Справа №522/8674/19
Провадження №1-кп/522/1406/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року Місто Одеса, Україна

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000250 від 14.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з неповною вищою освітою, має на утриманні малолітню доньку-інваліда 2013 року народження, одруженого, який працює менеджером в ТОВ «Діал-Груп», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

За невстановлених обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_4 виник протиправний намір, направлений на незаконне придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, з метою особистого вживання.

На початку березня 2019 року при невстановлених обставинах ОСОБА_4 придбав у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб у великих розмірах, обіг якого заборонено - канабіс, перевіз його до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та став незаконно зберігати в приміщенні квартири з метою особистого вживання.

У період часу з 12 год. 47 хв. до 14 год. 38 хв. 15.03.2019 під час проведення санкціонованого судом обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 в кв. АДРЕСА_3 виявлено та вилучено: три скляні банки з речовиною рослинного походження, три полімерні пакети з речовиною рослинного походження, полімерний пакетик із застібкою з речовиною рослинного походження, напівпорожній полімерний пакетик із застібкою з речовиною рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою в висушеному стані 176 г, 176 г, 89 г, 4,25 г, 41,46 г, 61,62 г, 59,78 г, 1,63 г, 15,45 г, 0,007 г. Загальна маса канабісу у висушеному стані складає 625,197 г.

Вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб у великих розмірах, обіг якого заборонено, ОСОБА_4 незаконно придбав, перевіз та зберігав у приміщенні квартири за місцем свого проживання без мети збуту, для особистого вживання.

За наведених обставин ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України: незаконне придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, у великих розмірах, без мети збуту.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України за ознаками: незаконне придбання, зберігання та перевезення, з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, у великих розмірах.

Позиція сторони захисту

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 України, не визнав, пояснивши, що у віці тринадцяти років він почав вживати наркотичні засоби. У період часу, який співпадає із подією інкримінованого йому злочину, він не працював, мав наркотичну залежність, вживав систематично канабіс з метою зняття стресу. На початку березня 2019 року знайомий запропонував йому канабіс для особистого вживання у значних розмірах, на що він погодився та придбав наркотичний засіб вагою 625 грамів за 170 доларів США, який став зберігати вдома в холодильнику, без мети збуту. На момент купівлі канабіс вже був розфасований у невеликі пакунки. Приблизно через тиждень, 19.03.2019 до нього навідалися працівники поліції із обшуком, під час якого він добровільно видав наркотичний засіб. Під час обшуку в його помешканні вилучені ваги, які використовувалися для побутових потреб - зважування ліків, необхідних для лікування малолітньої доньки з інвалідністю ОСОБА_9 , 2013 року народження, яка з народження страждає на невиліковну хворобу і потребує постійного догляду і лікування. Ліки потрібно було щоразу зважувати в певній кількості грамів перед вживанням. Канабіс він придбав у великій кількості, оскільки на той час виникали труднощі із його пошуком. Крім цього, він був вимушений погодитися на умови продавця. Після цих подій, протягом 2019-2020 року, він добровільно, анонімно пройшов курс лікування від наркотичної залежності, наразі працює, виховує та доглядає доньку - інваліда дитинства. У повному обсязі визнає свою вину в чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 КК України, та щиро кається. Наполягає на тому, що ніколи не збував наркотичні засоби, а лише придбав та зберігав їх з метою особистого вживання.

Докази, надані стороною обвинувачення

- Витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно із яким, обвинувачений ОСОБА_4 є власником земельних ділянок та житлового будинку, що знаходяться на території Чернігівської області, а також інших об`єктів нерухомого майна на території Київської і Донецької областей.

- Протокол обшуку від 15.03.2019 р. з додатком у виді відеозапису, згідно із яким обшук проведено за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_4 у трикімнатній квартирі. В ході обшуку ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції три скляні банки з речовиною рослинного походження зеленого кольору, три полімерні пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору, пакетик із застібкою з речовиною рослинного походження зеленого кольору, пакет із застібкою з речовиною рослинного походження зеленого кольору, які зберігалися в холодильнику. Крім того за результатами проведеного обшуку вилучено грошові кошти у розмірі 770 доларів США, жорсткий диск «External case», жорсткий диск, два мобільних телефони марки «Samsung» з сім-картами мобільного оператора Водафон, електронні ваги сірого кольору.

- Протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України, відповідно до якого ОСОБА_4 15.03.2019 року о 21 годині було затримано в приміщенні СУ ГУНП в Одеській області у зв`язку із підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ККУ. Під час затримання у особи не вилучалися будь-які речі та документи.

- Висновок експерта №441-Х від 15.03.2019, згідно із яким речовина рослинного походження вагою 200 г, 199 г, 101г, надана на експертизу в трьох полімерних пакетах із застібками в полімерному пакеті зеленого кольору, речовина рослинного походження масами 4,82г, 46,84г, 69,02г, 67,04г, надана на експертизу в трьох скляних банках в полімерному пакеті світло-коричневого кольору, речовина рослинного походження масами 1,86г, 17,48г, надана на експертизу в двох полімерних пакетиках із застібками в спеціальному пакеті Національної поліції України № ЕХР0203129, речовина рослинного походження масою 0,007г, яка знаходилась на наданих на експертизу електронних вагах в спеціальному пакеті Національної поліції України № ЕХР0203120, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу у висушеному стані становить 176г, 176г, 89г, 4,25г, 41,46г, 61,62г, 59,78г, 1,63г, 15,45г, 0,007г. Загальна маса канабісу в висушеному стані складає 625,197 г.

- Протокол огляду предметів від 25.03.2019, згідно із яким слідчим оглянуто експертні пакети № 3135754, 3135755, 3975751, 3975750, на яких є пояснювальний текст: «Об`єкт дослідження до висновку експерта № 441-Х від 15.03.2019 року у кримінальному провадженні № 0000250 для СУ ГУНП в Одеській області, інформація про об`єкт речовина рослинного походження в пакеті. Судовий експерт (підпис) ОСОБА_10 ». В пакетах знаходиться речовина рослинного походження.

Речові докази : канабіс загальною залишковою (після експертного дослідження) масою 619,797 г, вилучений під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 .

Аналіз доказів та висновки суду

Досліджені докази в сукупності переконливо вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до вчинення злочину в сфері незаконного обігу обігу наркотичних засобів.

Так, під час санкціонованого судом обшуку у приватному помешканні ОСОБА_4 працівники поліції вилучили речовину рослинного походження, яка знаходилася в холодильнику та зберігалася в трьох скляних банках ємністю 0,5 л та п`яти поліетиленових пакетах, один із яких був напівпорожнім.

Після цього обвинуваченого було затримано слідчим в порядку ст. 208 КПКУ.

За результатами проведених досліджень експерт виснував, що вилучена за місцем проживання ОСОБА_4 речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальною масою у висушеному стані 625,197 г., відповідно до Постанови КМУ №770 від 06.05.2000 року.

Речові докази канабіс залишковою масою 619,797 г. оглянуто слідчим та долучено до справи.

Обвинувачений не заперечував факт придбання, перевезення і зберігання у приміщенні квартири за місцем свого проживання вказаних наркотичних засобів з метою особистого вживання, пояснивши, що вживає канабіс з тринадцяти років, на час інкримінованого злочину був наркозалежним, утім в 2020 році подолав цю важку хворобу.

З відеозапису додатку до протоколу обшуку, вбачається, що ОСОБА_4 під час вказаної слідчої дії не перешкоджав слідству та підтвердив факт зберігання канабісу з метою особистого вживання.

Наведені докази є належними, допустимими, достатніми, а їх сукупність дає підстави прийти до логічного висновку, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вислухавши пояснення обвинуваченого, перевіривши письмові докази, оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія злочину мала місце, а винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 ККУ, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого, суд відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосував як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд вважає, що наведені докази у їх сукупності, поза розумним сумнівом доводять причетність обвинуваченого до вчинення протиправних дій, які полягають у незаконному придбанні, перевезенні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, у великих розмірах, без мети збуту.

Правова оцінка фактичної та юридичної підстав кваліфікації діяння, інкримінованого стороною обвинувачення, дають підстави дійти висновку про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 ККУ за ознаками: незаконне придбання, перевезення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, у великих розмірах, без мети збуту.

Мотиви зміни обвинувачення та правової кваліфікації правопорушення

Стороною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 ККУ, за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання та перевезення, з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, у великих розмірах, за наступних обставин.

За невстановлених обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та перевезення особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, у невстановлений час, у невстановленому місці, у невстановленої особи, при невстановлених обставинах придбав невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, який невстановленим способом перевіз до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , який став незаконно зберігати з метою подальшого збуту наркозалежним особам, про що свідчить сукупність обставин, а саме: розмір особливо небезпечного наркотичного засобу, розфасовка, наявність ваг QC PASS 200g 0,0lg із залишками подрібненої речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору. У період часу з 12 год. 47 хв. до 14 год. 38 хв. 15.03.2019 проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме в кв. АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено: трискляні банки з речовиною рослинного походження зеленого кольору, три полімерні пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору, пакетикіз застібкою з речовиною рослинного походження зеленого кольору, пакет із застібкою з речовиною рослинного походження зеленого кольору (напівпорожній), яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою в висушеному стані 176 г, 176 г, 89 г, 4,25 г, 41,46 г, 61,62 г, 59,78 г, 1,63 г, 15,45 г, 0,007 г. Загальна маса канабісу в висушеному стані складає 625,197 г.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, за наслідками повного, всебічного та неупередженого судового розгляду, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_4 наміру та мети збуту вилучених в його помешканні наркотичних засобів з дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом».

Частина 2 ст. 307 ККУ встановлює кримінальну відповідальність за незаконне придбання, зберігання та перевезення, з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, у великих розмірах.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом, і наявність мети збуту є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього кримінального правопорушення.

Пред`являючи ОСОБА_4 обвинувачення за частиною 2 статті 307 КК України, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що обвинувачений незаконно зберігав за місцем свого проживання особливо небезпечні наркотичні засоби у великих розмірах з метою збуту та ця мета встановлена зважаючи на розмір наркотичних засобів.

Таким чином, основним доказом обвинувачення ОСОБА_4 , на думку сторони обвинувачення, є вилучення в обвинуваченого наркотичних засобів у великому розмірі.

Разом з тим, у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 4 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» дано визначення дій, які пов`язані з незаконним виробництвом, виготовленням, придбанням, зберіганням тощо наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів.

Зокрема, під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (стаття 307 КК України) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч Законам України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо, пункт 4 Постанови).

Пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за частиною 2 статті 307 КК України не містить жодної інформації щодо факту збуту наркотичних засобів обвинуваченим жодній особі, тобто таких фактів органом досудового розслідування не встановлено, оперативні закупівлі наркотичного засобу не проводилися.

В судовому засіданні обвинувачений надав чіткі, послідовні та логічні показання щодо обставин придбання і зберігання канабісу, які не спростовані стороною обвинувачення.

Вилучена кількість канабісу у даному випадку, за відсутності інших доказів, не може бути визначальним доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст.307 КК України. Одночасно слід зауважити, що наркотичні засоби не було розфасовано в однакові пакунки, з певною вагою, тобто підготовлені до збуту (продажу).

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 3 статті 370 КПК України та частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження.

Згідно зі ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до статей 91, 92 КПК України, обов`язок доказування винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п.60 Рішенні у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, відповідно до якої Європейський суд з прав людини в черговий раз звертає увагу на те, що «при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25).

Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту», вимоги норм статті 62 Конституції України та статті 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину в частині наявності такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину, як мети збуту наркотичних засобів.

Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до пункту 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Пунктом 21 цього Пленуму також зазначено, що суди мають орієнтуватися на те, що відповідно до вимог КПК «виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинністю діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо; за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо), діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність; за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним».

Отже, при наявності іншого складу кримінального правопорушення, на підставі статті 337 КПК України, суд має право вийти за межі пред`явленого обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 з частини 2 статті 307 КК України на частину 2 статті 309 КК України.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов до переконання, що вони доводять факт того, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 309 КК України, як незаконне придбання, перевезення та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах без мети збуту.

При цьому суд також враховує наступне.

Згідно зі ст. 91 КПК України мета збуту наркотичних засобів є однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні шляхом збирання, перевірки та оцінки доказів. Про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів можуть свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо.

Якщо висунуте обвинувачення про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то в такому випадку мають бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, у тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться в її володінні, та розфасування речовини.

Якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби цієї особи у вживанні зазначених речовин, то в такому разі може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться в її володінні (як у випадку зі знахідкою), то умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

Така правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду у справі № 203/337/19, провадження № 51-4688км20.

Згідно із Постановою Пленуму ВСУ N 4 від 26.04.2002 про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.

Судом встановлено, що 15.03.2019 року у помешканні ОСОБА_4 під час обшуку працівники поліції вилучили канабіс загальною масою 625,197 г, який зберігався у холодильнику та був розфасований у три скляні банки ємністю 0,5 л та п`ять полімерних пакетів, один із яких був напівпорожнім.

Під час обшуку ОСОБА_4 вказав на місце зберігання наркотичного засобу та зазначив, що єдиною метою цього є його особисте вживання. Під час судового розгляду обвинувачений пояснив, що придбав канабіс у значних розмірах, враховуючи потребу у систематичному його вживанні, умови продавця та складність у постійному пошуку наркотичних засобів. Такі його доводи стороною обвинувачення неспростовані.

Негласні слідчі дії відносно обвинуваченого не проводилися, жодного доказу збуту ним наркотичних засобів під час досудового розслідування не здобуто.

Відомості, які містилися у вилучених під час обшуку терміналах стільникового зв`язку, слідчим не досліджувалися.

Доказів того, що ОСОБА_4 контактував із наркозалежними особами чи наркодилерами, в наданих суду матеріалах справи немає.

Висновки експерта про те, що на вагах, які були вилучені під час обшуку в помешканні ОСОБА_4 збереглися залишки канабісу загальною масою 0,007 грамів, є вкрай сумнівними, враховуючи, мізерну вагу цієї речовини, її природні властивості, спосіб вилучення вагів, їх пакування та дослідження. Такий спосіб, на думку, сторонньої розсудливої людини, виключає імовірність залишків канабісу саме на вагах. Водночас доводи обвинуваченого про те, що залишки канабісу на вагах могли зберегтися, оскільки вони використовувалися під час обшуку працівниками поліції для зважування вилученого наркотичного засобу стороною обвинувачення не спростовані. Під час ретельного та неодноразового перегляду відеозапису додатку до протоколу обшуку, підтвердити чи спростувати такі доводи сторони захисту не виявилося можливим, оскільки, відеозапис не у повному обсязі відтворює хід слідчої дії. На ньому, окрім іншого, зафіксовано лише факт пакування слідчим вилучених речей, утім ракурс відеозйомки та якісь аудіозапису не надають можливості ідентифікувати такі об`єкти та перевірити і проаналізувати дії працівників поліції, що передували цій події. Крім цього, відеозапис не надає можливості встановити де саме, знаходилися ваги перед початком обшуку та чи були на них залишки канабісу, яким чином вони вилучалися та були упаковані.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_4 був наркозалежним також не спростовані ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду. Водночас, твердження про наявність у обвинуваченого малолітньої доньки з інвалідністю, яка потребує постійного лікування, документально підтверджені наданою медичною документацією. Встановлені обставини дають підстави вважати, що вилучені під час обшуку ваги дійсно могли бути використані для дозування ліків.

Суд також бере до уваги, що з 2019 року ОСОБА_4 не вчинив нових кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що узгоджується із його показаннями про те, що в період 2019-2020 року він пройшов лікування та позбавився наркотичної залежності.

Кількість вилученого у обвинуваченого наркотичного засобу - 625,197 грамів, не становить особливо великий розмір, та у сукупності із іншими встановленими судом фактами, підтверджує доводи сторони захисту про зберігання канабісу з метою вживання однією наркозалежною особою.

Окремої уваги заслуговує спосіб пакування вилучених наркотичних засобів.

Так, відповідно до протоколу обшуку канабіс загальною масою 625,197 грамів у висушеному стані, був поміщений у три скляні банки ємністю 0,5 л кожна, та п`ять пакетів, один із яких був напівпорожнім. Усі вказані об`єкти дослідження зберігалися у холодильнику. Таке фасування, пакування та спосіб зберігання очевидно вказують про відсутність наміру збуту наркотичних засобів. Підтвердженням цього, є та обставина, що під час обшуку в помешканні ОСОБА_4 не було вилучено завчасно приготованих пакетів будь-якого розміру чи засобів і знарядь, які могли бути використані для фасування канабісу з метою його збуту, а також грошових коштів, отриманих в результаті протиправної діяльності.

Серед вилучених поліетиленових пакунків з канабісом, один був напівпорожнім, що підтверджує доводи сторони захисту про особисте вживання наркотичного засобу обвинуваченим. Спосіб зберігання переважної частини наркотичного засобу у скляних банках, імовірно вказує на намір тривалого його зберігання.

Суд, враховуючи особливу специфіку фіксування і розслідування злочинів даної категорії, не знаходить логічного пояснення тій обставині, що у даному випадку відносно ОСОБА_4 не були проведені негласні слідчі розшукові дії, у тому числі контроль за вчиненням вчинення злочину, та інші оперативно-розшукові заходи, які б із достатньою імовірністю гарантували доведеність вини особи в інкримінованому злочині.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити подання доказів на обґрунтування обставин, на які посилається.

На виконання вказаних положень закону суд створював усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідив усі надані сторонами кримінального провадження докази та надав їм оцінку.

Відповідно до ст.17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно із положеннями ст. 337 КПКУ, яка визначає межі судового розгляду, судовий розгляд проведено лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ч.3 ст. 337 КПКУ, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням встановлених обставин вчиненого кримінального правопорушення, а саме: розміру наркотичних засобів, місця, мети і способу їх придбання та зберігання, поведінки обвинуваченого, який мав наркотичну залежність, очевидну сумнівність висновку експерта в частині знаходження слідів канабісу вагою 0,007 грамів на вагах, відсутність прямих доказів ознак злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 ККУ, суд приходить до об`єктивного висновку про недоведеність мети збуту наркотичного засобу, що є підставою для перекваліфікації дій ОСОБА_4 на ч.2 ст. 309 ККУ.

Щодо неврахування окремих доказів

Суд вважає неналежним та не враховує в якості доказу витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно із яким, обвинувачений ОСОБА_4 є власником земельних ділянок та житлового будинку, що знаходяться на території Чернігівської області, а також інших об`єктів нерухомого майна на території Київської і Донецької областей, оскільки в ньому не міститься жодних відомостей на підтвердження чи спростування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту

Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо недопустимості доказу протоколу обшуку помешкання ОСОБА_4 від 15.03.2019 року, з огляду на наступне.

Сторона захисту, враховуючи відсутність у матеріалах кримінального провадження цифрового носія інформації з технічною фіксацією перебігу розгляду слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_11 клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, вказує на порушення положень ч.4 ст.107 КПКУ щодо вимоги обов`язкової фіксації даної процесуальної дії у зазначений спосіб, недотримання якого має наслідком недопустимість отриманого доказу.

Водночас, сторона захисту не надала суд доказів того, що така фіксація не здійснювалася.

Більш того, на запит суду, Київський районний суд м.Одеси повідомив, що технічний запис судового засідання наявний, утім не може бути наданий у зв`язку із відсутністю належного фінансування.

При цьому, сторони під час судового розгляду не заперечували проти визнання результатів процесуальної дії у виді розгляду слідчим суддею клопотання про надання дозволу на проведення обшуку ( ч.6 ст. 107 КПКУ).

Щодо призначення покарання

Згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України, є нетяжким злочином в сфері обігу наркотичних засобів, який карається штрафом чи позбавленням волі на строк до трьох років.

ОСОБА_4 є громадянином України, здобув неповну вищу освіту, перебуває у шлюбі, працює менеджером в ТОВ «Діал-Груп», має на утриманні малолітню доньку з інвалідністю 2013 року народження, є батьком трьох повнолітніх дітей, зареєстрований та постійно проживає у м.Одесі, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 309 ККУ, та своєю поведінкою сприяв його розкриттю.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, відсутність тяжких наслідків, наявність на утриманні дитини з інвалідністю.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлені.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його поведінку, ставлення до вчиненого, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_4 винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, та на підставі ч.5 ст. 74 ККУ звільнити його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 ККУ. При цьому перебіг давності не зупинявся та не переривався.

Звільняючи обвинуваченого від покарання без його призначення суд керується правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі №161/7253/18 провадження №51-2615 км19, відповідно до якої, такий вид звільнення від покарання, як одна із форм реалізації кримінально-правового реагування, визначений у ст.4,5 ст.74, ч.1 ст. 105 ККУ, при визнанні особи винною у вчиненні злочину надає можливість засудження такої особи без призначення покарання, тобто дозволяє відмовитись від призначення конкретного заходу примусу за наявності певних передбачених законом на те підстав.

Щодо інших питань

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст.118-126 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПКУ.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-90,186,187 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та на підставі ч.5 ст. 74 ККУ звільнити його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 ККУ.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати по справі у сумі 858 гривень.

Речовий доказ по справі: канабіс масою 619,797 г передати для використання під час тренування тварин органам Державної прикордонної служби.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченим, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_12

17.06.2024