УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000925 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

-якою звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0000925 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України закрито.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

представник потерпілої адвокат ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги з доповненнями.

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпіла просить ухвалу суду скасувати. Ухвалити вирок відносно ОСОБА_6 , яким визнати останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0000925 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України закрито.

Узагальнені доводи апеляційної скарги з доповненням.

В апеляційній скарзі потерпіла не погоджується з рішенням суду про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження за №0000925 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України. Зауважує, що була відсутня в останньому судовому засіданні в якому приймалось вказане рішення, проте бажала б приймати в ньому участь, якщо б знала, що воно останнє. Зазначає, що судом протягом 5 років розглядалась справа, засідання постійно відкладались, на думку потерпілої суд повинен був ухвалити вирок стосовно ОСОБА_6 , а не закривати кримінальне провадження.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Згідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставин: 10.03.2018 року, приблизно о 10-50 год., ОСОБА_6 , перебував у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де між ним та потерпілою ОСОБА_5 виник словесний конфлікт. В ході словесного конфлікту, у ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_10 схопив ОСОБА_5 за ліву руку та штовхнув її, від чого потерпіла вдарилася скронево-тім`яною частиною голови об шафу на кухні, внаслідок чого їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців лівої верхньої кінцівки, забою м`яких тканин скронево-тім`яної ділянки голови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні коридору, ногою наніс удар в область першого пальця стопи ОСОБА_5 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забою та синця першого пальця правої стопи у вигляді післятравматичного деформуючого артрозу першого плюсне-фалангового суглобу, контрактури із розгинальною установкою, кістозною трансформацією та больовим синдромом, які по ступеню тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 подав до суду клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2024р., задоволено клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0000925 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України закрито.

Задовольняючи клопотання захисника та звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, суд вказав, що відповідно до положень ст.12 КК України, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років. Відповідно до наданого суду Витягу з інформаційно-аналітитчної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", ОСОБА_6 з 11.03.2018 року до кримінальної відповідальності не притягувався. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України сплинув 10.03.2023 року.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до принципу правової визначеності рішення судів повинні бути прогнозованими та передбачуваними, що забезпечується існуванням єдності судової практики, яку формує своїми рішеннями Верховний Суд.

Сплив строків давності та згода обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності. Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 року (справа № 730/67/16-к).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, що відповідно до положень ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив 10 березня 2018 року, а тому відповідно до ст. 49 КК України обчислення строку давності починається з дня вчинення кримінального правопорушення, а саме з 10 березня 2018 року.

Відповідно до наданого суду Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", ОСОБА_6 з 11.03.2018 року по цей час до кримінальної відповідальності не притягувався. З урахуванням викладеного, судом першої інстанції вірно встановлено, що строк притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України сплинув 10.03.2023 року.

Відповідно до положень ст.284 КПК України, якщо під час судового розгляду справи будуть встановлені підстави для закриття справи, кримінальне провадження закривається судом зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ОСОБА_6 дав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, строки притягнення до кримінальної відповідальності, визначені п.3 ч.1 ст. 49 КК України, на час ухвалення рішення судом першої інстанції закінчились, обставин, що порушують їх перебіг, визначених ч. 2 ст. 49 КК України, не встановлено, суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України та закрив кримінальне провадження.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої щодо ухвалення стосовно ОСОБА_6 обвинувального вироку є неприйнятними. Як встановлено судом апеляційної інстанції, в ході судового розгляду у суді першої інстанції захисник обвинуваченого звернувся з клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України. Таке клопотання було розглянуто судом з дотриманням вимог ст. 285, ст. 286 КПК України. При цьому, обвинуваченому було роз`яснено підстави та наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності. Обвинувачений погодився на закриття кримінального провадження саме з підстави звільнення його від кримінальної відповідальності відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України, а тому суд першої інстанції був позбавлений процесуальної можливості ухвалити стосовно ОСОБА_6 вирок. Відсутні такі процесуальні повноваження і у суду апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що кримінальний процесуальний закон не передбачає наявність згоди потерпілого як обов`язкової умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд приймає до уваги лише тяжкість вчиненого злочину, строк його вчинення та відсутність підстав для зупинення чи перерви перебігу давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження.

Доводи потерпілої про те, що суд першої інстанції порушив її права, оскільки прийняв рішення за її відсутності є неспроможними. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд належним чином повідомляв потерпілу та її представника - адвоката ОСОБА_8 про всі судові засідання, в тому числі про час розгляду кримінального провадження, яке було призначено судом на 10-00 годину 21.03.2024 року. В судовому засіданні 21.03.2024 року, коли судом прийнято рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, був присутній представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 , який виказав свою думку щодо заявленого захисником клопотання, залишив розгляд цього питання на розсуд суду. Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_5 неодноразово заявляла клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила розглядати справу за участі її представника адвоката ОСОБА_8 , посилаючись на неможливість її з`явитись в судові засідання у зв`язку з виїздом. Зазначене свідчить про те, що судом першої інстанції прийняті всі заходи, передбачені кримінальним процесуальним законом, для забезпечення прав потерпілої в судовому засідання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2024 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Керуючись ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2024 року, якою звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідування за №0000925 за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України закрито, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді