печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000584 від 15.11.2022 ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2024 слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , за погодження прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000584 від 15.11.2022, з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

30.05.2024 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 223 від 30.05.2024 вищевказане клопотання розподілено слідчому судді ОСОБА_1 .

З клопотання слідує, що слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000584 від 15.11.2022 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 27 ч.4 ст. 426 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Як зазначає слідчий, досудовим розслідуванням встановлено, що указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України ведено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Наказом командувача Сил підтримки Збройних Сил України (по особовому складу) № 118 від 24.12.2021 ОСОБА_3 призначено заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до п. 2 Положення про 250 ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого наказом командувача Сил підтримки Збройних Сил України від 31.01.2022 № 10дск (далі - Положення), ІНФОРМАЦІЯ_1 в мирний час та в особливий період призначений для виконання завдань інженерної підтримки мобільності своїх військ (сил), обмеження мобільності сил і засобів противника та загальної інженерної підтримки військ (сил).

Згідно п. 3 Положення, 250 ІНФОРМАЦІЯ_1 у своїй діяльності керується Конституцією України і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами та директивами ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпорядженнями начальника інженерних військ - начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 та інших служб забезпечення за відповідними напрямками, а також цим положенням.

Пунктом 5 Положення 250 Центр інженерної підтримки відповідно до покладених на нього завдань серед іншого здійснює накопичення до встановлених норм запасів засобів інженерного озброєння, своєчасну підготовку до використання їх за призначенням, ешелонування, зберігання та обслуговування; утримання запасів засобів інженерного озброєння, забезпечення потреби в них під час стратегічного розгортання Збройних Сил України; проведення закупівлі засобів інженерного озброєння, матеріалів, запасних частин для потреб військових частин (установ) Збройних Сил України; ведення господарської діяльності.

Пунктом 8 Положення визначено, що 250 Центр інженерної підтримки очолює начальник центру.

Також, пунктом 11 Положення передбачено, що начальник центру має заступників. Безпосередньо керівництво відповідно до розподілу повноважень за напрямками діяльності здійснюють заступники начальника центру, командири (начальники) структурних підрозділів, командири підпорядкованих підрозділів відповідно до своїх функціональних обов`язків.

Відповідно до п. 1 примітки до статті 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_3 з часу призначення на посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 - військової частини НОМЕР_1 , будучи військовим начальником, відповідно до п. 1 примітки до ст. 425 КК України, набув статусу військової службової особи.

Крім цього, наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 «Про визначення уповноважених осіб із закупівель військової частини НОМЕР_1 та затвердження Положення про уповноважені особу із закупівель» № 5 від 31.12.2021 заступника командира частини підполковника ОСОБА_3 визначено з 01 січня 2022 року уповноваженою особою із закупівель, що передбачає проведення відкритих торгів, переговорної процедури, торгів з обмеженою участю, конкурентного діалогу, спрощених закупівель, рамкових угод та наділено обов`язками уповноваженої особи, в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до п. 1.3 Розділу 1 Положення про уповноважену особу із закупівель військової частини НОМЕР_1 , затвердженого вказаним Наказом, уповноважена особа під час організації та проведення процедур закупівель повинна забезпечити об`єктивність і неупередженість процесу організації та проведення процедури закупівель в інтересах військової частини.

Уповноважена особа у своїй діяльності керується Законом, принципами здійснення публічних закупівель, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням (п. 1.6 Розділу 1 Положення).

Згідно п. 3.9. Розділу 3 Положення, до основних завдань (функцій) уповноваженої особи належать: проведення попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку; здійснення вибору процедури закупівлі; проведення процедур закупівель; забезпечення рівних умов для всіх учасників, об`єктивній та чесній вибір переможця процедури закупівлі; забезпечення складання, затвердження та зберігання відповідних документів з питань публічних закупівель, визначених Законом.

Відповідно до п. 4.1. Розділу 4 Положення уповноважена особа, серед іншого має право приймати рішення, узгоджувати проекти документів, зокрема проект договору про закупівлю з метою забезпечення його відповідності умовам процедури закупівлі та підписувати в межах компетенції відповідні документи; уносити пропозиції командиру військової частини щодо організації закупівельної діяльності, а згідно п. 4.2 Розділу 4 Положення уповноважена особа, серед іншого зобов`язана дотримуватися законодавства у сфері публічних закупівель та цього положення; організовувати та проводити процедури закупівель; забезпечувати рівні умови для всіх учасників процедур закупівель, об`єктивний вибір переможця; у встановленому законом порядку визначати переможців процедур закупівель.

Уповноважена особа несе персональну відповідальність за прийняті нею рішення і вчинені нею дії (бездіяльність) відповідно до законів України, за порушення вимог, установлених Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (п. 4.1. Розділу 4 Положення).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» (у редакції станом на 12.04.2022) установлено, що в умовах воєнного стану оборонні та публічні закупівлі товарів, робіт і послуг здійснюються без застосування процедур закупівель та спрощених закупівель, визначених Законами України «Про публічні закупівлі» та «Про оборонні закупівлі».

Згідно з підпунктом 3 пункту 1 вказаної Постанови, під час здійснення закупівель, передбачених абзацом першим підпункту 1 цього пункту: замовники повинні відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель; державні замовники у сфері оборони повинні відповідно до Закону України «Про оборонні закупівлі» дотримуватися таких принципів здійснення оборонних закупівель: своєчасність та відповідність прийнятим рішенням щодо захисту національних інтересів України, забезпечення потреб безпеки і оборони; ефективність використання коштів, результативність.

Такі закупівлі не включаються до річного плану закупівель. За результатами їх здійснення в електронній системі закупівель замовник/державний замовник оприлюднює звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель, договір про закупівлю та всі додатки до нього не пізніше ніж через 20 днів з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. Вимога щодо оприлюднення не застосовується до договорів, які містять інформацію з обмеженим доступом.

Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України.

Підпунктом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки та оборони в умовах воєнного стану» від 20.03.2022 №335 установлено, що на період воєнного стану ціна на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України визначається на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору). При цьому під час розрахунку ціни враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг.

Під час розрахунку та встановлення цін положення щодо визначення ціни на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, встановлені Порядком формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2021 р. № 309 (Офіційний вісник України, 2021 р., № 30, ст. 1737), та умови договорів, укладених відповідно до цього Порядку, не застосовуються.

Відповідальність за неправильність розрахунку, необґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець державного контракту (договору).

Листом Командувача Сил підтримки Збройних Сил України № 343/2747 від 20.04.2022 до військової частини НОМЕР_1 доведено вимогу під час організації роботи по укладенню договорів на постачання визначених товарів (Додаток 1) строго дотримуватися вимог чинного законодавства України стосовно закупівлі товарів, робіт та послуг за державні кошти: постачання придбаних товарів здійснити наступним чином - електротехнічні засоби - зберігання у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до Додатку 1 до листа № 343/2747 від 20.04.2022 до військової частини НОМЕР_1 доведено перелік товарів, які необхідно придбати за кошти додаткового фінансування (резервний фонд) у 2022 році для потреб Збройних Сил України, що виконують основні завдання (заходи) по обороні держави, серед яких зокрема визначено товар - Дизельний генератор 1 фаз. 220 В, 4-6 кВт., КЕКВ 2260, код видатків 110/16/1/30, 1000 комплектів загальною вартістю 43 000.00 тис. грн. (43.00 тис. грн. за один комплект).

Крім цього, ОСОБА_8 , у травні 2022 року, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на організацію заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, діючи з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений час, але не пізніше 16.05.2022, домовився з директором ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» ОСОБА_9 про незаконне заволодіння грошовими коштами військової частини НОМЕР_1 шляхом зловживання ОСОБА_9 як службовою особою своїм службовим становищем.

Реалізуючи свій злочинний умисел на організацію заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а також на підбурення військової службової особи до умисного невиконання дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, діючи з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановлений час, але не пізніше 16.05.2022, ОСОБА_8 використовуючи свої зв`язки та авторитет у військовій частині НОМЕР_1 як особи, яка займається виробництвом та поставкою генераторів, дружні відносини з ОСОБА_3 , умовлянням схилив останнього до умисного невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, а саме: вмовив ОСОБА_3 під час проведення процедур закупівлі товару «Дизельний генератор 1 фаз. 220 В, 4-6 кВт.», який підлягав закупівлі, провести закупівлю товару конкретної марки та моделі - «Дизельний генератор 1 фаз. 220В, 5,3 кВт, DAREX ENERGY», не передбачивши можливість закупівлі його еквіваленту, чи створити умови, за яких участь постачальників, які могли запропонувати еквівалент вказаного товару під час закупівлі була б обмежена, а надалі дозволить не проводити попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку, не забезпечувати об`єктивній та чесній вибір переможця процедури закупівлі, а підготувати та підписати протокол уповноваженої особи із закупівель, яким визначити переможцем ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР».

ОСОБА_3 у період з 20.04.2022 по 13.05.2022, більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , будучи військовою службовою особою та зобов`язаним під час організації та проведення процедур закупівель забезпечити об`єктивність і неупередженість процесу організації та проведення процедури закупівель в інтересах військової частини, дотримуватися вимог чинного законодавства України, у тому числі вказаних вище принципів здійснення оборонних закупівель, підготував проект наказу № 156 від 13.05.2022 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про затвердження переліків та обсягів закупівель товарів, послуг військовою частиною НОМЕР_1 », у якому взамін товару «Дизельний генератор 1 фаз. 220 В, 4-6 кВт.», який згідно листа Командувача Сил підтримки Збройних Сил України № 343/2747 від 20.04.2022 підлягав закупівлі, умисно вказав товар - «Дизельний генератор 1 фаз. 220В, 5,3 кВт, DAREX ENERGY», не передбачивши можливість закупівлі його еквіваленту, що є прямим порушенням ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про публічні закупівлі», якою заборонено встановлювати дискримінаційні вимоги до учасників, та не відповідало принципу здійснення оборонних закупівель - ефективності використання коштів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу ОСОБА_3 , 13.05.2022 надав вказаний проект наказу з дискримінаційними вимогами до учасників на підпис командиру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 , який недбало ставлячись до служби, під час його підписання не перевірив його на відповідність вимогам чинного законодавства, принципам здійснення оборонних закупівель, без будь-якого обґрунтування необхідності закупівлі саме генераторів «DAREX ENERGY» підписав його.

Внаслідок підписання ОСОБА_10 наказу № 156 від 13.05.2022 із дискримінаційними вимогами до учасників були штучно створені умови, за яких участь постачальників, які могли запропонувати еквівалент товару - «Дизельний генератор 1 фаз. 220В, 5,3 кВт, DAREX ENERGY» та меншу його ціну, під час закупівлі була обмежена.

Надалі ОСОБА_3 у період з 13.05.2022 по 24.05.2022, не вчинивши дії, які він як уповноважена особа із закупівель повинен був виконати, а саме: не проводячи моніторинг цін на товар - «Дизельний генератор 1 фаз. 220 В, 4-6 кВт.», який згідно листа Командувача Сил підтримки Збройних Сил України № 343/2747 від 20.04.2022 підлягав закупівлі, не проводячи попередніх ринкових консультацій з метою аналізу ринку, не забезпечуючи рівних умов для всіх учасників, об`єктивній та чесній вибір переможця процедури закупівлі, підготував та підписав протокол уповноваженої особи із закупівель військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2022 № 86, яким визначив найдешевшою пропозицією на закупівлю товару - «Дизельний генератор 1 фаз. 220В, 5,3 кВт, DAREX ENERGY» пропозицію ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» (), яка складала 42 990,00 грн. за одиницю, у той час, як у військову частину НОМЕР_1 станом на 24.05.2022 не надходили комерційні пропозиції щодо постачання вказаного товару від інших суб`єктів господарювання.

Надалі ОСОБА_11 , недбало ставлячись до служби, з урахуванням складеного ОСОБА_3 протоколу уповноваженої особи із закупівель військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2022 № 86, яким останній визначив переможцем закупівлі ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» уклав від імені військової частини НОМЕР_1 з вказаним суб`єктом господарювання в особі ОСОБА_9 Договір №56 від 24.05.2022, за яким ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» як постачальник зобов`язалось передати у власність військової частини НОМЕР_1 1000 одиниць дизельних генераторів 1 фаз. 220 В, 5,3 кВт, DAREX ENERGY DE 6500 PE1.

Згідно з пунктами 3.2.-3.4. Договору, встановлено, що загальна ціна (вартість) Товару за цим Договором 42 990 000 грн. 00 коп., без ПДВ (сорок два мільйони дев`ятсот дев`яносто тисяч гривень 00 копійок, без ПДВ) за резервним фондом, КЕКВ 2260. Ціна Товару залишається незмінною до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Будь-яка зміна ціни та асортименту товару за цим договором, можлива лише після попередньої письмової згоди сторін.

Відповідно до п. 4.1. Договору Постачальник (ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР») серед іншого зобов`язується передати Замовникові у власність Товар (постачити Одержувачу) та всю необхідну документацію до нього, забезпечити поставку товарів у строки, встановлені Договором.

Водночас, ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел на підбурення військової службової особи до умисного невиконання дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, діючи з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановлений час, але не пізніше 24.08.2022, використовуючи свої зв`язки та авторитет у військовій частині НОМЕР_1 як особи, яка займається виробництвом та поставкою генераторів, дружні відносини з ОСОБА_3 , умовлянням схилив останнього до умисного невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, а саме: вмовив ОСОБА_3 після надходження від ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» пропозицій внести зміни до Договору №56 від 24.05.2022 в частині зміни графіку постачання товару та його ціни, не встановлювати дійсні причини, через які постачальник не бажає виконувати умови Договору, не витребовувати у постачальника нелажне обґрунтування збільшення ціни, калькуляцію витрат та будь-які інші документи, які б підтверджували неможливість виконання Договору на попередніх умовах та добросовісність його поведінки, не вивчати кон`юнктуру ринку на відповідний товар, утриматись від здійснення претензійно-позовної роботи з постачальником, а як уповноважена особа із закупівель завізувати (узгодити) проекти відповідних додаткових угод.

Надалі ОСОБА_3 , у період з 25.07.2022 по 12.08.2022, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , будучи військовою службовою особою та зобов`язаним під час організації та проведення процедур закупівель забезпечити об`єктивність і неупередженість процесу організації та проведення процедури закупівель в інтересах військової частини, після надходження від ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» листа №250701 від 25.07.2022 із пропозицією змінити графік постачання вказаного товару, не встановив дійсні причини, через які постачальник своєчасно не виконує умови Договору, а не маючи жодного належного обґрунтування як уповноважена особа із закупівель завізував (узгодив) проект Додаткової угоди № 1 від 12.08.2022 до Договору №56 від 24.05.2022, якою передбачено зміну строку поставки 600 одиниць генераторів, які повинні були бути поставлені 15.08.2022 (200 одиниць) та 30.08.2022 (400 одиниць) до 15.10.2022 та до 30.10.2022, що не відповідало інтересам військової частини НОМЕР_1 .

Надалі ОСОБА_10 12.08.2022, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , отримавши від ОСОБА_3 завізований проект Додаткової угоди № 1 до Договору №56 від 24.05.2022, продовжуючи недбало ставитись до служби, підписав її, чим позбавив військову частину права вимагати від ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» сплати пені та штрафу за порушення терміну виконання зобов`язання відповідно до п.5.4 Договору.

Крім цього, ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , 16.08.2022 від імені ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» через ОСОБА_8 звернувся у військову частину НОМЕР_1 з листом №150801 від 15.08.2022 до якого долучив Висновок про істотну зміну обставин (hardship) від 11.08.2022 № 1105-3/22/180.

У вказаному листі, який містив недостовірні відомості щодо права ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» вимагати перегляд умов Договору, ОСОБА_9 просив знести зміни до Договору №56 від 24.05.2022 шляхом укладення додаткової угоди, якою збільшити загальну ціну (вартість) договору на 25% (до 53 млн. 737 тис. грн.) або зменшити кількість товару на 25%.

Водночас, ОСОБА_3 у період з 16.08.2022 по 24.08.2022, продовжуючи свій злочинний умисел на невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , будучи військовою службовою особою та зобов`язаним під час організації та проведення процедур закупівель забезпечити об`єктивність і неупередженість процесу організації та проведення процедури закупівель в інтересах військової частини, після надходження від ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» листа №150801 від 15.08.2022 із пропозицією внести зміни до Договору №56 від 24.05.2022 шляхом укладення додаткової угоди, якою збільшити загальну ціну (вартість) договору на 25% (до 53 млн. 737 тис. грн.) або зменшити кількість товару на 25%, не врахував майнові інтереси військової частини НОМЕР_1 , не встановив дійсні причини, через які постачальник не бажає виконувати умови Договору, не витребував у постачальника нелажне обґрунтування збільшення ціни, калькуляцію витрат та будь-які інші документи, які б підтверджували неможливість виконання Договору на попередніх умовах та добросовісність його поведінки, не врахував відсутність у Договорі порядку зміни ціни залежно від зміни курсу іноземної валюти, не забезпечив вивчення кон`юнктури ринку на відповідний товар, не ініціював здійснення військовою частиною НОМЕР_1 претензійно-позовної роботи з постачальником, а як уповноважена особа із закупівель завізував (узгодив) проект Додаткової угоди № 2 від 24.08.2022 до Договору №56 від 24.05.2022, якою зменшено обсяг закупівлі Товару - Дизельний генератор 1 фаз. 220В, 4-6кВт, DAREX ENERGY DE6500PE1 із 1000 одиниць до 877 та збільшено ціну одиниці Товару на 14 %, тобто до 49 008,60 грн, що не відповідало інтересам військової частини НОМЕР_1 .

Крім цього, ОСОБА_10 24.08.2022, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , отримавши від ОСОБА_3 завізований проект Додаткової угоди № 2 до Договору №56 від 24.05.2022, продовжуючи недбало ставитись до служби, підписав її, внаслідок чого загальна вартість вказаних генераторів була безпідставно завищена на 5 278 312,20 грн.

Надалі ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» у період з 25.10.2022 та 29.10.2022 поставило військовій частині НОМЕР_1 на виконання умов Договору №56 від 24.05.2022 та додаткових угод до нього 877 одиниць дизельних генераторів DAREX ENERGY DE6500PE1.

Після цього, відповідно до платіжних доручень № 1631 від 01.11.2022 та № 1723 від 09.11.2022 військовою частиною НОМЕР_1 перераховано за Договором на користь ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР» грошові кошти у розмірі 42 980 542 грн. 20 коп, з яких 5 278 312,20 грн. були сплачені безпідставно, якими ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 розпорядились на власний розсуд, внаслідок чого військовій частині НОМЕР_1 було спричинено тяжкі наслідки у виді матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України, тобто в іншому умисному невиконанні військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене в умовах воєнного стану.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає достатніми підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду).

- ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення).

- ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні).

- ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.).

Обставини, встановлені під час досудового розслідування, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, так як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу, оскільки з урахуванням обґрунтованості підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, просив відмовити в його задоволенні, застосувавши запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний підтримав позицію захисника, заперечив проти задоволення клопотання слідчого, при цьому просив врахувати, що він має місце проживання, а також зазначив про те, що не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування або суду. Просив застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

ОСОБА_3 21.05.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена, серед іншого, у рішеннях по справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя, вважає, що докази, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, долучено до матеріалів клопотання, зокрема:

- документами, вилученими 13.04.2023 у ході проведення обшуку приміщень військової частини НОМЕР_1 ;

- документами, вилученими 15.05.2023 у ході проведення тимчасового доступу до речей і документів, що перебували у володінні Кіровоградської регіональної ТПП;

- документами, вилученими 03.08.2023 у ході проведення обшуку приміщень ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР»;

- протоколом огляду речей і документів (банківського рахунку ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР», відкритого в АТ «ОТП БАНК») від 10.05.2023;

- протоколом огляду інформації вилученої в ТОВ «Укрнет» (інформація щодо електронної поштової скриньки ТОВ «ДНІПРО ТЕХНО ЦЕНТР») від 20.05.2024

- висновком аудиторського звіту від 03.07.2023 №535/30/10, проведеного 2 територіальним управлінням Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України;

- висновком експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової-економічної експертизи від 15.03.2024 № 1341/24-72;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 17.02.2023;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 20.02.2023;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 07.11.2023;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 24.11.2023;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 08.12.2023;

- іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

З огляду на викладене, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах та з того, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 цього Кодексу при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 176 цього Кодексу слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слід зазначити, що, відповідно до рішення у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив, що: «… існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справах «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006, «Худоєров проти Російської Федерації» від 08.11.2005, «Биков проти Російської Федерації»10.03.2009).

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (позиція ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007, «Харченко проти України» від 10.01.2011).

Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У той же час, слідчий суддя у повній мірі не може погодитися з існуванням ризиків, які б давали підстави для застосування виняткового запобіжного заходу та про які зазначив слідчий у своєму клопотанні, що було підтримано прокурором у судовому засіданні з огляду на наступне.

Як вказує сторона обвинувачення, враховуючи те, що підозрюваний усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що повністю підтверджує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою.

Так, у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 03.10.2006 ЄСПЛ зазначив, що основна мета ст. 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

При оцінці позбавлення свободи будь-кого Суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними (рішення у справах «Боцано проти Франції» від 18.12.1986, «Ходорковський проти Росії» від 31.05.2011).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.03.2015 «Котій проти України» зазначив, що п. 1 ст. 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства, він також має бути необхідним за конкретних обставин (аналогічна позиція висвітлена в рішеннях у справах «Хайредінов проти України» від 14.10.2010, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Таран проти України» від 17.10.2013, «Нештяк проти Словаччини» від 27.02.2007). Один із встановлених практикою Суду загальних принципів полягає у тому, що тримання під вартою вважатиметься «свавільним» в разі, коли, незважаючи на дотримання букви національного закону, має місце недобросовісність або введення в оману органами влади або коли органи влади нехтують спробами правильного застосування відповідного законодавства (рішення у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04.06.2015).

При цьому, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» від 23.02.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для застосування до особи запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі (рішення у справах «Строган проти України» від 06.10.2016, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, «Свершов проти України» від 27.11.2008, «Тодоров проти України» від 12.01.2012, «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі №14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України» від 16.12.2010 у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Аналогічні висновки ЄСПЛ дійшов у рішеннях по справах «Буров проти України» від 17.03.2011, «Іловецький проти Польщі» від 04.10.2001, «Смірнова проти Російської Федерації» від 24.07.2003, «Вренчев проти Сербії» від 23.09.2008. Ці та інші обставини повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин особи, які виправдовують його тримання під вартою (рішення у справі «Алексанян проти Російської Федерації» від 22.12.2008), мати конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення у справах «Клішин проти України» від 20.06.2012, «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчієв проти Молдови» від 04.10.2005, «Смірнови проти Російської Федерації» від 24.07.2003). Крім того, на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000). При цьому відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця проживання не є доказом того, що особа зникне (рішення у справах «Пшевечерський проти Російської Федерації» від 24.05.2003, «Сулаоя проти Естонії» від 15.02.2005). Не може бути доказом можливої втечі особи і наявність кількох місць проживання (рішення у справі «Олександр Макаров проти Російської Федерації» від 12.03.2009).

Оцінюючи заявлений стороною обвинувачення ризик переховування від суду, слідчий суддя з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ відмічає, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що з моменту звільнення ОСОБА_17 з-під варти до моменту звернення з вказаним клопотанням, останнім вчинялись дії направлені на переховування від органу досудового розслідування, з огляду на що, твердження сторони обвинувачення з приводу існування такого ризику є формальним та сумнівним, з урахуванням встановлених обставин, ґрунтується на припущеннях та не може свідчити про настільки високу ймовірність настання даного ризику, яка б слугувала підставою для застосування до ОСОБА_17 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, сторона обвинувачення вказує на ризик ймовірного впливу на свідків, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час розслідування, та інших осіб причетних до вчинення вказаного злочину, проте вказане можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваного можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні. До того ж, ЄСПЛ, у своєму рішенні «Москаленко проти України» від 20.05.2010 зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. Він не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а повинен бути пов`язаний із конкретними фактами (рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії [ВП]» від 28.11.2017).

Ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами. (Рішення Європейського суду з прав людини «Бекчієв проти Молдови»).

Згідно з наданими прокурором документами, речові докази у справі перебувають на зберіганні в сторони обвинувачення та не передавались на зберігання фізичним особам. Тому зазначений вище слідчим ризик в судовому засіданні не підтверджений.

Ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення згідно наданими сторонами судового провадження відомостями про особу підозрюваного також не підтверджується. Не підтверджено документами, довідками про те, що особа вже притягувалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має незняту чи непогашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягувалась до адміністративної відповідальності, інформацією про зловживання наркотичними засобами чи алкоголем.

Не достатньо покладатися лише на якусь абстрактну можливість, не підкріплену якими-небудь доказами. У рішення ЄСПЛ від 10.01.2012 у справі «Сокуренко проти Російської Федерації» зазначено, що внутрішньодержавні суди повинні показати, що протягом відповідного періоду ув`язнення особи має місце і продовжує залишатися в силі істотний ризик залякування свідків. Суд також має проаналізувати доречні факти, зокрема прогрес у розслідуванні або судовому провадженні, особу обвинуваченого, його поведінку до та після затримання, а також будь-які інші конкретні чинники в обґрунтування ризиків, пов`язаних із тим, що він може зловживати повернутою свободою за допомогою дій із метою фальсифікації або знищення доказів, чи спричиненням тиску на потерпілих (також рішення у справах «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993, «Юдаев проти Російської Федерації» від 15.01.2009).

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до його застосування.

Разом з цим, враховуючи викладене, а також тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_3 , його вік, наявність постійного місця проживання, наявність на утриманні малолітньої дитини та дружини, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування, доказів порушення якої стороною обвинувачення в ході судового розгляду не надано, зважаючи на необхідність дотримання цілей та принципів кримінального провадження, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави в сумі 151 400 грн з покладенням на нього процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вважає, що встановлені в ході судового розгляду обставини у своїй сукупності свідчать про те, що саме такий вид запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 132, 176-178, 182, 193, 194, 196, 309, 395, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначити у межах 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає в сумі 151 400 грн, з одночасним покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною 5 ст. 194 КПК України, у межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 21.07.2024 включно, а саме:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- не спілкуватись із свідками, експертами і учасниками даного кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві:

р/р № UA1012089

Отримувач: ТУДСАУ в м. Києві

МФО 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1