КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 29 лютого 2024 року, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хутори Черкаського району Черкаської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участі: захисника підозрюваного в режимі відеоконференцзв`язку прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без права внесення застави з подальшим триманням його в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком до 09 березня 2024 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною з огляду на наступне.

Зазначає про необґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_6 .

Зауважує, що в протоколі НСРД на відео, в якому присутній ОСОБА_6 , не міститься жодних доказів, зокрема змісту розмов, передачі предметів тощо, які б свідчили про його причетність до інкримінованим злочинів. Стверджує, що цей протокол є єдиним долученим до клопотання доказом за участю ОСОБА_6 , проте, як вважає, він не є належним доказом в розумінні ст. 85 КПК України.

Зазначає, що приміщення гаража в м. Черкаси, в якому 10 січня 2024 року проведено обшук та вилучено порошкоподібну речовину, не перебуває у власності та/або користуванні ОСОБА_6 , а докази щодо володіння ним цим приміщенням до клопотання органом досудового не надано.

Звертає увагу на те, що протоколи огляду «закладок», з яких вилучались зразки на дослідження, не містять фактичних даних, які підтверджують, що до їх залишення і розташування має стосунок ОСОБА_6 .

Стверджує, що повідомлення від 10 січня 2024 року про підозру ОСОБА_6 містить його анкетні дані, однак виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень стосується ОСОБА_9 .

На переконання захисника, протокол затримання ОСОБА_6 складено з порушенням вимог КПК України, а тому є незаконним.

Вважає, що слідчий суддя безпідставно прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки зміст повідомлення про підозру та матеріали кримінального провадження не місять даних, обставин та обґрунтування, які можуть переконати в можливій причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 20 вересня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001773, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

10 січня 2024 року о 20 год. 12 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено затримання ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

11 січня 2024 року старший слідчий в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_8 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року клопотання задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому, допитано підозрюваного ОСОБА_6 , заслухано думку прокурора та позицію захисника, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості: переховування від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на наступне.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, що інкримінується підозрюваному, а саме, керівництво злочинною організацією, організації незаконного виготовлення, зберігання, перевезенні з метою збуту та збуті психотропної речовини в особливо великих розмірах, вчиненому злочинною організацією, є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, що свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні, що вочевидь впливає на питання щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. За таких обставин, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Ризик, передбачений пунктом першим частини першої статті 177 КПК України - переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому це може спонукати останнього до втечі на тимчасово непідконтрольні Україні території або за кордон та тривалого переховування від органів слідства та суду з метою уникнення зазначеного вище покарання. Окрім того, із наданих слідчому судді доказів, вбачається неодноразове перетинання підозрюваним під час воєнного стану кордону, що ним не заперечується. Доказів здійснення ним волонтерської діяльності і мети таких поїздок стороною захисту слідчому судді не надано. Вказане додатково свідчить про існування легальної можливості перетину ОСОБА_6 державного кордону і залишення території України.

Слідчий суддя врахував, що Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" зазначив, що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів". У справі "Летельє проти Франції" вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключний вид запобіжного заходу протягом певного часу.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що на даний час у межах досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, зокрема: не встановлені всі причетні до вчинення кримінального правопорушення особи (ймовірні інші співучасники - виконавці, пособники), не встановлено місць тимчасового проживання та перебування зазначених осіб, місць здійснення їх протиправної діяльності, інших місць зберігання наркотичних речовин, а тому перебуваючи на волі підозрюваний може вчинити дії спрямовані на знищення або приховування на даний час невідшуканих речей чи документів, які як самостійно так і в своїй сукупності можуть містити значення речових доказів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення.

Ризик, передбачений пунктом п`ятим частини першої статті 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обґрунтовується тим, що підозрюваний може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки не працевлаштований, а незаконний збут психотропних речовин може приносити швидкий стабільний заробіток. Також вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 125, 187, 263, 257, 115, 289, 307, 342, 343 та 345 КК України.

Окрім того, перевіряючи доводи та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з інкримінованими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає можливість вважати, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

Крім того, слідчим суддею враховано вік підозрюваного, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують його особу, дані про його соціальні зв`язки та спосіб життя, однак такі відомості, не можуть свідчити про відсутність або зменшення відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він в повному обсязі довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Крім того, слідчим суддею відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначено розмір застави у кримінальному провадженні.

Доводи захисника щодо необгрунтованності підозри, колегія суддів вважає непереконливими. При цьому, варто зазначити, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Доводи апеляційної скарги, що протокол затримання підозрюваного складено з порушенням вимог КПК України є необґрунтованими, оскільки колегією суддів під час його дослідження не встановлено порушень вимог КПК України.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, а тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді у даному провадженні не вбачається.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суд м. Києва від 11 січня 2024 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Унікальний номер справи 759/723/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Провадження № 11-сс/824/1541/2024 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України