Справа № 570/2184/24
Номер провадження 1-кс/570/275/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000323, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, -

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ ВП №1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 (далі - слідчий), за погодженням з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_8 (далі - прокурор), звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000323, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Короткий зміст клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 04 травня 2024 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи неподалік магазину, що по АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті виниклого словесного конфлікту, умисно наніс ОСОБА_9 один удар ножем в область живота в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

05 травня 2024 року, старшим слідчим за погодженням з прокурором, ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

На думку слідчого, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному проваджені іншим способом.

Також у клопотанні слідчий стверджує, що більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з обмеженням волі, не зможуть гарантувати виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене слідчий просить обрати підозрюваномузапобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Позиції учасників кримінального провадження.

Прокурор підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав, викладених у ньому.

Слідчий підтримав подане клопотання з підстав, наведених в такому.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Фактичні обставини справи, встановлені слідчим суддею та норми права, які підлягають застосуванню.

Ознайомившись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділення відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебуває кримінальне провадження № 0000323, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

04 травня 2024 року о 14 год. 00 хв., ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

05 травня 2024 року 2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, які згідно КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що відповідно до ст.183 КПК України не перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розділом II Кримінального процесуального кодексу України визначено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п.9 ч.2 ст. 131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Крім цього, у ст.178 КПК України визначений перелік обставин, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Щодо обґрунтованості підозри.

Поняття обґрунтованої підозри та чіткі критерії її оцінки у національному законодавстві не визначені.

Проте воно висвітлено у практиці Європейського суду з прав людини, що підлягає застосуванню українськими судами. Термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі "Нечипорук і Йонкало проти України"). Обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства").

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна бути заснована на об`єктивних фактах, наданих суду стороною обвинувачення.

Цей стандарт переконання є нижчим, ніж стандарт переконання "поза розумним сумнівом", та вимагає меншої ваги доказів, ніж для вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи на стадії судового розгляду.

Відповідно до практики ЄСПЛ, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 04.05.2024, протоколом огляду місця події від 04.05.2024, протоколом огляду місця події від 04.05.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 .

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначає, що оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення його вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише з метою визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тобто на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Як встановлено під час судового засідання та вбачається із досліджених слідчим суддею в судовому засіданні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, вони є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_13 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Щодо ризиків кримінального провадження.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання сторони обвинувачення, у цьому провадженні існують ризики, передбачені у п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 зазначено на необхідність запобігання спробам останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному проваджені іншим способом.

Щодо ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим з огляду на таке.

При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ "Пунцельт проти Чехії" ("Punzelt v. Czech Republic") № 31315/96 від 25.04.2000.

Слід зазначити, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, які згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання слідчого судді, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного вчинити дії з метою переховування від органів досудового розслідування та суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, приходить до обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Щодо ризику незаконно впливати потерпілого на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Дослідивши матеріали клопотання та заслухавши сторони кримінального провадження, слідчий суддя встановив, що у даному кримінальному провадженні потерпілий та свідки, на яких може незаконно впливати підозрюваний заради зміни чи відмови від наданих ними показань є його односельчанами, а свідок ОСОБА_12 його співмешканкою.

Так, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Тож, слідчий суддя приходить до переконання, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків є таким, який слід вважати доведеним та обґрунтованим.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, якій мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає даний ризик необґрунтованим, оскільки зі змісту клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що предмет зовні схожий на ніж з рукояткою коричневого кольору, з маркуванням «ROSTFREI», зі слідами речовини бурого кольорута інші речові докази слідчими були вилучені.

Таким чином, твердження слідчого про наявність у підозрюваного можливостей для знищення речових доказів є необґрунтованими, а відтак даний ризик не підтверджується наявними матеріалами, долученими до клопотання.

Щодо ризику підозрюваним перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: перешкоджати шляхом не прибуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого для проведення слідчих дій, що в подальшому може позбавити орган досудового розслідування можливості забезпечити розслідування кримінального провадження та завершення провадження у розумні строки, у зв`язку з чим порушуватимуться права інших учасників, вживати заходів щодо не встановлення інших співучасників злочину або ж уникнення останніми притягненні до кримінальної відповідальності, слідчий суддя зазначає, що таке обґрунтування слідчим по своєму змісту дублює ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Тож, з огляду на наведене вище, слідчий суддя приходить до переконання про недоведеність даного ризику.

Щодо можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим, статтею 177 КПК України та клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається "позбавленням волі" в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 "Про взяття під варту до суду" зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, особисте зобов`язання та інші, не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Так, на думку слідчого судді, застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановлених ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду; можливості незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні;

Відтак, за переконанням слідчого судді в обранні підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як просить його захисник, слід відмовити. При цьому слідчий суддя також враховує, що підозрюваний проживає в будинку свідка ОСОБА_14 .

Тож, слідчий суддя дійшов висновку, що до ОСОБА_6 слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання. (ч. 1, 2 ст. 197 КПК).

Зважаючи на ризики, встановлені під час судового розгляду, особливості досудового розслідування відповідної категорії кримінальних правопорушень, слідчий суддя вбачає обґрунтованим застосувати до підозрюваного тримання під вартою на строк 60 днів. Такий строк необхідно обраховувати з моменту затримання підозрюваного, а саме з 14 год. 00 хв. 04 травня 2024 року.

Щодо визначення застави.

Відповідно до п. 1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З огляду на наведені обставини слідчий суддя не вбачає підстав для визначення підозрюваному Маринку застави.

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000323, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відносно підозрюваного ОСОБА_6 - задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання, а саме з 14 год. 00 хв. 04 травня 2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 02 липня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 10 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1