Справа №463/5863/24
Провадження №1-кс/463/4897/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

25 червня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові ОСОБА_6 , погоджене прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львова, українцю, громадянину України, відповідно до положень ст. 89 КК України не судимому, перебуваючому на посаді водія - номера обслуги стартового взводу стартової батареї НОМЕР_1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», перебуваючому на посаді водія автомобільного взводу військової частини НОМЕР_2 , одрнуженому, має на утриманні неповнолітніх дітей: 2009 та 2023 років народження, а також зі слів здійнює опіку над неповнолітніми дітьми 2009 та 2012 років народження, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 від 5 квітня 2024 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

слідчий за погодженням прокурора звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, із поміщенням до ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 25 жовтня 2021 року солдат ОСОБА_5 уклав контракт з командиром військової частини НОМЕР_2 на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22 вересня 2022 року №251 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія - номера обслуги стартового взводу стартової батареї НОМЕР_1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 . У порушення вимог нормативно-правових актів солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, вчинив злочин при наступних обставинах.

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України №299-РС від 27 лютого 2024 року №299-РС, солдата ОСОБА_5 , відповідно до п.п. 82, 83, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, звільнено з займаної посади військової частини НОМЕР_2 і призначено на посаду солдата резерву ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_3 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.03.2024 №64, солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27 лютого 2024 року №299-РС на посаду солдата резерву ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби у АДРЕСА_2. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 1 березня 2024 року №103/АД, військовослубовцям військової частини НОМЕР_2 , визначених як призначених на посади до військової частини НОМЕР_3 , у тому числі солдату ОСОБА_5 , 2 березня 2024 року зобов`язано вибути для проходження служби у выйськову частину НОМЕР_3 , розташовану у АДРЕСА_3.

1 березня 2024 року близько о 16 год. 00 хв. на стройовому плацу пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , начальником штабу - першим заступником командира військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_7 до присутніх військовослужбовців, у тому числі до солдата ОСОБА_5 , чітко та зрозуміло доведено наказ начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 27.02.2024 № 299-РС про призначення військовослужбовців на посади у військовій частині НОМЕР_3 , у тому числі солдата ОСОБА_5 на інші посади у військову частину НОМЕР_3 і віддано усно наказ про їх вибуття у військову частину НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 , а також доведено наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 1 березня 2024 року №103/АД про вибуття військовослужбовців, у тому числі солдата ОСОБА_5 з розташування військової частини НОМЕР_2 , з АДРЕСА_2 до м. Києва, а саме у розташування військової частини НОМЕР_3 , 2 березня 2024 року о 4 годині автобусом, який буде наданий для пересування особового складу.

Однак солдат ОСОБА_5 на наступний день 2 березня 2024 року близько о 03 год. 45 хв., знаходячись у розташуванні військової частини НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , в момент збору військовослужбовців для вибуття у військову частину НОМЕР_3 , через особисту недисциплінованість, не маючи жодних поважних причин, які могли бути підставою не вибувати у військову частину НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 і тим самим не виконувати наказ, умисно, відкрито, зокрема в усній та письмовій формі, 2 березня 2024 року о 3 год. 45 хв. відмовився виконати вищевказані накази командира про вибуття у військову частину НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 , написавши рапорти про залишення його у військовій частині НОМЕР_2 , безпідставно посилаючись на те, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей, тим самим умисно намагався ввести в оману командирів, яким було відомо, що ОСОБА_5 не є біологічним батьком трьох неповнолітніх дітей і не є їх усиновлювачем.

У подальшому, солдат ОСОБА_5 , продовжуючи свої противоправні дії, діючи умисно, з метою уникнути відповідальності за невиконання наказу, 2 березня 2024 року, близько о 15 год. 25 хв., перебуваючи у розташуванні військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , умисно ввів в оману командування військової частини НОМЕР_2 , повідомивши їм про, те що він самостійно виїде у військову частину НОМЕР_3 , після чого залишив військову частину НОМЕР_2 та у подальшому не прибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 , тим самим не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 2 березня 2024 №64 про вибуття на службу у військову частину НОМЕР_3 .

У подальшому, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в умовах воєнного стану, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, 2 березня 2024 року, близько о 15 год. 25 хв., перебуваючи у розташуванні військової частини НОМЕР_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , умисно ввів в оману командування військової частини НОМЕР_2 , повідомивши їм про, те що він самостійно виїде у військову частину НОМЕР_3 для виконання наказів командування про вибуття 2 березня 2024 року його до військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_2 для проходження військової служби, без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та у подальшому не прибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 , і повернувся на службу до військової частини НОМЕР_2 лише 1 квітня 2024 року, чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, 2 березня 2024 року о 15 год. 25 хв. солдат ОСОБА_5 без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка розташовувалась у пункті постійної дислокації за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, та в періоди часу з 2 березня 2024 року по 3 березня 2024 року, 9 березня 2024 року, з 19 березня 2024 року по 1 квітня 2024 року, терміном понад три доби, був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд поза межами військової частини, за виключенням періоду звернення його до медичних закладів з 4 березня 2024 року по 8 березня 2024 року, а також з 14 березня 2024 року по 18 березня 2024 року. У періоди з 2 березня 2024 року по 3 березня 2024 року, 9 березня 2024 року, з 19 березня 2024 року по 1 квітня 2024 року солдат ОСОБА_5 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Таким чином слідчий вважає, що в діях ОСОБА_5 наявні підстави для обґрунтованої підозри у вчинені останнім злочинів, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України, у зв`язку з чим 24 червня 2024 року останньому вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні таких.

Слідчий клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивує тим, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності. Вказує, що наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема звертає увагу на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, відтак розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Також продовжуючи перебувати на військовій службі, у разі відсутності запобіжного заходу підозрюваний може впливати на свідків - військовослужбовців своєї частини НОМЕР_2 , де він проходить службу, з метою схиляння їх до зміни або відмови від надання правдивих свідчень у суді, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій, тим паче враховуючи, що військоовслужбовець в праві носити зброю. При цьому, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Окрім того розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_5 , маючи певні навички використання зброї як військовослужбовець, перебуваючи на волі може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Також вказує, що підозрюваний, який вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 в умовах воєнного стану та відмовився виконувати бойові завдання, не виконавши наказ про вибуття у військову частину НОМЕР_3 , з великою вірогідністю може вчинити інші тяжкі та особливо тяжкі військові злочини. А також враховуючи те, що ОСОБА_5 у 2010 році був засуджений до позбавлення волі, він може вчинити повторно умисний злочин. При цьому звертає увагу на те, що ОСОБА_5 вчинив подвійно злочин за ст. 402 КК України, при цьому ввівши в оману командування, що виконає наказ, а потім вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України. Слідчий зазначає, що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, оскільки відповдіно до ч. 8 ст. 176 КПК України до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно такий запобіжний захід як тримання під вартою. Також з врахуванням положень ч. 8 ст. 176 КПК України просить не визначати підозрюваному розмір застави.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав з мотивів викладених в ньому, пояснення надав аналогічні викладеним в такому, а тому на даному етапі досудового розслідування вважає за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник відносно задоволення клопотання заперечила, вважає, що відсутні ризики визначенні ст. 177 КПК України для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а тому просила у випадку якщо слідчий суддя прийде до переконання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави.

Підозрюваний просив не застосовувати до нього запобіжний захід тримання під вартою, врахувати, що він не мав умислу вчиняти кримінально-каране діяння, а також врахувати обставини не прибуття його у військову частину, зокрема стан здоров`я його дітей та його особисто, а також його міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові здійснюється досудового розслідування кримінального провадження за №0000092 від 5 квітня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України

24 червня 2024 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України (сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення) свідчать, зокрема: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №64 від 2 березня 2024 року, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №84 від 21 березня 2024 року, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №95 від 1 квітня 2024 року, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №96 від 2 квітня 2024 року, функціональні обов`язки водія - номера обслуги стартового взводу стартової батареї НОМЕР_1 зенітного ракетного дивізіону, затверджені 19 трвня 2023 року наказом командира 5403 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 , витягом із наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України №299-РС від 27 лютого 2024 року, актом службового розслідування від 14 березня 2024 року та додатками до такого, протоколами допиту свідків.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Відтак ризиками, які дають підстави слідчому судді застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що підозрюваний, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, а відтак перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Окрім того перебуваючи на волі та продовжуючи перебувати на військовій службі, підозрюваний може впливати на свідків - інших військовослужбовців частини НОМЕР_2 , які на даний час ще не допитані судом, з метою схиляння їх до зміни або відмови від надання свідчень. Також, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, підозрюваний може перешкоджавти кримінальному провадження шляхом вчинення самокаліцтва або симулювання хвороби, а також може вчинити інші військові злочини.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного не суперечить приписам п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Наведені дані про особу підозрюваного, який на даний час вважається не судимим відповідно до положень ст. 89 КК України, не гарантують запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, слідчим суддею на даному етапі не встановлено.

При цьому доводи сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, його міцні соціальні звязки, не спростовують вищенаведених висновків, а сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення свідчать про наявність в його діях інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що з документів про стан здоров`я підозрюваного та наданих ним пояснень в судовому засіданні вбачається, що він проходив лікування у зв`язку з вживанням алкогольних напоїв під час самовільного залишення військової частини, що може свідчити лише про недотримання ним обов`язків несення служби, особливо під час запровадженого на території України військового стану.

На підставі наведеного, слідчий суддя вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні, в порядку ст. 177 КПК України, а тому запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 (шістдесяти) днів, тобто з 25 червня 2024 року до 23 серпня 2024 року включно.

При цьому згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відтак з врахуванням наведених положень слідчий суддя вважає, що при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу не слід визначити розмір застави, оскільки на даному етапі досудового розслідування такий запобіжний захід, як тримання під вартою без визначення розміру застави, зможе запобігти зазначеним ризикам, які на думку слідчого судді є досить реальними з підстав описаних вище.

Керуючись вимогами статей 176, 177, 178, 183, 186, 196, 197, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з часу оголошення ухвали 25 червня 2024 року.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят днів), тобто до 23 серпня 2024 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Львові ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1