ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/898/24 Справа № 629/4227/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі матеріали кримінального провадження №0000903 від 19.06.2019 року щодо ОСОБА_8 , за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , поданими на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лозова Харківської області, громадянина України, який має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не був засудженим, працює продавцем непродовольчих товарів у ФОП ОСОБА_13 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років.

Початок строку відбування покарання визначений з моменту затримання ОСОБА_8

Зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_8 , відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з 24.06.2019 по 19.03.2020 року.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 24533 (двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 44 (сорок чотири) копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500000 (п`ятсот тисяч) гривень, а всього - 524533 (п`ятсот двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять три) гривні 44 (сорок чотири) копійки.

Вироком суду встановлено, що 19.06.2019 приблизно о 01:30 годині ОСОБА_8 знаходився у квартирі АДРЕСА_2 своєї знайомої ОСОБА_14 , розташованої у будинку АДРЕСА_3 .

Помітивши на телефоні ОСОБА_14 повідомлення від раніше не знайомого йому ОСОБА_15 , ОСОБА_8 вирішив з`ясувати у останнього характер стосунків між ним та ОСОБА_14 і з цією метою по телефону викликав його у двір до вищевказаного будинку.

Приблизно о 02:00 годині ОСОБА_8 вийшов з квартири на вулицю до вказаного будинку, де за його ініціативи між ним та ОСОБА_15 на ґрунті особистих неприязних стосунків, обумовлених телефонним повідомленням ОСОБА_15 на телефон ОСОБА_14 , виникла сварка, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, при цьому ОСОБА_8 , будучи майстром спорту з вільної боротьби, володіючи технічними прийомами та спеціальними навичками, у тому числі, що виводять особу з рівноваги, мав явну перевагу у вазі тіла та фізичній силі перед ОСОБА_15 .

Під час сварки ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння у вигляді умисного застосування фізичного насильства, діючи з непрямим умислом, з великою силою, умисно наніс удар кулаком в нижню щелепу ОСОБА_15 , від якого останній впав на асфальт.

Умисно завдаючи без будь-якого попередження удар з великою силою кулаком в життєво важливий орган, тобто в голову потерпілому ОСОБА_15 , який цього не очікував і не спроможний був захищатися, ОСОБА_8 з урахуванням своїх фізичних даних розраховував на особливу силу удару і такі можливі наслідки, як різке падіння потерпілого й удар головою об асфальт, від чого його здоров`ю буде спричинена тяжка шкода, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

У результаті вказаних дій ОСОБА_15 вдарився головою об асфальт, втратив свідомість та отримав тяжку закриту черепно-мозкову травму у вигляді: садна в потиличній ділянці по серединній лінії і правіше від неї в 7 см догори від кордону росту волосся (6x5,7 см) з крововиливом в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в цій області, лінійно-зигзагоподібного перелому кісток основи черепу, який починається на потиличній кістці по серединній лінії і йде косо вправо і донизу та закінчується в правій середній черепній ямці (загальною довжиною близько 11 см), крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку (субарахноїдальний крововилив), які утворились внаслідок його падіння з висоти власного зросту на площину і ударом потиличною ділянкою об неї з наданням тілу прискорення, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; синець на нижній щелепі зліва на рівні 3-5 зубів (4x2,5 см) відноситься до легких тілесних ушкоджень.

21.06.2019 ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень помер у медичному закладі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 КК України як нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду у частині визначеної судом кваліфікації його дій. Вважає за необхідне перекваліфікувати їх з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Зазначає при цьому, що потерпілий ОСОБА_16 свідомо його провокував під час конфлікту, ображав його і внаслідок таких дій він, ОСОБА_8 , дійсно наніс потерпілому удар у щелепу, категорично не бажаючи настання тяжких наслідків, тим більш - смерті і не застосовував ніяких навичок, отриманих ним під час занять професійним спортом. Оскільки, слідчий не проводив за участю обвинуваченого слідчого експерименту, він не зміг на місці ще раз відтворити події та пояснити характер своїх дій.

Після завдання удару ОСОБА_17 піднявся, сидів на лавці та не просив допомоги.

Апелянт стверджує, що суд недостатньо звернув увагу ані на висновки СМЕ, ані пояснення допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_18 , які свідчать про те, що причиною смерті ОСОБА_19 стало його падіння потиличною частиною на асфальтовану поверхню, а синець на щелепі є наслідком удару та причиною прискорення тіла під час падіння і це тілесне ушкодження кваліфіковане як легке.

Обвинувачений зауважує, що щиро кається у скоєному, визнає та готовий сплачувати визначену у вироку суду компенсацію за спричинену моральну та матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 і не зміг це зробити з огляду терміну перебування його під вартою.

Захисник ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі також просить про зміну вироку і перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання ОСОБА_8 з урахуванням положень ст.75 КК України.

Захисник наводить аналогічні за змістом із апеляційною скаргою обвинуваченого доводи щодо наявності іншого умислу у ОСОБА_8 під час конфлікту із потерпілим ОСОБА_20 , відсутність мети спричинити смерть потерпілому та безпідставність тверджень застосування під час удару у щелепу потерпілого отриманих у професійному спорті навичок, дані судово-медичної експертизи щодо причини настання смерті ОСОБА_19 внаслідок удару потиличною частиною голови об асфальтовану поверхню, а також, щодо щирого каяття обвинуваченого у скоєному, добровільну явку до органів поліції зранку після подій, намір відшкодувати потерпілій ОСОБА_7 завданої моральної та матеріальної шкоди, наявність на утриманні малолітніх дітей та відсутність судимостей.

У апеляційних скаргах потерпіла ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлених вироком суду обставин вчинення ОСОБА_8 , як вони викладені, правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, просять скасувати вирок суду у частині розміру призначеного покарання та постановити новий вирок у цій частині, призначивши ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

Вважають, що призначене обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років не відповідає тяжкості скоєного тим кримінального правопорушення та характеристиці особи.

Потерпіла, зокрема, зауважує про зухвалу, на її думку, поведінку ОСОБА_8 під час судового засідання у суді першої інстанції та спроби затягнути розгляд справи, зазначає про існування інших кримінальних проваджень щодо нього, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку останнього.

Представник державного обвинувачення звертає увагу на те, що обвинувачений спровокував конфлікт із ОСОБА_20 , користуючись фізичною перевагою над тим, хоча, мав можливість покинути місце подій та піти. Дочекавшись, коли потерпілий став також агресивно реагувати у відповідь, зненацька наніс удар із дуже значною силою, що категорично свідчить про намір позбавити потерпілого життя.

Прокурор зауважує про відсутність щирого каяття ОСОБА_8 , що виключає можливість призначення мінімального покарання за санкцією ч.2 ст.121 КК України.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та захисника ОСОБА_10 , заперечували проти задоволення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 . Додатково подали клопотання та письмові підтвердження про дії обвинуваченого щодо намагання відшкодувати потерпілій шкоду, а обвинувачений підтвердив своє щиросердне каяття у скоєному, просив вибачення у потерпілій ОСОБА_7 ;

- прокурор ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 , у свою чергу, підтримали подані ними апеляційні скарги у повному обсязі викладених доводів, заперечували проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника. Потерпіла ОСОБА_7 відмовилась отримувати від обвинуваченого у рахунок відшкодування шкоди запропоновані тим грошові суми, наполягаючи на призначенні ОСОБА_8 суворого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши у межах доводів поданих апеляційних скарг скарг сторін матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , проаналізувавши додатково надані сторонами під час апеляційного розгляду докази, повторно дослідивши за власної ініціативи окремі докази,наявні у матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що місцевим судом, на підставі сукупності досліджених доказів, правильно встановлені обставини, що 19 червня 2019 року, о 02 годині, на ділянці місцевості, поблизу будинку АДРЕСА_3 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , ОСОБА_8 наніс ОСОБА_15 удар кулаком у нижню щелепу, від чого той упав на асфальт та втратив свідомість.

Такий час, місце подій та обставини конфлікту пояснили суду під час судового розгляду, окрім самого ОСОБА_8 , безпосередньо допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , досліджені судом дані протоколу огляду місця події від 19.06.2019 року, протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_22 .

Пояснення цих свідків взаємопов`язані як між собою, так і зі змістом письмових доказів і не мають суперечностей. Зазначені свідки допитані у режимі судового засідання у присутності обвинуваченого та його захисника; від допиту свідка ОСОБА_27 сторони відмовились. Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника у цій частині щодо порушення, на їх думку, вимог діючого КПК України та про необхідність проведення перехресних допитів між обвинуваченим з одного боку та свідків і експерта - з іншого, є необґрунтованими.

Разом з тим, перевіряючи іншу частині доводів апеляційної скарги сторони захисту та обвинуваченого щодо допущеної судом першої інстанції помилки під час визначення правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України, колегія суддів погоджується з ними за такими підставами.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження ( ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаними діями та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання ( ст.24 КК України).

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але, легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча, повинна була і могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків, слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст.119 КК України або за ст.128 КК України.

З встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що потерпілий ОСОБА_15 від удару ОСОБА_8 у нижню щелепу упав та вдарився головою об асфальтовану поверхню, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, що і були причиною смерті у медичному закладі.

У відповідності до протоколу огляду місця події з фото-таблицею від 19.06.2019 встановлено та оглянуто місце події - відкрита ділянка місцевості, яка розташована на відстані 15 м від входу АДРЕСА_4 і вона є асфальтованою. Апеляційним судом цей доказ був повторно досліджений.

Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 12-17/140-ЛЗт/19 від 26.07.2019 на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 , 1988 р.н., з урахуванням результатів лабораторних досліджень і у відповідь на поставлені в ухвалі суду питання експерт дійшов наступних висновків: причиною смерті ОСОБА_15 , 1988 р.н. став набряк-набухання головного мозку, зумовлений тупою травмою голови з лінійним переломом кісток основи черепа і крововиливом під оболонки головного мозку.

Вищевказана тяжка черепно-мозкова травма з лінійним переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку за своїм характером, взаєморозташуванням зовнішніх ушкоджень і внутрішньочерепних крововиливів вказує на те, що утворилася внаслідок падіння ОСОБА_15 з висоти власного зросту на площину і ударом потиличною ділянкою об неї з наданим тілу прискоренням, не виключено, що внаслідок травматичної дії в область нижньої щелепи зліва, де мається синець.

Тяжка черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепу і крововиливом під оболонки головного мозку у ОСОБА_15 утворилася при падінні його з висоти власного зросту з наданим тілу прискоренням і ударом потиличною частиною голови об пласку тверду поверхню (не виключено, що з асфальтним чи асфальтно-бетонним покриттям).

Тілесні ушкодження, що виявлені в ході проведеної експертизи трупа ОСОБА_15 (за винятком тих, що утворилися при медичних маніпуляціях) мають однаковий строк давності утворення і могли бути отримані в умовах однієї події - в період часу між 2 та 3 годинами 19.06.2019.

Апеляційним судом зазначені висновки СМЕ також були повторно досліджені.

Аналогічну причину смерті потерпілого ОСОБА_15 зазначив і допитаний у судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_28 , який, зокрема, роз`яснив, що було два травмуючих фактори: у нижній щелепі та в потиличній ділянці голови. Травма голови могла утворитися від падіння з висоти власного зросту, враховуючи розташування зовнішніх і внутрішніх ушкоджень: ззовні малося садно в потиличній ділянці і в цьому місці є лінійний перелом кісток черепу - це місце прикладання сили, а крововиливи в лобних ділянках голови свідчать, що це травма прискорення, оскільки крововиливи знаходяться на протилежному боці від місця прикладання сили (в потиличній ділянці).

Лінійний перелом черепу та крововилив під оболонку утворилися внаслідок падіння з наданням тілу прискорення: одночасно після падіння утворилися садно на потиличній частині голови, перелом кісток основи черепу та утворився крововилив в оболонку головного мозку. Черепно-мозкова травма з лінійним переломом та внутрішньочерепні крововиливи під оболонку головного мозку викликали набряк головного мозку.

Таким чином, тяжке тілесне ушкодження, яке і спричинило смерть ОСОБА_15 , було не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару у ділянку голови потерпілого, а результатом падіння останнього й удару головою у асфальтовану поверхню, чого ОСОБА_8 хоч і не передбачав, але, повинен був і міг передбачити.

Отже, у конкретному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку із чим дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.119 КК України, а вирок суду першої інстанції - зміні у цій частині, відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.409 КПК України

Такий висновок, на думку колегії, відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у провадженні №51-1147км19, та від 01 вересня 2022 року у провадженні № 51-5276км21.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника у цій частині є слушними та такими, що підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання щодо розміру призначеного ОСОБА_8 покарання та зазначених у апеляційних скаргах потерпілої та прокурора обставин з цього приводу, то колегія суддів зважує на таке.

Як убачається із пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 , наданих ним у судових засіданнях та відтворених у вироку суду, то останній фактично визнавав встановлений вироком суду перебіг та місце подій, причини конфлікту із потерпілим, не заперечував, що саме він наніс удар у обличчя ОСОБА_15 , після якого той упав на асфальт. Обвинувачений заперечував саме наявність інкримінованого йому прямого умислу щодо нанесення тяжких тілесних ушкоджень (внаслідок володіння професійними навичками ведення бою) і такого ж умисного ставлення щодо настання тяжких наслідків.

За таких обставин колегія суддів не погоджується із висновками суду щодо відсутність обставин, які пом`якшують покарання, адже ОСОБА_8 фактично визнав себе у вбивстві із необережності ОСОБА_15 , щиро розкаявся у скоєному ( додатково підтвердивши це під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження) і просив вибачення у потерпілої ОСОБА_7 .

Крім того, документально підтверджено наявність на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_8 малолітніх дітей 2011 та 2021 року народження, відсутність судимостей, про що суд першої інстанції і встановив та виклав у анкетних даних.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження колегією суддів задоволено клопотання захисника та обвинуваченого і долучено до матеріалів справи підтвердження намагання обвинуваченого ОСОБА_8 відшкодувати потерпілій ОСОБА_7 спричинену загибеллю її сина шкоду ( у тому числі, і висловлений намір зробити це одним платежем), шляхом поштових переказу.

Потерпіла ОСОБА_7 відмовилась від отримання відшкодування шкоди, про що повідомила колегії суддів, підтвердивши викладену у своїй апеляційній скарзі вимогу щодо ухвалення для ОСОБА_8 нового вироку із призначенням більш суворого покарання.

ОСОБА_8 має постійне місце роботи та позитивно характеризується, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідки та характеристики.

Така сукупність обставин, на думку колегії, свідчать про можливість звільнення ОСОБА_8 від призначеного за ч.1 ст.119 КК України покарання, у порядку ст.75 КК України, із випробуванням та встановленням максимального за розміром строку іспитового терміну.

Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої, з огляду на вищевикладені обставини, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404,405,409,418,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисниці ОСОБА_10 - задовольнити; у задоволенні апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 - відмовити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч.1 ст.119 КК України.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 3 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

У іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4