Справа № 761/8438/23
Провадження №1-кп/761/1920/2024
В И Р О К

іменем України

31 травня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000004, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2022 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, громадянина України, з повною вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

установив:

І. Історія провадження.

10.03.2023 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора з питань захисту інтересів дітей та протидії насильству, нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 надійшов (вх. № 21065) обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000004, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2022, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 761/8438/23 між суддями від 10.03.2023 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.03.2023 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Ухвалою суду від 07.06.2023 у даному кримінальному провадженні призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Ухвалою суду від 04.07.2023 постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

II. Формулювання обвинувачення за обвинувальним актом.

Так, будучи у спеціальному званні «підполковника внутрішньої служби» (особистий номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 призначений наказом № 59/ОС-13 від 14.08.2013 Державної пенітенціарної служби України (далі - ДПтС України) начальником Керченської виправної колонії управління ДПтС України в АР Крим та міста Севастополя № 126. Того ж місяця, ОСОБА_3 безпосередньо приступив до виконання своїх посадових та службових обов?язків.

Надалі, наказом ДПтС України № 37/ОС-14 від 07.04.2014 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Керченської виправної колонії управління ДПтС України в АР Крим та міста Севастополя № 126 з 10.04.2014, залишивши його у розпорядженні ДПтС України. Цим же наказом у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 , який перебував у розпорядженні ДПтС України звільнено у запас Збройних Сил України за власним бажанням з 10.04.2014.

У подальшому, ОСОБА_3 , залишаючись у розпорядженні ДПтС України, та будучи у спеціальному званні «підполковника внутрішньої служби», у зв?язку із окупацією півострова Крим РФ, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не раніше квітня 2014 року, після прийняття окупаційною владою «Положения об Управлении Федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и городу федерального значения Севастополю», затвердженого наказом Федеральної служби виконання покарань РФ від 28.03.2014 № 147, з метою отримання преференцій від представників окупаційної влади, усвідомлюючи явну протиправність власних дій, прийняв пропозицію представників незаконного, новоутвореного органу держави окупанта РФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » обійняти посаду «заместителя начальника ФКУ ИК-1 УФСИН России по Республике Крым и городу Севастополю» та приступити до виконання свої службових та посадових обов`язків, таким чином перейшовши на бік окупантів в період збройного конфлікту.

Розуміючи протиправність своїх дій, а також усвідомлюючи, що представниками влади РФ і службовими особами ЗС РФ розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ на територію України, ОСОБА_3 , не раніше квітня 2014 року, обійнявши посаду «заместителя начальника ФКУ ИК-1 УФСИН России по Республике Крым и городу Севастополю» продовжив сприяти окупаційному режиму РФ на ТОТ України АР Крим та міста Севастополя, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, з метою надання допомоги встановленню окупаційного режиму та налагодженню функціонування окупаційних незаконно утворених органів «УФСИН России по Республике Крым и городу Севастополю».

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не раніше 28.07.2015, громадянина України ОСОБА_3 окупаційною владою підвищено у спеціальному званні до «полковника внутренней службы» РФ та підвищено у посаді до «начальника ИК-2 УФСИН России по Республике Крым и городу Севастополю» (адрес: АДРЕСА_2 ), де він продовжив свою злочинну діяльність із надання окупаційним органам допомоги у встановленні та функціонуванні окупаційних органів, реалізуючи у межах компетенції «Положение об Управлении Федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и городу федерального значения Севастополю» затверджене наказом Федеральної служби виконання покарань РФ від 28.03.2014 № 147, та інших підзаконних актів окупаційної влади, сприяючи таким чином окупаційному режиму РФ на ТОТ України АР Крим та міста Севастополя.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме в тому, що він будучи громадянином України вчинив державну зраду, тобто діяння. умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, що виразилось у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, та у наданні іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

III. Позиції учасників судового провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті підтримала у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначила, що подані письмові докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_3 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною для того, щоб довести винуватість ОСОБА_3 поза розумним сумнівом.

Відтак, прокурор просила суд визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Позиція сторони захисту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 зазначив на відсутність прямих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та просив у разі винесення обвинувального вироку визначити ОСОБА_3 мінімальне покарання.

IV. Щодо вчинення всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав обвинуваченого.

Судовий розгляд у межах цього кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 (in absentia), який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення.

Відповідно до ухвали суду від 04.07.2023, постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя, змагальності сторін та свободи в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

Так, стороною обвинувачення під час досудового розслідування вжито заходів для повідомлення ОСОБА_3 про здійснюване щодо нього кримінального провадження, шляхом публікування повідомлень на офіційному веб-сайті Офісу Генеральної прокуратури та у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме газеті «Урядовий кур`єр», та направлення всіх документів захиснику обвинуваченого.

Також з матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення відповідних повідомлень його захиснику, а також шляхом опублікування оголошень у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва.

З огляду на наявні матеріали кримінального провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченого ОСОБА_3 .

За час спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 міг визначитися з провадженням проти нього, та усвідомлюючи, що в нього виник юридичний обов`язок постати перед судом, не змінив свою процесуальну поведінку та продовжив подальше ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про відмову ОСОБА_3 , від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого судового розгляду цього кримінального провадження, судом у повному обсязі забезпечено участь захисника обвинуваченого.

Захиснику обвинуваченого було надано достатньо часу для належного забезпечення права на захист ОСОБА_3 , судовий розгляд відбувався тривалий час.

V. Докази на підтвердження встановлених обставин та їх оцінка судом.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, стороною обвинувачення надано такі докази, які досліджені судом:

- матеріали, отримані від заступника Міністерства юстиції Російської Федерації щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який засуджений судом окупаційної влади Російської Федерації, на яких містяться підписи «начальника ФКУ ИК-2 УФСИН России по Республике Крым и г. Севастополю подполковник внутренней службы ОСОБА_7 », та які датовані - 09.08.2017 (том № 2, а.с. 61-86);

- матеріали, отримані від Міністерства юстиції Російської Федерації щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який засуджений судом окупаційної влади Російської Федерації, на яких містяться підписи «начальника ФКУ ИК-2 УФСИН России по Республике Крым и г. Севастополю подполковник внутренней службы ОСОБА_7 », та які датовані - 10.05.2017 (том № 2, а.с. 89-116);

- матеріали, отримані від Міністерства юстиції Російської Федерації щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який засуджений судом окупаційної влади Російської Федерації, на яких містяться підписи «начальника ФКУ ИК-2 УФСИН России по Республике Крым и г. Севастополю подполковник внутренней службы ОСОБА_7 », та які датовані - 12.09.2017-13.09.2017 (том № 2, а.с. 119-143);

- протокол огляду від 06.12.2021 з додатками, який складений прокурором відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , з якого вбачається, що під час введення у інтернет-браузері «Google Chrome» посилання «http://fkurf.ru/yuzhnyj_fo/respublika_krym/fku_ik-2.html» відкрилася сторінка, на якій розміщена інформація про « ІНФОРМАЦІЯ_6 ». У ході огляду встановлено дані по «ФКУ ІНФОРМАЦІЯ_7 », яка розташована за адресою: « АДРЕСА_3 », телефон: НОМЕР_2 , керівником на сайті зазначено: «начальник: подполковник внутренней службы ОСОБА_7 ». Далі на сайті розміщено графік прийому громадян керівництвом «ФКУ Исправительная колония № 2 УФСИН России по Республике Крым и г. Севастополю» (том № 2, а.с. 144-150);

- протокол огляду речей і документів від 16.04.2020, який складений слідчим-криміналістом слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України в АР Крим (з дислокацією в м. Херсон) ОСОБА_10 , з якого вбачається, що під час введення у інтернет-браузері « ІНФОРМАЦІЯ_8 » посилання «http://gulag-info.ru/soobshenija-o-narushenijah/page,1,3,73-http-wkapkaneru-indexphpthreads-fku-ik-2-ufsin-rossii-po-respublike-krym-i-g-sevastopolyu1594-.html» відкрилася сторінка, на якій наявний запис із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 », який розміщено 14.07.2018. Під час огляду зазначеної сторінки встановлено, що вона містить, зокрема записи, здійсненні невстановленими особами такого змісту: «указанным лицам, несмотря на угрозы со стороны начальника ИК-2 ОСОБА_7 , удалось передать членам ОНК 33 заявления о противозаконных и откровенно преступных действиях ответственных должностных лиц ИК-2. Сведения, содержащиеся в указанных жалобах, подтверждают и дополняют изложенные в данном моем обращении факты. В настоящее время в адрес осуждённых, обратившихся на личный приём членам ОНК, со стороны руководства ИК-2 поступают угрозы физической расправы, которую начальник ИК-2 ОСОБА_7 обещает осуществить после их перевода в строгие условия содержания» (том № 2, а.с. 164-172);

- відповідь начальника ДЗНД СБ України щодо виконання доручення від 08.08.2016 № 5/3/4-13729, відповідно до якої за результатами огляду відкритих джерел встановлено, що колишній заступник начальника Сімферопольського слідчого ізолятора ОСОБА_3 станом на 18.06.2016 обіймає посаду «начальника ФКУ ИК-2 УФСИН России по Республике Крым и г. Севастополю», підполковник внутрішньої служби (том № 2, а.с. 201-202);

- протокол огляду від 05.08.2016, який складений оперуповноваженим ДЗНД СБ України, з якого вбачається, що під час введення в пошуковій системі «Google» « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з`являється, зокрема посилання на інтернет ресурс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (ІНФОРМАЦІЯ_10 ), перейшовши на зазначений інтернет ресурс здійснено перехід на посилання « ІНФОРМАЦІЯ_11 », далі - « ІНФОРМАЦІЯ_12 », далі - « ІНФОРМАЦІЯ_13 » (ІНФОРМАЦІЯ_14 ), на якій виявлено інформацію стосовно керівного складу, а саме « ІНФОРМАЦІЯ_15 », з якого вбачаються установчі дані чотирьох громадян України, зокрема ОСОБА_3 (том № 2, а.с. 204-218);

- відповідь голови комісії з ліквідації ДПтС України від 08.11.2018 з додатками, з якої вбачається, що на момент окупації території АР Крим з посади, що належали до номенклатури голови ДПтС України, наказом ДПтС України від 07.04.2014 № 37/ОС-14 звільнено зі служби з 10.04.2014 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 , начальника Керченської виправної колонії (№ 126) (том № 2, а.с. 235-240);

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 01.09.2021, на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.08.2021 за клопотанням слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, яким вилучено том № 18 та 41 матеріалів кримінального провадження № 0001732 від 25.12.2014, копії матеріалів зазначеного кримінального провадження стосовно руху провадження (том № 3, а.с. 134-146);

- лист в.о. директора Департаменту по роботі з персоналом ДПтС України від 27.04.2016 № 5/1-501/34-16, яким надано, зокрема послужний список ОСОБА_3 , анкету та автобіографію на 21 арк. (том № 3, а.с. 171);

- додаток до зазначеного листа в.о. директора Департаменту по роботі з персоналом ДПтС України від 27.04.2016 № 5/1-501/34-16, а саме послужний список № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який містить у тому числі такі дані: дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: АДРЕСА_4 , національність: росіянин, володіє російською та українською мовами, отримав вищу освіту, остання посада: начальник Керченської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в АР Крим та АДРЕСА_5 ), а також зазначені його військові спеціальні звання та зазначено строк служби обвинуваченого у Збройних силах, в органах МВС та в Державному департаменту України з питань виконання покарання. У зазначеному списку наявна відмітка про те, що відповідно до Наказу ДПтС України № 37/ОС-14 від 07.04.2014, ОСОБА_3 звільнений у запас Збройних сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) 10.04.2014 (том № 3, а.с. 172-186);

- додаток до зазначеного листа в.о. директора Департаменту по роботі з персоналом ДПтС України від 27.04.2016 № 5/1-501/34-16, а саме автобіографія ОСОБА_3 разом з анкетою, відповідно до якої він є уродженцем м. Сімферополь, громадянин України, має паспорт НОМЕР_3 , виданий Київським РВ Сімферопольським МУ ГУ МВС України в Криму 31.05.2002, дата народження 29 січня 1972 року, отримав вищу освіту, володіє українською та російською мовами (том № 3, а.с. 187-190);

- лист в.о. начальника Департаменту по роботі з персоналом ДПтС України від 06.04.2016 № 5/1-450/34-16, відповідно до якого наказом ДПтС України від 07.04.2014 № 37/ОС-14 звільнено зі служби з 10.04.2014 підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 , начальника Керченської виправної колонії (№ 126) (том № 3, а.с. 192-193);

- додаток до зазначеного листа в.о. начальника Департаменту по роботі з персоналом ДПтС України від 06.04.2016 № 5/1-450/34-16, а саме витяг з Наказу від 07.04.2014 № 37/ОС-14, відповідно до якого у відповідності з Положеннями про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з посади начальника Керченської виправної колонії управління ДПтС України в АР Криму та АДРЕСА_4 (№ 126) у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням) підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ), який перебуває у розпорядженні Державної пенітенціарної служби України, 10.04.2014. Вислуга років на день звільнення становить у календарному обчисленні 21 рік 11 місяців 15 днів, у пільговому обчисленні 26 років 05 місяців 25 днів (підстава: рапорт ОСОБА_3 ) (том № 3, а.с. 194-195);

- додаток до зазначеного листа в.о. начальника Департаменту по роботі з персоналом ДПтС України від 06.04.2016 № 5/1-450/34-16, а саме біографічна довідка підполковника внутрішньої безпеки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , національність: росіянин, уродженця АР Крим м. Сімферополь, з повною вищою освітою, володіючого українською, російською та англійською зі словником мовами, остання трудова діяльність 08.2013 до 10.04.2014 начальник Керченської виправної колонії управління ДПтСУ в АР Крим та м. Севастополі (№ 126), звільнено в запас Збройних Сил України за п. 64 «ж» (за власним бажанням) (том № 3, а.с. 196);

- лист заступника голови ДПтС України від 16.08.2016 № 5/1-2946-0м/2-16 з додатками, які містять інформацію та фотознімки на персонал, який у 2012-2014 роках отримував службові посвідчення, у тому числі фотознімок ОСОБА_3 , а також витяг з наказу від 14.08.2013 № 59/ОС-13 про призначення підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ) начальником Керченської виправної колонії управління ДПТС України в АР Крим та м. Севастополі (№ 126), звільнивши його з посади заступника начальника СІЗО з оперативної роботи - начальника оперативного відділу Сімферопольського слідчого ізолятора цього управління (підстави: подання ОСОБА_3 , подання управління ДПТС України в АР Крим та м. Севастополі) (том № 3, а.с. 201-204);

- лист Генерального консула України в Ростові-на-Дону № 6115/16-500-101447 від 16.12.2021 з додатками, яким надіслано до Прокуратури АР Крим та міста Севастополя поштові повідомлення, які отримані, у тому числі, від так званої установи «Управління федеральної служби виконання покарань по Республіці Крим та м. Севастополь», що стосуються громадян України, які перебувають/перебували на тимчасово окупованій території України. Зазначені поштові повідомлення підписані «Начальником полковник внутренней ІНФОРМАЦІЯ_16 по Республике Крым и г. Севастополю» ОСОБА_7 », та які датовані - 04.10.2021, 13.10.2021, 14.10.2021, 27.09.2021, 17.09.2021, 16.09.2021, 10.09.2021, 09.09.2021, 09.07.2021, (том № 3, а.с. 205-221);

- протокол огляду від 06.12.2021 з додатками, який складений прокурором відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , з якого вбачається, що під час введення у інтернет-браузері « ІНФОРМАЦІЯ_8 » у вкладинці пошуку запит «ЕГРЮЛ» та у першому посиланні знайдено посилання на сайт: ІНФОРМАЦІЯ_17 , у браузері відкрилась сторінка, на якій розміщена інформація про « ІНФОРМАЦІЯ_18 », у подальшому у пошуковий запит введено такі дані «Федеральное казенное учереждение «Исправительная колония № 2 Управления федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и г. Севастополю» та знайдено виписку ЕРГЛЮ у першій строчці пошуку щодо зазначеної установи, начальником якої значиться ОСОБА_7 із зазначенням «дати присвоения ОГРН: 04.06.2014». До зазначеного протоколу долучено додаток «Выписка из Единого государственнного реестра юридических лиц», датованої 06.12.2021, з якої вбачається, що ОСОБА_3 , «ИНН 80» є начальником так званої установи «Федеральное казенное учереждение «Исправительная колония № 2 Управления федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и г. Севастополю» (том № 3, а.с. 222-251);

- протокол огляду від 06.12.2021 з додатками, який складений прокурором відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , з якого вбачається, що під час введення у інтернет-браузері « ІНФОРМАЦІЯ_8 » у вкладинці пошуку запит ІНФОРМАЦІЯ_19 , у браузері відкрилась сторінка, на якій розміщена інформація про « ІНФОРМАЦІЯ_6 », у ході огляду встановлено дані по «ФКУ ІНФОРМАЦІЯ_7 », керівником зазначено «начальник: подполковник внутренней службы ОСОБА_7 » (том № 4, а.с. 1-3);

- протокол огляду від 06.12.2021 з додатками, який складений прокурором відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , з якого вбачається, що за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_20 », при переході на вкладку «документи», яка розміщена з лівої сторони після вкладки «прес-служба» встановлено наявність документу від 28.03.2014 № 147 «О создании Управления Федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и городу федерального значения Севастополю», а також «Положение об Управлении Федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и городу федерального значения Севастополю» від 28.03.2014 № 147 (том № 4, а.с. 4-20);

- протокол огляду від 23.11.2022, який складений слідчим, відповідно до якого за допомогою відеохостингу «Youtube», введено запит «Исправительная колония № 2 г. Керчи (08.08.2017 ТК «твФМ»)», серед отриманих результатів, встановлено наявність відеосюжету «Исправительная колония № 2 г. Керчи (08.08.2017 ТК «твФМ»)», в якому у часових відрізках (00:27 хв - 00:44 хв), (00:59 - 01:25 хв), (04:26 хв - 04:43 хв), виступає особа, яка іменується як « ОСОБА_11 », що за зовнішніми ознаками схожий на ОСОБА_3 (том № 4, а.с. 89-92);

- висновок експертів від 19.12.2022 № 31795/22-35, яким встановлено, що у фрагменті відеозапису «Исправительная колония № 2 г. Керчи.mp4», приклад якого наведений в дослідницькій частині висновку, та у зображенні особи, яке надане у якості порівняльного зразку ОСОБА_3 зображена одна й та сама особа (том № 4, а.с. 89-98);

- лист заступника керівника Офісу Президента України від 15.03.2023 № 45-01/244, відповідно до якого матеріалів стосовно припинення громадянства України ОСОБА_12 згідно з поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили.

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення, на підставі яких суд приймає рішення у справі.

Огляд вищезазначених веб-сайтів здійснено з дотриманням вимог ст. 237 КПК та зафіксовано за допомогою функцій скріншоту та друку.

Крім того, жодної із передбачених законом обставин для визнання зазначених доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_3 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

Також досліджено процесуальні документи, які хоча не є доказами, але приймаються судом, як такі, що свідчать про дотримання вимог процесуального закону як щодо підстав розпочати досудове розслідування, так і дотримання вимог щодо його проведення, жодна із сторін не заявила про не дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства при їх отриманні на стадії досудового розслідування, про їх недопустимість чи неналежність.

У судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами.

VI. Положення закону, яким керувався суд.

Положеннями ст. 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б однієї з цих ознак, складу злочину не утворюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 КК України, державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, - карається позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років.

При цьому, суд також бере до уваги таке.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 17 Конституції України прямо зазначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява № 39598/03) від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom) від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

VII. Висновки суду.

Як визначено ч. 1 ст. 111 КК України, державна зрада - це діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України спеціальний - ним може бути лише громадянин України, який досяг 16-річного віку.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України є національна безпека України, її суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність, обороноздатність, державна, економічна та інформаційна безпека.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України, може виражатись у трьох формах: 1) перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту 2) шпигунство - 3) надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна перебуває у стані війни або збройного конфлікту. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званий фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій державі або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід). У цій формі державна зрада визнається закінченою з моменту, коли особа почала надавати допомогу ворогові.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними. Різний вигляд може мати і допомога у проведенні такої діяльності. Вона може надаватися шляхом організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо.

При цьому підривною слід визнавати будь-яку діяльність, пов`язану зі спробою зміни системи вищих органів державної влади нелегітимним шляхом, з втручанням у міжнародну або внутрішню політику України, зі спробою змінити її територію або знизити обороноздатність, з ужиттям заходів щодо посилення економічної залежності України від інших держав тощо.

Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України полягає в будь-якій допомозі у проведенні підривної діяльності проти інтересів України, зокрема надання порад, вказівок, засобів чи знарядь або усуненням перешкод тощо.

При цій формі не має значення, як діяла особа - за завданням іноземної держави чи з власної ініціативи.

Із суб`єктивної сторони державна зрада характеризується прямим умислом.

Конкретні мотиви і мета не є обов`язковими ознаками державної зради і можуть бути різними.

Склад цього злочину побудований як формальний, тому законодавцем для притягнення до кримінальної відповідальності не передбачено настання певних наслідків у разі вчинення державної зради, оскільки надання іноземній державі, іноземній організації або їхнім представникам допомоги в проведенні підривної діяльності, є закінченим з моменту, коли громадянин України почав надавати конкретну допомогу зазначеним вище суб`єктам у проведенні цієї діяльності.

Розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, поза розумним сумнівом.

Громадянство України обвинуваченого підтверджено документами дослідженими судом, відповідно до яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, місце народження АР Крим, м. Сімферополь, паспорт НОМЕР_3 , виданий Київським РВ Сімферопольським МУ ГУ МВС України в Криму 31.05.2002, володіє у тому числі українською мовою, що виключає будь-які сумніви у вільному володінні ним державної мови.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України від 15.04.2014 № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Крім того, згідно з дослідженим судом листом заступника керівника Офісу Президента України від 15.03.2023 № 45-01/244 матеріалів стосовно припинення громадянства України ОСОБА_12 згідно з поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, статей 2, 17 - 20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_3 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. У разі примусового автоматичного набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_3 у межах цього провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і його вихід із громадянства України.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребують доказуванню в межах цього провадження та викладені у обвинуваченні, факти про те, що РФ тимчасово окупувала частину території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджений той факт, що ОСОБА_3 , залишаючись у розпорядженні ДПтС України у спеціальному званні «підполковника внутрішньої служби», після звільнення з посади начальника Керченської виправної колонії управління ДПтС України в АР Крим та міста Севастополя № 126 з 10.04.2014, у зв?язку із окупацією півострова Крим РФ, після прийняття окупаційною владою «Положения об Управлении Федеральной службы исполнения наказаний по Республике Крым и городу федерального значения Севастополю», затвердженого наказом Федеральної служби виконання покарань РФ від 28.03.2014 № 147, прийняв пропозицію представників незаконного, новоутвореного органу держави окупанта РФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » обійняти посаду «начальника ИК-2 УФСИН России по Республике Крым и городу Севастополю», таким чином перейшов на бік окупантів в період збройного конфлікту.

Також зазначенні обставини підтверджують факт надання ОСОБА_3 допомоги РФ у проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України. Своїми діями обвинувачений допоміг забезпечити функціонування незаконно створеного РФ органу, становлення та зміцнення окупаційної влади РФ на території України.

У суду не виникає сумніву в тому, що ОСОБА_3 безумовно усвідомлював факт окупації та агресії з боку РФ та створення окупаційною владою незаконних органів. Так, маючи достатній рівень освіти, життєвого досвіду та спеціальних знань, підполковник внутрішньої служби ОСОБА_3 , який був начальником Керченської виправної колонії управління ДПтС України в АР Крим та міста Севастополя № 126, не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій та їх наслідків.

Докази того, що ОСОБА_13 примушували до зайняття посади у вищезазначеному незаконному органу, створеному на тимчасово окупованій території АР Крим, за встановлених вище судом обставин, відсутні.

Ніяких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до ОСОБА_13 застосовувався фізичний та/або психічний примус, внаслідок застосування яких/якого обвинувачений вчинив інкриміновані йому дії, суду не надано.

Сукупність зазначених обставин дає підстави стверджувати про добровільність дій обвинуваченого, його свідомий вибір та власне волевиявлення щодо зайняття посади у незаконному органу, створеному на тимчасово окупованій території АР Крим.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні зазначені докази, розглядаючи кримінальне провадження з дотриманням положень ст. 337 КПК, суд всебічно, повно й неупереджено, дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми докази для висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме у вчиненні державної зради тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, що виразилась у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, та у наданні іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діянні, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, що виразилась у переході на бік ворога в період збройного конфлікту, та у наданні іноземній державі, іноземній організації та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Суд вважає сформульоване обвинувачення, яке пред`явлено особі, в частині прийняття ОСОБА_3 пропозиції представників незаконного, новоутвореного органу держави окупанта РФ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » обійняти посаду «заместителя начальника ФКУ ИК-1 УФСИН России по Республике Крым и городу Севастополю», недоведеним. З наведених матеріалів кримінального провадження не вбачається, що обвинувачений обіймав посаду «заместителя начальника ФКУ ИК-1 УФСИН России по Республике Крым и городу Севастополю».

Крім того, суд належно проаналізував наявні в матеріалах кримінального провадження документи на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 до слідчого (прокурора) та суду, направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження та приходить до обґрунтованого висновку, що наведене свідчить про те, що ОСОБА_3 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав б отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, у тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) приймати участь в судових засіданнях та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно.

Мотиви призначення покарання.

При призначенні ОСОБА_3 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, та те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст.ст. 66-67 КК України, пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

З огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність кількох обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014) конфіскація майна встановлюється не тільки за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також і за злочини проти основ національної безпеки України незалежно від ступеня їх тяжкості. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тривалість, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його особистою власністю.

Суд не знаходить правових підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону до 07.10.2014), оскільки вчинений ним злочин має триваючий характер і не закінчився станом на 31.10.2014 - дати набрання чинності Законом України № 1689-VII від 07.10.2014.

Отже, визначене покарання ОСОБА_3 , на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного взяття його під варту.

VIII. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та зважаючи на те, що відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. А тому, процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраховувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати за проведення судової експертизи № 31795/22-35 від 19.12.2022, які складають 9 438 (дев`ять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень, 50 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-документи отриманні від Міністерства юстиції України щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого засуджено окупаційним судом Російської Федерації на території АР Крим та незаконно переведено на територію Російської Федерації на 24 аркушах - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-документи отриманні від Міністерства юстиції України щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого засуджено окупаційним судом Російської Федерації на території АР Крим та незаконно переведено на територію Російської Федерації на 27 аркушах - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-документи отриманні від Міністерства юстиції України щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якого засуджено окупаційним судом Російської Федерації на території АР Крим та незаконно переведено на територію Російської Федерації на 24 аркушах - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1