Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2191/23
Провадження № 1-кп/553/499/2024
У Х В А Л А

Іменем України

19.04.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) - ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві об`єднане кримінальне провадження №0000401 від 02.11.2021 року, №0000164 від 23.08.2023 року, № 0000478 від 07.09.2023 року, № 0000003 від 02.01.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 Кримінального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляду у Ленінському районному суді м. Полтави перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000401 від 02.11.2021 року, №0000164 від 23.08.2023 року, № 0000478 від 07.09.2023 року, № 0000003 від 02.01.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження заходу забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому вказував про те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 КК України.

Прокурором у клопотанні вказувалось про те, що наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину та кримінального проступку.

В судовому засіданні прокурором вказувалось про наявність ризиків, передбачених п.п.1,5, ст. 177 КПК Українпи, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки перебваючи на волі обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлюючи те, що ним вчиненні кримінальні правопорушення в уперіод іспитового строку, за вчинення яких передбачене безальтернативне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, таким чином, може ухилися від слідства та суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначене покарання за скоєне кримінальне правопорушення. Обвинувачений не одружений, не працює та не мажє утриманців, що свідчить про слібкість йоого соціальних зв`язків.

Обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків у об`єднаному кримінальному провадженні, залякувати їх з метою зміни ними показань в судовому засіданні. Зміна показань свідків на користь обвинуваченого унеможливить якісне проведення судовоого слідства та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності.

Поряд з цим, в клопотанні прокурором вказувалось про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, приймаючи до уваги той факт , що останній не працює, не має будь-яких легальних джерел доходів, а вчинення нових корисливих злочинів є способом отримання ОСОБА_7 гршових коштів, зловживає алкоголем.

У обвинуваченого відсутні будь-які засоби для існування: офіційні джерела доходів, постійного або тимчасового місця роботи, заощаджень, соціальних зв`язків є неспростованим ризиком вчинення злочинів ОСОБА_7 у майбутньому.

Обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз був засуджений 15.06.2023 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК Украхни звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Крім того, 23.11.2023 року слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави у кримінальному провадженні № 0000478 від 07.09.2023 року, розпочатому за ознаками вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке на даний час знаходиться на розгляді у суді, обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 22.01.2024 року з одним з обов`язків - в нічний час доби з 22 год. 00 хв. по 05 год. 00 хв. не залишати місце свого проживання, що по АДРЕСА_1 , який він порушив, 23.12.2023 року о 23 год. 30 хв. інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 січня 2024 року , визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 29 200,00 грн..

Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року, продовжено ОСОБА_7 дію заходу забезпечння кримінального провадження у вигляді тримання піжд вартою, строком на 60 днів, до 27 квітня 2024 року, включно.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив нові умисні кримінальні правопорушення у період іспитового строку, а це свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, не виконує покладені на нього судом обов`язки, вчиняє правопорушення та має схильність до антисоціальної поведінки.

Поряд з цим, прокурором вказувалось, що інший більш м`який захід забезпечення кримінального провадження не може бути застований до ОСОБА_7 , оскільки застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дасть можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні. Тому, зважаючи на вказані обставини прохав продовжити захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у виглядів тримання під вартою з можливістю альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, розмір якої уточнив в судовому засіданні та просив його визначити саме в розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як і було вирішено судом під час обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Відповідно до статті 331 ч.ч. 1, 3 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора з урахуванням уточнень не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_7 з урахуванням уточнень прокурора внесених до клопотання підтримав думку свого захисника.

Суд, заслухавши інших учасників судового розгляду, які не заперчеували проти клопотання прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Крім того, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням викладеного, суд вважає, що встановлений раніше ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі не зменшився та продовжує існувати з високою ймовірністю.

З огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам. Проте, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту на їх користь, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень у справі.

Під час розгляду клопотання не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням його стану здоров`я чи неможливість отримання медичної допомоги в місцях позбавлення волі.

В той же час, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що встановлені при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень пункту 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину - становить від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 182 КПК України та приймачи до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив нетяжне кримінальне правопорушення та кримінальний проступок, суд приходить до висновку про доцільністьпродовження визначеного під час обрання запобіжного заходу останньому розміру застави у розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 30 280,00 грн., розмрі якої і просив застосувати прокурор в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 331 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з уточненнями внесеними в судовому засіданні у рамках об`єднаного кримінального провадження №0000401 від 02.11.2021 року, №0000164 від 23.08.2023 року, № 0000478 від 07.09.2023 року, № 0000003 від 02.01.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 357 Кримінального кодексу України задовольнити.

Продовжити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Полтавська УВП № 23", строком на 60 днів, починаючи з 19 квітня 2024 року по 17 червня 2024 року, включно.

Визначити суму застави у розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 30 280,00 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Полтавській області (Отримувач : ТУ ДСАУ в Полтавській області; р/р № UA0015950 в ДКСУ м. Київ, ЗКПО 26304855,МФО: 820172) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави - ОСОБА_7 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

1) прибувати до суду за окремим викликом у зазначений час;

2) не відлучатися з м. Полтави без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживаннята/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим в даному кримінаьному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченою особою, яка утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1