ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1014/24 Справа № 205/1146/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційними скаргами захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком до 29 березня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції посилається на доведеність ризиків, передбачених п.п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень

Зазначає, що в ході розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше продовженому обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала. Інші, більш м`які запобіжні заходи, в тому числі й цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю не спроможні забезпечити належне виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що судовий розгляд головуючим не був справедливим, зміст оскарженої ухвали не відповідає вимогам ст. 196 КПК України, оскільки її мотивувальна частина не містить відомостей про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає разом з рідними, тобто має стійкі соціальні зв`язки, на момент затримання мав постійне місце роботи, де працював без оформлення, що дозволяло йому забезпечувати сім`ю. В разі пом`якшення запобіжного заходу він зможе працевлаштуватися на постійне місце роботи.

Зазначає, що саме заборона залишати житло в період часу з 21:00 до 06:00 год. забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та виключить можливість у нього переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших осіб у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що він перебуває під вартою вже майже 4 роки; ухвала суду не відповідає практиці ЄСПЛ; застава є непомірною

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляції, просили задовольнити, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, які не припинили існувати.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого насильницького злочину, пов`язаного із спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна. Під час апеляційного провадження прокурором надані докази спроби обвинуваченим вчинення втечі з-під варти під час заводу його в камери тимчасового утримання, під час якої були вжиті заходи до його затримання та перешкоджання таким діям, а отже, існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, враховуючи, що дійсно в провадженні Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001023, в тому числі, щодо ОСОБА_7 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, висновок суду про існування ризиків, передбачених п.п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшли своє підтвердження та продовжують існувати.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`який альтернативний запобіжний захід, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечить належний розгляд провадження, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, буде суперечити інтересам суспільства, а тому продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ствердження захисника про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає разом з рідними, тобто має стійкі соціальні зв`язки, на момент затримання мав постійне місце роботи, де працював без оформлення, що дозволяло йому забезпечувати сім`ю, спростовані висновками суду першої інстанції, який, дослідивши відомості про особу обвинуваченого, встановив, що ОСОБА_7 не має достатніх соціальних зв`язків, неодружений, не має дітей та інших осіб на утриманні, не має постійного місця роботи та реєстрації постійного місця проживання. Належних та допустимих доказів зворотного під час апеляційного провадження сторона захисту не надала, у зв`язку з чим такі доводи є необґрунтованими.

Щодо доводів обвинуваченого в частині визначення розміру застави, то ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, відсутні відомості, що він має офіційне джерело доходу, обвинувачується у вчиненні насильницького особливо тяжкого злочину, а тому, визначення розміру застави відносно нього буде не достатнім для виконання останнім процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого слід залишити без задоволення.

В той же час, тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою за доводами сторони захисту хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, кількість епізодів, кількість обвинувачених, а також поведінку учасників кримінального провадження, та ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4