Справа № 467/612/24
Провадження № 1-кп/467/114/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

у ході розгляду у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінального провадження №0000260, внесеного до ЄРДР 23.05.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України та ч.1 ст. 309 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянки України, не працевлаштованої, раніше не судимої в силу ст.89 КК України, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість обвинуваченої переховуватися від суду, можливість незаконно впливати на свідків і інших обвинувачених та вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вказує на те, що підставами стверджувати про існування ризику переховування є те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких та за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_6 ні офіційного, ні тимчасового місця роботи не має, єдиним джерелом її доходу слугувала діяльність, пов`язана з незаконним виготовленням та зберіганням з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовин, вчинених організованою групою. Усвідомлюючи тяжкість інкримінованих їй злочинів та розуміючи невідворотність покарання, яке загрожує їй у разі визнання винною за вироком суду, ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатись до втечі та переховуватись від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчиненні нею кримінальні правопорушення як за межі України, так і на непідконтрольні на даний час Україні території. Ризик незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні (ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України) підтверджується тим, що вона з ними особисто знайома. Крім того, ОСОБА_6 може здійснювати незаконний вплив на свідків з метою надання ними показань, які її виправдовують. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення (ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України) вказує на те, що сукупність наявних в матеріалах кримінального провадження доказів свідчить про те, що ОСОБА_6 вдавалася до вчинення злочинних дій в сфері незаконного обігу психотропної речовини з метою отримання незаконного прибутку. Інших джерел доходу, окрім протиправних та отриманих внаслідок незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_6 не має. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому остання продовжить займатися злочинною діяльністю з корисливих мотивів. Вказував на відсутність підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання.

Захисник ОСОБА_10 вказав, що тяжкість злочину не є самостійною підставою для обрання запобіжного заходу, у реєстрі матеріалів кримінального провадження зазначений лише один свідок ОСОБА_12 , який є легендованою особою. Прохав обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала позицію захисника.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2023 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 31 грудня 2023 року.

Крім цього, ухвалами Новоодеського районного суду Миколаївської області обвинуваченій неодноразово продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній раз на строк до 21 травня 2024 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2024 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 04 липня 2024 року.

У відповідності до ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За змістом пункту четвертого частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Вирішуючи питання про доцільність обрання запобіжного заходу, суд виходить з того, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч.4 ст.291 КПК України, справа перебуває на стадії судового розгляду, докази по справі не досліджені. На даній стадії розгляду кримінального провадження суд позбавлений права надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Відтак, щодо обґрунтованості підозри на даному етапі кримінального провадження суд виходить зі змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Суд вважає, що наведеного вище достатньо для висновку про те, що висунуте по справі обвинувачення відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» без вирішення питання про доведеність провини під час розгляду даного клопотання.

Окрім цього, суд вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, прокурором доведені.

Так, продовжує існувати ризик переховування обвинуваченої від суду у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких, та за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна. Крім того, ОСОБА_6 ні офіційного, ні тимчасового місця роботи не має, єдиним джерелом її доходу слугувала діяльність, пов`язана з незаконним виготовленням та зберіганням з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовин, вчинених організованою групою. Усвідомлюючи тяжкість інкримінованих їй злочинів та розуміючи невідворотність покарання, яке загрожує їй у разі визнання винною за вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності може вдатись до втечі та переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчиненні нею кримінальні правопорушення.

Також існує ризик незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки вони наразі не допитані.

Крім того, наявний ризик вчинити інше кримінальне правопорушення зважаючи на те, що за змістом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 вдавалася до вчинення злочинних дій в сфері незаконного обігу психотропної речовини з метою отримання незаконного прибутку. Інших джерел доходу, окрім протиправних та отриманих внаслідок незаконного обігу психотропних речовин, ОСОБА_6 не має. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому остання продовжить займатися злочинною діяльністю.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого. Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої та за існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України на даному етапі провадження є недостатніми.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачена може переховуватися від суду, здійснити вплив на свідків і інших обвинувачених та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

З урахуванням тривалості обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що розгляд справи по суті не розпочато,суд вважає, що продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалами суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої суд на даному етапі не встановив.

За таких обставин суд приходить до висновку, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати її належну поведінку, а тому щодо обвинуваченої слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Розмір застави суд вважає за необхідне не визначати у відповідності до п.5 ч.4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзадовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 29 серпня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1