Провадження №11-кп/824/3667/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого на посаді юрисконсульта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов'язків, визначених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_8 мав ключі від приміщення офісу №18 приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_9 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , не являючись службовою особою, оскільки не був офіційно працевлаштований, допомагав працівникам офісу, виконуючи різну дрібну роботу.

Так, 26.07.2022 приблизно о 14 год. 20 хв. ОСОБА_8 прийшов до офісу №18 приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_9 , який знаходився за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи у вказаному місці, у ОСОБА_8 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння офіційним документом, а саме: офіційним бланком приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_9 НРО №858197 та печаткою, яка посвідчує офіційні документи приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Так, з метою доведення свого кримінально-протиправного умислу до кінця з особистих інтересів, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи те, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, ОСОБА_8 заволодів офіційним бланком приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_9 НРО №858197 та печаткою, яка посвідчує офіційні документи приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_9 , після чого розпорядився ними на власний розсуд, чим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення (кримінального проступку) до кінця.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у заволодінні будь-яким способом офіційних документів та печаток вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст. 357 КК України.

На вказаний вирок суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання з урахуванням вироку Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2023 року у виді одного року обмеження волі та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які виконувати самостійно.

Так, зазначає, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень. Оскаржуваним вироком встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив 26 липня 2022 року, тобто до ухвалення попереднього вироку.

Таким чином, прокурор зазначає, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, суд першої інстанції мав визначити ОСОБА_8 остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку суду.

Крім того, прокурор звертає увагу на те, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_8 ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню з огляду встановлені фактичні обставини кримінального провадження.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу та просив вирок суду змінити, пояснення захисника, який просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Із вироку суду вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції розглянув у порядку ст. 381-382 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 357 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Посилання апеляційної скарги прокурора на безпідставне застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував обставини і ступінь тяжкості скоєного, дані про особу обвинуваченого, який має вищу освіту, працює, на спеціальних обліках не перебуває, проживає за місцем своєї реєстрації. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За сукупності вище наведених обставин, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у виді обмеження волі.

При цьому, з урахуванням тяжкості скоєного ОСОБА_8 кримінального проступку, конкретних обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого, зокрема, його віку, наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд визнав вважає можливим застосувати до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку, оскільки, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів, оскільки призначене покарання ОСОБА_8 , з подальшим звільненням від його відбування, буде необхідним для виправлення ОСОБА_8 та його перевиховання, а також домірне скоєному.

Всупереч вимог апеляційної скарги прокурора, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивоване судом першої інстанції, а посилання прокурора на неврахування обставин вчинення кримінального проступку, не може слугувати підставою для незастосування ст. 75 КК України.

З приводу доводів прокурора про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, колегія суддів звертає увагу на таке.

Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Зокрема, згідно вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та за таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Крім цього, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 року (справа №760/26543/17), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

З огляду на викладене, а також те, що даним вироком ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, а попереднім вироком Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 358 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, і це покарання належить відбувати реально, колегія суддів вважає, що застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України в даному випадку не допускається та кожен вирок має виконуватись самостійно.

Також, слід звернути увагу на те, що на даний час вирок Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2023 року законної сили не набрав, оскільки перебуває на стадії апеляційного перегляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про незастосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 70 КК України та необхідність призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, є неспроможними.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 357 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: