Справа № 204/1236/24
Провадження № 1-в/204/284/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська клопотання засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2024 року до суду надійшло вказане клопотання.

В обґрунтування клопотання зазначено, що з 08.01.2020 по 23.10.2022 ОСОБА_5 відбувала покарання в установі особливо суворого режиму камерного типу, де ув`язнені відбувають покарання довічно. Крім того, умови тримання в умовах Криворізької установи виконання покарань № 3 Європейським судом з прав людини визнано, як катування (рішення у справі « ОСОБА_6 та інші проти України»).

На даний час ОСОБА_5 відбула 4 роки і 21 день призначеного вироком суду покарання, 3 роки з яких в умовах установи суворого режиму.

Під час відбування покарання в ДУВП № 79, ОСОБА_5 зразу влаштувалась на роботу швачкою, піклувалась благоустроєм території, брала участь у всіх самодіяльних заходах, малювала картини, зачитувала вірші. Відвідувала курси психолога по виховній роботі. На думку ОСОБА_5 вона повністю стала на шлях виправлення, оскільки працює повний робочий час та понаднормово, при цьому, маючи проблеми зі здоров`ям. ОСОБА_5 звертала увагу суду, що засуджена за неумисний злочин, стала на шлях виправлення, нарікань адміністрації установи за час відбування нею покарання (6 місяців), немає.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженої ОСОБА_5 заперечував, оскільки відсутні підстави для застосування щодо неї ст. 82 КК України.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання засудженої ОСОБА_5 підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

В судовому засіданні засуджена ОСОБА_5 подане клопотання підтримала в повному обсязі, зазначивши, що стала на шлях виправлення, працювала, малювала картини.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши подане клопотання, надані матеріали особової справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України встановлює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно з п.п.1,17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченоїст.50 КК України виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Суд зауважує, що в основі висновку суду про ступінь виправлення засудженого має лежати аналіз даних про особу засудженого за увесь строк відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

За висновком суду на час розгляду клопотання засудженої, відсутні безперечні та переконливі підстави вважати, що ОСОБА_5 стала на шлях виправлення, що підтверджувало би необхідність застосування щодо неї положення ст.82 КК України.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 засуджена вироком Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2021 року за ч. 3 ст. 286 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 08.01.2020.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.09.2022 року вирок Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 15.06.2023 року вирок Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12.09.2022 року щодо ОСОБА_5 залишено без мін.

Відповідно до характеристики на засуджену ОСОБА_5 від 12.04.2024, затвердженої Начальником ДУ «ДУВП (№4)», в ДУ «ДУВП (№4)» ОСОБА_5 перебуває з 15.11.2023.

ОСОБА_5 за період відбування покарання в ДУ «ДУВП (№4)» характеризується посередньо, має декілька стягнень, які погашені з плином часу, заохочень від адміністрації установи не має. З іншими співкамерниками інколи конфліктує, але підтримує рівні стосунки. Зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач.

Відповідно до довідки про заохочення і стягнення на засуджену ОСОБА_5 , остання заохочень не мала, за період з серпня 2020 по травень 2023 мала 11 стягнень, які погашені.

Із встановлених вище судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_5 спостерігаються деякі позитивні тенденції, однак поведінка засудженої була нестабільною протягом усього строку відбування покарання та не підтверджує таке систематичне здійснення процесу виправлення, що міг би ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання, у тому числі обмеження волі.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вони не свідчать про те, що засуджена ОСОБА_5 беззаперечно стала на шлях виправлення. Зокрема, за весь період відбування покарання до ОСОБА_5 застосовувалось 11 стягнень, враховуючи поміщення до карцеру. Заохочень не мала.

Також судом враховується характер скоєного кримінального правопорушення та відношення ОСОБА_5 до скоєного злочину та наслідків. Так, остання вину у скоєному кримінальному правопорушенні не визнала, оскаржувала рішення суддів по фактичним обставинам, скоїла кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що вказує на зухвале ставлення до встановлених правил та норм поведінки.

На даний час засуджена ОСОБА_5 висловлює прагнення до відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, що приймається судом, як обставина, яка свідчить про початковий процес становлення ОСОБА_5 до виправлення, але не підтверджує наявності в поведінці засудженої наявності стійких позитивних змін.

Доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в розглядуваному провадженні. У даному випадку, хоча, на час розгляду клопотання засудженої, відбутий ОСОБА_5 строк покарання узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України щодо засудженої є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. При цьому, станом на день надходження клопотання засудженої до суду, відбутий нею строк покарання становив 4 роки 30 днів.

За вказаних обставин, заміна засудженій ОСОБА_5 найбільш тяжкого виду покарання позбавлення волі, на обмеження волі, невідбута частина якого складає половину призначеного покарання, не відповідатиме меті покарання, передбаченої статтею 50 КК України виправленню засуджених, запобіганню вчинення ними та іншими особами нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.376 КПК України, ст.82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, - відмовити.

Копію ухвали суду направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для відома та вручення засудженій ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст ухвали складено 16 квітня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1