Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

2 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002273 щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04.02.2008

за ч.3 ст.185, ст.198, ч.1 ст.384 КК України на 3 роки позбавлення волі;

2) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2010

за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

3) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 04.10.2012

за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

4) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.07.2019

за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

ухвалою Бердичівського міського суду Житомирської області

від 29.04.2022 звільненого умовно-достроково на невідбуту частину

10 місяців 19 днів позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2023 ОСОБА_3 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_3 і правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На переконання прокурора, звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд неправильно врахував обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, яке окрім визнання особою факту вчинення злочину передбачає відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки і бажанні виправити наслідки вчиненого, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином. Проте в даному конкретному випадку визнання вини обвинуваченим є лише обраним способом захисту в сподіванні на його звільнення судом від відбування покарання з випробуванням. Ставить під сумнів і наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки викрадене майно повернуто потерпілому органом досудового розслідування.

Крім того, звертає увагу на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та особу винного, який неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, має не погашені судимості, у зв`язку з чим вважає, що суд дійшов помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 4 серпня 2023 року, тобто в період запровадженого на території України воєнного стану, близько 1 години ОСОБА_3 біля будинку АДРЕСА_2 побачив припаркований автомобіль "Daewoo Nexia" д/н НОМЕР_1 та, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовленої металевої викрутки пошкодив замок передніх лівих дверей і проник у салон автомобіля, звідки таємно повторно викрав майно загальною вартістю 56 385 гривень, яке належало ОСОБА_9 , а саме: інструменти "Мегомметр UNI-T 511", набір інструментів "Haisser 70015" (82 предмети), пластиковий ящик з манометрами та шлангами марки "Master Тool", ящик "Haisser" з ручними інструментами, набір інструментів у ящику "Haisser", мультиметр "Unit-T" у чорному кейсі, органайзер "Master Тool", вакуумний насос "Value", пристрій для вимірювання тиску в системі кондиціонування "Super Star", універсальні дренажні трубки кондиціонера, розвальцовку "Super Star" серії CT806FT-L, труборіз серії ST-532 та ніж серії ST-207, шуруповерт "Sturm" та два акумулятора до нього, болгарку акумуляторну "Revolt 125", набір викруток "Intertool", пароочисник "Karcher", ліхтарик "Videx", картонний ящик з електрообладнанням.

Після цього ОСОБА_3 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 56 385 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 не працює, неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, вчинив новий злочин вже майже через рік після відбуття покарання за попереднім вироком, що свідчить про небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

Помилковими є і висновок суду про наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки вилучене за місцем проживання ОСОБА_3 під час обшуку майно повернуто потерпілому працівниками поліції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_3 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, як про це просить прокурор.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_3 вчинив умисний тяжкий злочин, обставини його вчинення, дані про особу винного, який неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, не працює, не має власної сім`ї, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів, оскільки судимість ОСОБА_3 за ст.198 КК України не погашена.

А тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Необхідності у призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, як про це просить прокурор, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2023 року щодо ОСОБА_3 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 4 серпня 2023 року по 25 вересня 2023 року включно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після проголошення резолютивної частини вироку його повний текст обов`язково вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3