, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2023 року, обвинуваченому ОСОБА_7 , був визначений розмір застави у розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 207 800 грн., який для обвинуваченого ОСОБА_7 , є непомірним, що суперечить приписам визначеним у ч.4 ст. 182 КПК України та призводить до неможливості виконання застави.

Захисник зазначає, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_7 , за період з листопада 2022 по жовтень 2023 років за №02-10/13-1778 за місцем останньої роботи, обвинувачений ОСОБА_7 , отримав заробітну плату за вказаний період у розмірі 142 412,78 грн. Отже, об`єктивна відсутність можливості сплатити обвинуваченим ОСОБА_7 , визначений розмір застави, з огляду на принцип презумпції невинуватості та практику Європейського суду з прав людини, дає підстави вважати такий розмір непомірним таким, що становить надмірний тягар для особи. Визначення такого розміру застави перетворює обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою безальтернативним.

У зв`язку з наведеними обставинами, захисник просить суд змінити обраний відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час. У разі неможливості застосувати до ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у відповідності до приписів КПК України просить змінити обраний відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою шляхом зменшення розміру застави, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На адресу суду 08.04.2024 року надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 із тримання під вартою з визначенням розміру застави на домашній арешт або зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 шляхом зменшення розміру застави.

Подане клопотання мотивовано тим, що захисник обвинуваченого вважає, що обрана альтернатива у вигляді застави за клопотанням сторони обвинувачення безпідставна, незаконна, необґрунтована та невмотивована з наступних мотивів.

Як зазначає захисник, щодо наявності ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду на який вказує сторона обвинувачення мотивоване виключно тяжкістю можливого покарання у випадку засудження. Водночас, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість покарання не є підставою для тримання під вартою.

Вказує, що сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_8 може вдатися до знищення, зміни чи приховування, речей і документів, що можуть бути використані як докази для доведення його винуватості. Наявність цього ризику мотивувалось під час досудового розслідування виключно тим, що досудове розслідування триває і всі слідчі дії ще не проведено. Однак, таке твердження є сумнівним, так як справа вже завершена і обвинувальний акт направлений до суду для розгляду по суті.

Щодо наявності ризику заявленого стороною обвинувачення - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином захисник зазначає, що ризики є також припущенням, що не підтверджене матеріалами кримінального провадження та намаганням сторони обвинувачення перекласти на сторону захисту необхідність мотивувати відсутність ризику, обґрунтованість якого не сформульовано навіть органом досудового розслідування.

Вказує, що згідно клопотання, сторона обвинувачення як альтернативу тримання під вартою просило суд під час обрання запобіжного заходу визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених цим кодексом, у розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 805 200, 00 грн. Правових підстав для визначення такого розміру стороною обвинувачення не наведено взагалі, що суперечить вимогами законодавства та є необґрунтованими, а розмір застави непомірним для підозрюваного.

Наголошує на тому, що під час проведення обшуку у ОСОБА_8 не було знайдено жодних предметів розкоші, значних сум готівки. ОСОБА_8 проживає у звичайному будинку разом із дружиною та двома дітьми. Отже, спосіб життя обвинуваченого не свідчить про наявність якихось прихованих доходів.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що ОСОБА_8 працював у пекарні пекарем з 2010 року, згідно довідки про доходи роботодавця, заробітна плата останнього складала протягом 2023 року 6 700,00 грн. щомісячно, тому таке твердження тобто розмір застави суперечить вимогам законодавства та є необґрунтованим, а розмір застави непомірним для обвинуваченого, а вказаний альтернативний запобіжний захід фактично перетворився на безальтернативне тримання під вартою.

Також, стороною захисту подано до суду клопотання ФОП « ОСОБА_9 », який зазначає, що рідними ОСОБА_8 зібрано частину коштів щодо внесення застави, а іншу частину він готовий також внести. Стороною захисту зазначається, що сім`єю ОСОБА_8 зібрано близько ста тисяч гривень і також ФОП « ОСОБА_9 » має можливість внести таку ж саму суму.

За наведених обставин, захисник просить суд змінити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на вечірній домашній арешт з обов`язком не залишати місце фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , з 22:00 год. до 06:00 год. та визначити обов`язки, передбачені ст.181 та ч.5 ст.194 КПК України. В разі якщо суд все ж таки дійде до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно залишити запобіжний захід тримання під вартою, врахувати матеріальний стан та відповідно дохід останнього та змінити запобіжний захід шляхом зменшення розміру застави у межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме з 300 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень та покласти обов`язки, передбачені п.п 1-9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Позиція сторони обвинувачення в суді

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотань захисників про зміну запобіжного заходу щодо обвінувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , просив суд відмовити у задоволенні клопотань захисників. Вважає, що інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, з визначеним раніше розміром застави не зможе забезпечити належну процесуальну повідінку обвинувачених. Зазначив, що ризики, через які було обрано відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід, не зменшились. Наголосив також на ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Позиція сторони захисту в суді

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , в судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу підтримав з підстав викладених в ньому , просив суд його задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав доводи захисника.

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 , підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали доводи свого захисника.

Суд, заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання захисника , приходить до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2023 було обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 805 200, 00 грн. , яку сплачено не було.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2024 продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та залишено визначений раніше розмір застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 805 200, 00 грн., яку сплачено не було.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.03.2024 продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та залишено визначений раніше розмір застави в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 805 200, 00 грн. ,яку сплачено не було.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2023 було обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 207 800, 00 грн. ,яку сплачено не було.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 29.01.2024 продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та залишено розмір застави в розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 207 800, 00 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.03.2024 продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та залишено визначений раніше розмір застави в розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 207 800, 00 грн. ,яку сплачено не було.

Вказаний запобіжний захід було обрано за фактом підозри ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Як вбачається зі змісту ухвал про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження дії запобіжного заходу , при їх постановленні, з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до обвинуваченого відповідного запобіжного заходу:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка є умовою законності застосування запобіжного заходу. При цьому правильність кваліфікації дій обвинуваченої особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу кримінального правопорушення вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню під час розгляду клопотання про обрання, зміну запобіжного заходу;

-встановлено слідчим суддею наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а судом на стадії судового розгляду справи при продовженні строку дії запобіжного заходу обвинуваченим встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

-зроблено висновок, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою із можливістю внесення застави не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та запобігти встановленим ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 331 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За ч. 4 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 201 КПК України).

Так, частина 1 статті 194 КПК України встановлює, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а стаття 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Частиною 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Це кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, обвинуваченим вже вручений обвинувальний акт. З огляду на стадію кримінального провадження та зміст самого клопотання, Суд не вирішує питання щодо обґрунтованості підозри, однак оцінює критерії, визначені у статті 178 КПК України, та зазначені прокурором ризики, передбачені пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, та обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу Суд не перевіряє обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а заявником не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді, суду. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну, зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження та/або впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому Суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює факти, що виникають у зв`язку з плином кримінального провадження і можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або спосіб його виконання. Такий висновок опосередковано ґрунтується і на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, яка унеможливлює подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином, суд констатує, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу.

З огляду на зазначені положення закону суду під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу, необхідно в межах доводів відповідних клопотань розкрити питання існування обставин, про які не було відомо сторонам, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про продовження запобіжного заходу, та чи виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання щодо наявності інших, більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою, суд врахував 1) завдання кримінального провадження, 2) мету застосування запобіжного заходу, 4) співвідношенні ефективності запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою з одного боку та застави, домашнього арешту чи особистого зобов`язання з іншого.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Слід звернути увагу на те, що при розгляді клопотання, захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд не надає оцінку дотриманню вимог Закону при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу та ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу, якою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою з визначення розміру застави на запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби.

Таким чином, враховуючи доводи клопотань, беручи до уваги положення ст. 201 та ч. 3 ст. 26 КПК України, судом при розгляді поданих клопотань, на підставі наданих доказів, встановлюється наявність/відсутність ризиків, які були встановлені при обранні та продовженні обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , запобіжного заходу; встановлення існування обставин, про які не було відомо сторонам, та які не були предметом оцінки під час прийняття рішення про обрання, продовження запобіжного заходу, та чи виникли після постановлення такого рішення нові обставини, що свідчать про зменшення встановлених ризиків ; можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, що не пов`язаний із триманням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під вартою.

Існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2023 року про обрання запобіжного заходу обвинуваченим та ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.03.2024 року про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченим . Зазначені ризики на даний час не зменшились та зберігають свою актуальність.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так, при застосуванні до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, слідчим суддею було встановлено наявність п`яти ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а судом на стадії судового розгляду справи при продовженні строку дії запобіжного заходу обвинуваченим встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним, обвинуваченим зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя, суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, які стали підставою для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні та в подальшому його продовженні.

Щодо існування ризику переховування від суду

Так, на переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду.

Суд погоджується із доводами прокурора, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , встановлений під час обрання та продовження строку дії запобіжного заходу , не втратив свою актуальність.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 . Так, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування обвинувачених від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором їх винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинувачених здається явно переконливою.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинувачених у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 від суду наразі залишається.

Окрім того, переховуватись від суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, суд зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 від суду є актуальним, продовжує існувати.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинувачених, їх соціальні зв`язки, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 належить до особливо тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна, з неможливістю застосування процедури, передбаченої ч. 1 ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням). Дана обставина, може спонукати обвинувачених до переховування від суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 у статусі обвинувачених не може свідчити про відсутність даного ризику.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинувачених ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та експертів та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та експертів лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний виплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинувачених як на осіб, які вчинили злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченим та не мають безпосереднього зв`язку із їх особами (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд вважає ризик впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процессуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, відповідно, свідки сторони обвинувачення судом не допитані, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які не допитані продовжує існувати.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Суд вважає реальним існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності матимуть можливість домовлятись із іншими можливими співучасниками злочину, про спільну позицію та процесуальну поведінку, консультуватись з приводу можливих способів уникнення від передбаченої законом відповідальності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.

Про наявність та продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, свідчить наступне.

Зокрема, ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Добросовісне виконання ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків саме по собі не спростовує і не нівелює ризиків, про які йдеться вище та в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу та про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченим. Виконання процесуальних обов`язків є обов`язковим для особи, щодо якої вони встановлені приписами кримінального процесуального закону, їх виконання не можна представляти як таке, що залежить від волі підозрюваного (обвинуваченого) і, тим більше, обумовлює скасування чи зміну запобіжного заходу. Більше того, визначені статтею 42 КПК України процесуальні обов`язки діють незалежно від основного запобіжного заходу, отже їх виконання саме по собі не може впливати на суть та порядок виконання запобіжного заходу.

Таким чином , судом констатовано продовження існування ризиків - переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення відносно обвинувачених, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на недостатність застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам, на переконання Суду, в актуальних умовах стану кримінального провадження, забезпечити дієвість кримінального провадження здатний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни застосованого до обвинувачених запобіжного заходу, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених у даному кримінальному провадженні.

При цьому встановлений законом обов`язок суду визначити розмір застави в ухвалі про продовження тримання під вартою свідчить про те, що застава в певному розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на тому ж рівні (з тією ж ефективністю), що й тримання під вартою.

Законодавцем визначено, що застава, при умові внесення в певному розмірі, за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, є еквівалентною такому винятковому запобіжного заходу як тримання під вартою. Інші запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, в цьому випадку не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження на тому ж рівні що й тримання під вартою.

З цих підстав у цьому провадженні до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не можуть бути застосовані запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту, як самостійного запобіжного заходу.

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєво відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі обвинуваченого. У цьому контексті домашній арешт є «несуворою» формою ізоляції обвинуваченого та не запобігає можливості вільного спілкування обвинуваченого як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з особами, стосовно яких є обов`язок утриматись від спілкування. Домашній арешт не зможе ефективно запобігти ризикам, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, виходячи з системного аналізу норм, що містяться в статтях 178, 181, 183 КПК, суд дійшов висновку, що встановлення ізоляції обвинувачених може бути здійснено шляхом застосування домашнього арешту, а не тримання під вартою, за злочин, який передбачає 1) позбавлення волі, але не передбачає можливість тримання під вартою, чи 2) за умови, що наявність пом`якшуючих (позитивних) обставин в розумінні ст. 178КПК чи/та характеристик злочину, не дозволяють застосувати до особи тримання під вартою. Разом з тим, такі обставини відсутні у цьому провадженні.

Враховуючи викладені ризики , суд приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме домашнього арешту, не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за їх поведінкою, забезпечити виконання покладених на них обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків та не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за їх поведінкою та потенційними спробами уникати правосуддя.

У свою чергу, відсутність дієвого контролю за виконанням іншого більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, а також відсутність інших превентивних чинників, які б могли повністю унеможливити настання встановлених ризиків при застосуванні вказаного запобіжного заходу, вказує про неможливість забезпечити досягнення мети при застосуванні саме такого запобіжного заходу. У випадку його застосування, з огляду на встановлені ризики, відсутні будь-які стримуючі фактори від неналежного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а так само відсутній належний контроль за їх дотриманням.

За такого, у задоволенні клопотання захисників обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою з визначенням розміру застави на домашній арешт слід відмовити.

Щодо зменшення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти», «Істоміна проти України»).

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки та не була завідомо непомірною для нього, що призведе до неможливості внесення застави.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , який є особливо тяжким злочином, а також вагомість встановлених ризиків, слідчий суддя при визначенні розміру застави ОСОБА_7 , разом з застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, дійшов висновку, що має місце виключний випадок, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України, а тому наявні підстави вийти за межі максимально встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України розміру застави.

Суд також враховує, що згідно довідки про доходи ОСОБА_7 , за період з листопада 2022 по жовтень 2023 років за №02-10/13-1778 від 07.12.223 року за місцем останньої роботи у АТ «Комерційний інвестиційний банк», обвинувачений ОСОБА_7 , отримав заробітну плату за вказаний період у розмірі 142 412,78 грн.

Тривалість застосування до ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою складає понад 4 місяці, альтернативним запобіжним заходом є можливість внесення застави. Протягом дії основного запобіжного заходу, який діяв із 07 грудня 2023 року, розмір застави не було зменшено, не було його сплачено. На переконання суду, встановлене свідчить про необхідність перегляду розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

У рішенні «Макаренко проти України» ЄСПЛ зазначає, що заявник тримався під вартою один рік та дванадцять днів. Обираючи та продовжуючи такий запобіжний захід, українські суди здебільшого ґрунтувались на таких міркуваннях: серйозність висунутих проти нього обвинувачень та існування небезпеки його переховування від слідства або перешкоджання слідству шляхом, зокрема, фальсифікації доказів або тиску на свідків.

Європейський суд з прав людини приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Так, зокрема у рішенні «Гафа проти Мальти» Європейського суду з прав людини зазначає що в цій справі заявникові було надане звільнення під заставу, зокрема, після виконання фінансових вимог 22 серпня 2012 року. Він подав чотири заяви з проханням про зменшення суми внеску, які були відхилені до його п`ятої заяви - майже через рік - коли рішенням від 2 серпня 2013 року національний суд задовольнив його клопотання стосовно того, щоб його мати була поручителем.

Суд зазначає, що тривалість утримання під вартою, про яке йде мова, після надання звільнення під заставу, може викликати питання відповідно до Конвенції. Дійсно, той факт, що заявник залишався під вартою протягом майже дванадцяти місяців після ухвалення рішення звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не вжили необхідних заходів для визначення належного розміру застави.

Крім того, Суд зазначив, що, незважаючи на те, що тривале утримання під вартою після надання дозволу про звільнення під заставу було обумовлено оскарженими фінансовими умовами внаслідок його неплатоспроможності, на жодному етапі, протягом періоду майже в один рік, під час якого заявник подав декілька клопотань, суди не вважали за потрібне зменшити розмір застави та тим самим надати йому дійсну можливість отримати користь від звільнення під заставу. Під час розгляду справи національними судами не було подано жодних доречних або достатніх підстав, пов`язаних з майновим становищем заявника.

Визначаючи розмір застави, суд врахувує майновий стан обвинуваченого та інші обставини зазначені в цій ухвалі. Крім того суд зазначає, що чинне законодавство України не покладає можливість внесення застави виключно на обвинуваченого, його близьких родичів чи членів сім`ї, але вимагає забезпечення дієвості провадження, тобто співмірності застави не лише матеріальному стану особи, а й забезпеченню виконання покладених на особу процесуальних обов`язків.

Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1 207 800,00 грн. змінити в частині суми застави, а саме зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченому обов`язків, передбачених КПК України, до розміру, що становить 348 220 грн. (115 прожиткових мінімумів для працездатних осіб). Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та слугуватиме достатнім стимулюючим фактором для цього, зможе запобігти ризикам кримінального провадження та не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Щодо обов`язків передбачених статтею 194 КПК України, які будуть покладені на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави

З метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці обвинуваченого у разі внесення застави, наявні підстави покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду на їх першу вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Також, суд роз`яснює обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З огляду на викладене вище, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу , шляхом зменшення розміру застави підлягає до задоволення.

Щодо зменшення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти», «Істоміна проти України»).

Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки та не була завідомо непомірною для нього, що призведе до неможливості внесення застави.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 який є особливо тяжким злочином, а також вагомість встановлених ризиків, слідчий суддя при визначенні розміру застави ОСОБА_8 разом з застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, дійшов висновку, що має місце виключний випадок, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України, а тому наявні підстави для застосування застави у максимально можливому встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України розмірі застави.

Суд також враховує, що згідно довідки про доходи ОСОБА_8 виданої ФОП ОСОБА_10 від 06.12.2023 року встановлено, що посадовий оклад ОСОБА_8 становить 6700,00 грн.

Тривалість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою складає понад 4 місяці, альтернативним запобіжним заходом є можливість внесення застави. Протягом дії основного запобіжного заходу, який діяв із 07 грудня 2023 року, розмір застави не було зменшено і не було внесено. На переконання суду, встановлене свідчить про необхідність перегляду розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

У рішенні «Макаренко проти України» ЄСПЛ зазначає, що заявник тримався під вартою один рік та дванадцять днів. Обираючи та продовжуючи такий запобіжний захід, українські суди здебільшого ґрунтувались на таких міркуваннях: серйозність висунутих проти нього обвинувачень та існування небезпеки його переховування від слідства або перешкоджання слідству шляхом, зокрема, фальсифікації доказів або тиску на свідків.

Європейський суд з прав людини приділяє увагу питанню визначення розміру застави, яка за своїм характером не буде надмірною та зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Так, зокрема у рішенні «Гафа проти Мальти» Європейського суду з прав людини зазначає що в цій справі заявникові було надане звільнення під заставу, зокрема, після виконання фінансових вимог 22 серпня 2012 року. Він подав чотири заяви з проханням про зменшення суми внеску, які були відхилені до його п`ятої заяви - майже через рік - коли рішенням від 2 серпня 2013 року національний суд задовольнив його клопотання стосовно того, щоб його мати була поручителем.

Суд зазначає, що тривалість утримання під вартою, про яке йде мова, після надання звільнення під заставу, може викликати питання відповідно до Конвенції. Дійсно, той факт, що заявник залишався під вартою протягом майже дванадцяти місяців після ухвалення рішення звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не вжили необхідних заходів для визначення належного розміру застави.

Крім того, Суд зазначив, що, незважаючи на те, що тривале утримання під вартою після надання дозволу про звільнення під заставу було обумовлено оскарженими фінансовими умовами внаслідок його неплатоспроможності, на жодному етапі, протягом періоду майже в один рік, під час якого заявник подав декілька клопотань, суди не вважали за потрібне зменшити розмір застави та тим самим надати йому дійсну можливість отримати користь від звільнення під заставу. Під час розгляду справи національними судами не було подано жодних доречних або достатніх підстав, пов`язаних з майновим становищем заявника.

Визначаючи розмір застави, суд врахувує майновий стан обвинуваченого та інші обставини зазначені в цієй ухвалі. Крім того суд зазначає, що чинне законодавство України не покладає можливість внесення застави виключно на обвинуваченого, його близьких родичів чи членів сім`ї, але вимагає забезпечення дієвості провадження, тобто співмірності застави не лише матеріальному стану особи, а й забезпеченню виконання покладених на особу процесуальних обов`язків.

Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 805 200,00 грн. змінити в частині суми застави, а саме зменшити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, до розміру, що становить 242 240 грн. (80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб). Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та слугуватиме достатнім стимулюючим фактором для цього, зможе запобігти ризикам кримінального провадження та не є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Щодо обов`язків передбачених статтею 194 КПК України, які будуть покладені на обвинуваченого ОСОБА_8 у разі внесення застави

З метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці обвинуваченого у разі внесення застави, наявні підстави покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду на їх першу вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Також, суд роз`яснює обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З огляду на викладене вище, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу , шляхом зменшення розміру застави підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.201,372-376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 805 200,00 грн. змінити в частині суми застави, а саме зменшити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, до розміру, що становить 242 240 грн. (80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

В решті вимог клопотання - відмовити.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_8 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду на їх першу вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розяснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків два місяці.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 1 207 800,00 грн. змінити в частині суми застави, а саме зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 , розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, до розміру, що становить 348 220 грн. (115 прожиткових мінімумів для працездатних осіб).

В решті вимог клопотання - відмовити.

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_7 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду на їх першу вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Розяснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків два місяці.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України. Копію ухвали надіслати начальнику Закарпатської УВП №9. Повний текст ухвали оголошено 12.04.2024 року о 11 - 30 год.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1