ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/83/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представників володільця майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0002629 від 08 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, про арешт майна -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002629 від 08.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

11.12.2023 року прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова подав до суду клопотання про арешт майна, в якому просив накласти арешт на автомобіль «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , ключі від вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що 08 грудня 2023 року до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 9, на автомобільній парковці ТРЦ «Дафі» невстановлені особи грубо порушують громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, а саме - здійснюють дрифт (екстремальний вид водіння автомобіля) у громадському місці.

08 грудня 2023 року у період часу 23 години 35 хвилин до 23 години 50 хвилин проведений огляд місця події за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, біля буд. 9Б, під час якого у ОСОБА_8 був виявлений та вилучений автомобіль «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , ключ від вказаного автомобілю та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Прокурор зазначав, що вилучений в ході проведення огляду місця події автомобіль є засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, це майно зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 14.12.2023 року задоволено клопотання про арешт майна.

Слідчий суддя вирішив накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події майно, а саме: автомобіль «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_10 , ключі від вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , володільцем якого є ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Представник володільця майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що прокурором було пропущено строк звернення до суду з клопотанням про арешт майна,

Вказує, що прокурором не обґрунтовано необхідність накладення арешту на автомобіль, оскільки ч.2 ст.296 КК України не передбачено конфіскації майна, прокурором не зазначено мети накладення арешту на майно.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників володільця майна на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя має право накласти арешт на мано, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу, тобто є тимчасово вилученим із дотриманням встановленого ст.167, 168 КПК України порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення.

Тимчасове вилучення майна відповідно до положень ст.168 КПК України може здійснюватися під час обшуку, огляду. При цьому слідчий, прокурор під час тимчасового вилучення майна або негайно після його здійснення зобов`язаний скласти відповідний протокол та звернутися до слідчого судді з клопотанням про його арешт протягом 48 годин після вилучення майна, що встановлено ч.5 ст.171 КПК України.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту клопотання та доданих прокурором матеріалів встановлено, що 08 грудня 2023 року у період часу з 23 години 35 хвилин до 23 години 50 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, біля буд. 9 був проведений огляд місця події, під час якого у ОСОБА_8 був виявлений та вилучений автомобіль «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , ключі від вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 .

Як було встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції та як вбачається зі змісту апеляційної скарги фактичним володільцем автомобіля «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску є ОСОБА_8 .

Постановою слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області від 09.12.2023 року вилучений автомобіль було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя слушно врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що слідчим доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів в цій частині погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності арешту зазначеного майна.

Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як убачається з матеріалів провадження, огляд місця події було проведено 08.12.2023 року у період часу з 23 години 35 хвилин до 23 години 50 хвилин. 08.12.2023 року було п`ятницею, а тому клопотання про арешт майна було подано прокурором у перший робочий день, тобто клопотання прокурора було подано в межах визначених ч.5 ст.171 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів та те, що вилучене майно є засобом вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту (події) вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для ймовірного пред`явлення в подальшому обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів, оскільки воно може містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідним для проведення експертиз.

Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля, ключів від автомобіля та свідоцтва про реєстрацію,враховуючи можливість використання їх як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Постановою слідчого СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області від 09.12.2023 року вилучений автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, може бути об`єктом протиправних дій, передбачених особливою частиною КК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами вилученого майна на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Наявність складу кримінального правопорушення, відповідної кваліфікації на цьому етапі кримінального провадження входить до виключних дискреційних повноважень органу досудового розслідування, судом лише констатується той факт, що наявні матеріали провадження можуть утворювати для суду та стороннього спостерігача об`єктивне уявлення про можливість вчинення кримінального правопорушення, а тому доводи апелянта про це на даний час не є слушними.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, передбачає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з цим, зурахуванням фактичних обставин справи, обраної органом досудового розслідування правової кваліфікації протиправної діяльності, відомостей, зафіксованих в протоколі огляду від 08.12.2023 року, колегія суддів дійшла до висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони лише відчуження та розпорядження автомобілем «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , ключі від вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 до скасування арешту майна у встановлений законом спосіб, з передачею на відповідальне зберігання власнику буде менш обтяжливим та співмірним інтересам володільця майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, на переконання колегії суддів, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна або володілець має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

Отже, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленню нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року скасувати та постановити нову.

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події вилучене під час огляду місця події майно, а саме: автомобіль «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_10 , ключі від вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Визначити спосіб арешту майна шляхом заборони відчуження і розпорядження автомобілем марки «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_10 .

Передати автомобіль марки «Ford» моделі «Sierra», в кузові синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, номер шасі: НОМЕР_2 , ключі від вказаного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , на відповідальне зберігання володільцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

Попередити ОСОБА_8 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4