Справа № 343/202/22
Провадження № 11-кп/4808/281/24
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме до 21 червня 2024 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Посилається на те, що він є особою похилого віку, має постійне місце реєстрації та на протязі 13 років перебуває у цивільному шлюбі із співмешканкою ОСОБА_10 , яка має власний будинок у м. Долина і неповнолітню дитину 13 років. Звертає увагу на те, що він раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. Зазначає, що будь-якого наміру переховуватися від суду з метою уникнути відповідальності не має.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

15 квітня 2024 року прокурор подала клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , та ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого, з метою уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставами вважати,що ОСОБА_8 може переховуватися від суду є те, що він не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, неодружений, у свідоцтві про народження дитини, яку він називає своєю, він батьком не записаний, проживав за адресою відмінною від місця своєї реєстрації, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Підставами вважати, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та потерпілого є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, усвідомлює можливість застосування до нього покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, що може спонукати впливати на свідків, які ще не допитані у ході судового розгляду, з метою зміни їх показань на його користь.

Підставами вважати, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та усвідомлює неминучість покарання, у разі доведення його винуватості.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Твердження обвинуваченого щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджується матеріалами провадження.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України є безпідставними.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_8 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, на переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять інших переконливих даних, що обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що тривалість розгляду кримінального провадження обумовлена складністю кримінального провадження.

Разом з тим, встановлення порушення розумних строків розгляду кримінального провадження не є безумовною підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки питання про обрання виду запобіжного заходу провинно бути вирішено з врахуванням конкретних обставин у відповідності до вимог кримінального процесуального закону з метою забезпечення справедливого судового розгляду кримінального провадження та збереження відповідного балансу між наявним суспільним інтересом та принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року про продовження тримання під вартою щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4