Справа № 203/2174/24
Провадження № 1-кс/0203/1543/2024
УХВАЛА

30 травня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

скаржника ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представника скаржника захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 14.03.2024 року, заявлену в рамках кримінального провадження №0000451 від 22.02.2024 року,

встановив:

30.04.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 14.03.2024 року, заявлену в рамках кримінального провадження №0000451 від 22.02.2024 року, в якій заявник просить суд:

- скасувати постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 14.03.2024 року в рамках кримінального провадження №0000451 від 22.02.2024 року.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначив, що він не погоджується із постановою слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 14.03.2024 року, бо внаслідок невиконання судового рішення щодо розподілу квартири в натурі він зазнав значної як моральної, так і матеріальної шкоди, оскільки був протиправно позбавлений єдиного житла. За твердженнями заявника, слідчий не вказав у постанові жодної конкретної підстави для відмови у задоволенні клопотання, не врахував факт того, що йому було завдано матеріальної шкоди. Заявник вважає, що на момент визнання особи потерпілою необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Тому заявник звернувся до суду із скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 30.04.2024 року, судову справу №203/2174/24, провадження №1-кс/0203/1543/2024, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 та передано судді 01.05.2024 року.

Ухвалою суду від 02.05.2024 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено скаргу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У чергове судове засідання 30.05.2024 року з`явились заявник та його представник, які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Слідчий у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. На виконання ухвали суду від 02.05.2024 року слідчий надав матеріали кримінального провадження №0000451 для огляду у судовому засіданні.

Суд, заслухавши думки заявника та його представника, на підставі положень ст. ст. 107, 138, 306 КПК України розглянув скаргу за відсутності слідчого.

Під час судового засідання представник заявника підтримала вимоги скарги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із скаргою пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Представник заявника зазначив, що слідчий з 22.02.2024 року не вчинив жодних слідчих (процесуальних) дій, не допитав заявника. Хоча заявник зазнав майнової шкоди у розмірі вартості майна. Також йому була спричинена моральна шкода. Тому представник заявника просить суд скасувати оскаржувану ухвалу слідчого.

Заявник підтримав свого представника у повному обсязі та просив суд задовольнити вимоги його скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення та думки заявника, його представника, вивчивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на досудовому розслідуванні у Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000451 від 22.02.2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР від 22.02.2024 року, до ТУ ДБР у м. Полтаві надійшла ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року, постановлена у справі №761/45962/23, якою зобов`язано уповноважених осіб Державного бюро розслідувань внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 30.11.2023 року про те, що невстановлені службові особи умисно не виконують судове рішення, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 382 КК України.

Дорученням заступника керівника Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 22.02.2024 року про проведення досудового розслідування було доручено провести досудове розслідування та внести відомості до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року, справа №761/45962/23, провадження №1-кс/761/436/2024, за заявою ОСОБА_3 від 30.11.2023 року.

Повідомленням від 22.02.2024 року слідчий ОСОБА_6 повідомив Дніпропетровську обласну прокуратуру про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000451.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 14.03.2024 року про відмову у визнанні потерпілим було відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000451 від 22.02.2024 року.

За змістом оскаржуваної постанови слідчий зазначив, що відомості до ЄРДР були внесені на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року у справі №761/45962/23 за заявою ОСОБА_3 від 30.11.2023 року. У заяві ОСОБА_3 від 30.11.2023 року зазначив, що державний виконавець та прокурор не виконують рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2011 року, справа №2-4433/2011. У ході досудового розслідування по кримінальному провадженню надійшла заява ОСОБА_3 від 16.02.2024 року про залучення в якості потерпілого.

Слідчий посилається на положення частин 1, 3, 5 ст. 55 КПК України та на визначення моральної, майнової шкоди, вказує, що фактами, які мають юридичне значення для набуття фізичною особою статусу потерпілого є сукупність таких умов: фактичної завдання кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової шкоди; правової подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її як потерпілого. Також слідчий зазначив, що в обґрунтування своєї заяви ОСОБА_3 не навів жодного доводу про спричинення йому шкоди.

Тому слідчий, посилаючись на те, що під час досудового розслідування кримінального провадження не було встановлено будь-яких належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заявнику завдано моральну та матеріальну шкоду, дійшов висновку про відмову у задоволенні його заяви про визнання потерпілим.

Суд зазначає, що згідно з частинами 1, 3, 5 статті 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Обґрунтованість рішення (постанови), яке прийняли прокурор та слідчий, повинна знайти вираження в його мотивуванні.

Згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до положень статті 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Так, частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з положеннями частини 2 статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладених вище норм КПК України, а також встановлених обставин скарги, дає суду підстави для висновку про те, що оскаржувану постанову слідчого не можна вважати вмотивованою, з урахуванням вимог ст. 110 КПК України. Так, слідчий не взяв до уваги те, що ОСОБА_3 є заявником у кримінальному провадженні, не мотивує викладені ним підстави відмови у визнанні заявника потерпілим, яких би слідчий дійшов, аналізуючи норми КПК України, вимоги заяви та обставини кримінального провадження в їх сукупності, з урахуванням проведених ним слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій.

Натомість слідчий посилається на положення ст. 55 КПК України, їх теоретичне тлумачення, та зазначає, що під час досудового розслідування кримінального провадження ним не було встановлено будь-яких належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заявнику завдано моральну та матеріальну шкоду. В оскаржуваній постанові слідчий не навів і жодних мотивів, з яких він виходив, посилаючись на необґрунтованість заяви ОСОБА_3 .

Крім того, суд враховує і те, що під час огляду матеріалів кримінального провадження було встановлено, що слідчий не вчинив будь-яких слідчих (процесуальних) дій у ході досудового розслідування, не допитав заявника з приводу обставин, викладених в його заяві від 30.11.2023 року про вчинення кримінального правопорушення. Оскільки заявник посилається, зокрема, на те, що він був протиправно позбавлений єдиного житла та невстановлені службові особи умисно не виконують судове рішення щодо розподілу квартири.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 та скасування оскаржуваної постанови, зобов`язання слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 16.02.2024 року про залучення як потерплого до кримінального провадження №0000451.

Керуючись ст. ст. 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 14.03.2024 року, заявлену в рамках кримінального провадження №0000451 від 22.02.2024 року, задовольнити повністю.

Скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 14.03.2024 року у кримінальному провадженні №0000451 від 22.02.2024 року.

Зобов`язати уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0000451 від 22.02.2024 року повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 16.02.2024 року про залучення до кримінального провадження №0000451 в якості потерпілого.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали слідчого судді оголошено 05.06.2024 року о 17:50 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1