Провадження №: 1-кс/336/632/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не судимого, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000872 від 10.06.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Старший слідчий СВ відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 10 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000872 внесено відомості за ч. 1 ст. 127 КК України за фактом спричинення катування потерпілій ОСОБА_7 , що мало місце в період з 18-00 години 8 червня 2024 року по 09-00 годину 10 червня 2024 року в будинку АДРЕСА_1 .

10 червня 2024 року ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину.

11 червня 2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні описаних дій за ч. 1 ст. 127 КК України.

У зв`язку з викладеним слідчий просить про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину; перебуваючи на волі, він може переховуватися від слідчого та суду; продовжувати вчинення кримінально караних діянь; незаконно впливати на свідків кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання, просить про його задоволення.

Підозрюваний та захисник заперечують проти задоволення клопотання, наголошуючи на тому, що більш м`який запобіжний захід буде здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним покладених на нього обов`язків.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Главою 18 КПК України внормовано процесуальні питання, пов`язані з застосуванням запобіжних заходів.

Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Цей запобіжний захід не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років (п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Інкриміноване ОСОБА_4 кримінально каране діяння є тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк від трьох до шести років позбавлення волі, тобто вказані особа та інкримінований їй злочин за формальними критеріями підпадають під діяння, у зв`язку з вчиненням яких можливо застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження.

Наданими суду доказами, якими є протоколи слідчих дій, доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 127 КК України.

Зазначений злочин є тяжким кримінально караним діянням в розумінні статті 12 КК України, і цю обставину враховує слідчий суддя, виносячи рішення на користь клопотання про взяття під варту.

Крім наведених міркувань, суд враховує те, що слідчий і прокурор довели наявність ризиків вчинення обвинуваченим дій, спробам вчинення яких в силу закону призвані перешкоджати запобіжні заходи, а саме: переховування від органу досудового розслідування та незаконного впливу на потерпілу і свідків.

На користь ризику про ухилення від досудового розслідування свідчить відсутність у підозрюваного місця проживання, відмінного від місця проживання потерпілої, де, за версією обвинувачення, ним і були вчинені протиправні дії проти її свободи та здоров`я.

Про ризик впливу на потерпілу, чиє місце проживання достеменно відомо підозрюваному і де він сам постійно проживає, свідчить зміст підозри, у відповідності до якої дії з катування ОСОБА_7 підозрюваним вчинялися з метою покарати її за дії, у вчиненні яких запідозрив її ОСОБА_4 .

При цьому, погоджуючись з виправданістю ризику ухилення від слідства та суду, а також незаконного впливу на потерпілу, слідчий суддя не вбачає реального підґрунтя в побоюваннях слідчого про можливість продовження ОСОБА_4 протиправної діяльності, так як ці твердження всупереч вимог змагальності не підкріплені жодними фактичними даними.

Відповідно до ст. 29 Основного Закону ніхто не може бути арештований або утримуватися під вартою інакше як за мотивованим рішенням суду і лише на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування» тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Суд бере до уваги і зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, проте вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На користь наведеного висновку враховує суд і висновки Європейського суду з прав людини, які в Україні застосовуються як джерело права, зокрема зміст рішення в справі «Летельє проти Франції», за яким особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оцінивши сукупність наданих стороною обвинувачення на користь клопотання фактичних даних, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Виходячи з викладеного, застосування найбільш суворого запобіжного заходу ґрунтується на сукупності передбачених законом передумов і за вказаних обставин продиктовано інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування (частина 4 ст. 183 КПК України).

З урахуванням наведених положень кримінального процесуального законодавства слідчий суддя при застосуванні запобіжного заходу за підозрою у вчиненні катування, поєднаного з спричиненням тілесних ушкоджень, не вбачає жодної підстави для обговорення питання про розмір застави для підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182-184,193,196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк у шістдесят днів, а саме: до 08 серпня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1