Справа № 333/1761/24
Провадження № 1-кс/333/734/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі аудіо та відео фіксації, в залі суду м. Запоріжжя, клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000394 і додані до нього матеріали відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Самійлівка, Новомиколаївського району, Запорізької області, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, не одруженого, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000394 від 03.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГУ НП в Запорізькій області № 297о/с від 29.06.2021 року ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Перебуваючи на вказаній посаді в спеціальному званні рядового поліції, відповідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» № 3781-XII від 23.12.1993 року, ОСОБА_8 являється працівником правоохоронного органу, та здійснюючи функції представника влади, тобто будучи службовою особою в силу статей 3, 7, 18 Закону України «Про Національну поліцію» (надалі Закон) № 580-VIII від 02.07.2015 року, має обов`язки неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати права і свободи людини, а згідно з вимогами ст. 23 Закону володіючи повноваженнями здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального та адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що корупція це використання особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій ст. 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди не матеріального чи не грошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Нормами ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що особам, зазначеним у частині першій ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Положеннями ст. ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вимоги для себе чи інших осіб, а у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів: відмовитися від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Водночас ОСОБА_8 діючи всупереч вищевказаним нормам законів, з метою отримання неправомірної вигоди, використовуючи своє службове становище, вчинив корупційний злочин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , будучи інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, відповідно до графіку чергувань 14.09.2023 року заступив на добове чергування з охорони громадського порядку спільно з інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 .

Далі, 14.09.2023 року, приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , рухаючись на службовому автомобілі Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 та виконуючи службові обов`язки відповідно до наданих державою повноважень, перебуваючи на автодорозі Т0408 у населеному пункті Заливне, Запорізьеого району, Запорізької області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), виявили військовослужбовця ОСОБА_10 , який під час керування транспортним засобом мопед (більш точних даних в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе), вчинив дорожньо-транспортну пригоду падіння з транспортного засобу.

Зупинившись біля місця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вийшли зі службового транспортного засобу та підійшли до військовослужбовця ОСОБА_11 , у якого ОСОБА_9 почав питати про належність до військового формування, на запитання співробітника поліції ОСОБА_11 повідомив, що проходить військову службу у 118-ї бригаді.

Після цього ОСОБА_9 надав команду ОСОБА_11 сісти до службового автомобіля Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повідомив, що вони поїдуть до командира ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом з військовослужбовцем ОСОБА_11 , перебуваючи у службовому автомобілі RenaultDuster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рушили до населеного пункту АДРЕСА_3 , до місця розташування військового підрозділу, у якому проходить військову службу ОСОБА_11 . Під час поїздки ОСОБА_9 в ході розмови з ОСОБА_11 висунув припущення, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_11 визнав факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та попросив ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не складати відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння). У цей час у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_11 .

Далі, приблизно о 14 год. 10 хв., прибувши до населеного пункту Зелена Діброва, Запорізького району, Запорізької області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зустрілись з командиром ОСОБА_11 ОСОБА_12 , який у свою чергу також попросив ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не складати відносно підлеглого ОСОБА_11 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Далі, перебуваючи в вищевказаному населеному пункті, з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_9 , за мовчазної згоди ОСОБА_8 , повідомив ОСОБА_12 про необхідність передання їм 16 000,00 грн., у якості неправомірної вигоди, для уникнення ОСОБА_11 адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_12 , розуміючи владні повноваження та службове становище ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а також те, що в разі не надання неправомірної вигоди, ОСОБА_11 може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, надав згоду на передачу неправомірної вигоди ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та рушив до місця свого мешкання за грошовими коштами.

Після цього, 14.09.2023 року, близько 14 год. 25 хв., перебуваючи у населеному пункті Зелена Діброва, Запорізького району, Запорізької області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_12 повернувся до службового автомобіля Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи при собі суму грошових коштів необхідну для передачі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у якості неправомірної вигоди для уникнення ОСОБА_11 адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Далі, діючи з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, за вказівкою ОСОБА_9 , ОСОБА_8 сів до службового автомобіля Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до якого також запросив ОСОБА_12 .

В подальшому, перебуваючи у службовому автомобілі разом з ОСОБА_12 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_8 , за допомогою жесту у вигляді п`яти витягнутих пальців правої руки, а також усно, повідомив ОСОБА_12 , що достатньо передати 5 000,00 грн., у якості неправомірної вигоди, для уникнення ОСОБА_11 адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Почувши суму неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , ОСОБА_12 запропонував та передав, а ОСОБА_8 у свою чергу, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , погодився та одержав неправомірну вигоду у сумі 6 000,00 грн., за невчинення ним та ОСОБА_9 , як службовими особами, дій в інтересах третьої особи ОСОБА_11 , а саме не притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 КУпАП.

Умисні дії ОСОБА_8 , що виразилися в одержанні службової особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються за ч. 3 ст. 368 КК України.

26.02.2024 року в порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

27.02.2024 року слідчому судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор в обґрунтування клопотання зазначив про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказав, що підозрюваний ОСОБА_8 розуміє, що йому повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, а також розуміє тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у інкримінованому йому злочині, тому може переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Крім того, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 своїми вказівками та порадами може допомогти іншим співучасникам ухилитись від кримінальної відповідальності, та/або може використовувати моральний та фізичний тиск відносно зазначених осіб, незаконно впливаючи на них, висловлюючи погрози, з метою схилення останніх до дачі неправдивих показань, з метою отримання в подальшому більш м`якого покарання для себе. Так, ОСОБА_8 має можливість впливати на заявника та свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно підозрюваного та інших свідків у кримінальному провадженні, а саме: схилити до дачі завідомо неправдивих свідчень; знищити речі чи документи, до яких він має доступ та які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні. Крім того, досудовим розслідуванням до цього часу ще не встановлені всі можливо причетні особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення. Таким чином, надання ОСОБА_8 можливості побачення та спілкування із цими особами може негативно вплинути на можливість встановлення об`єктивних обставин скоєння злочину чи унеможливити їх встановлення. Підозрюваний ОСОБА_8 працюючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Слідчий у своєму клопотанні звертає увагу слідчого судді на те, що запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню вказаних вище ризиків, у зв`язку із чим просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 строком на 60 діб, з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити, наголошуючи на наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані обставини на думку слідчого виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор у судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного і ризики, які існують.

Захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, посилаючись на відсутність підстав вважати, що ОСОБА_8 може здійснити дії, перераховані ч. 1 ст. 177 КПК України, просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічній час.

Підозрюваний ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав думку захисника, пояснив, що вину в скоєнні інкримінованого йому злочину він не визнає в повному обсязі.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Частиною другою ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 кримінально протиправного діяння, що виразилось в одержанні службової особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Також, слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

Слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

За таких умов, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що є підстави вважати, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, тому підозрюваний знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочини, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також в судовому засіданні підтверджено наявність ризику з приводу того, що ОСОБА_8 зможе впливати на свідків у кримінальному провадженні. Окрім цього є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати його у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, а також дані про його особу, зокрема наявність стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, його стан здоров`я, однак лише такі обставини, на переконання слідчого судді, не можуть нівелювати зазначені ризики неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , а відтак не можуть свідчити на користь застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що застосування відносно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, має встановлюватися в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Враховуючи положення ст. 182 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного у даному кримінальному провадженні є застава в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на теперішній час складає 121 120,00 грн.

Такий розмір застави, на думку слідчого судді, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

Відповідно до ст. 194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_8 повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч. 5 цієї статті. У разі невиконання цих обов`язків підозрюваним ОСОБА_5 , відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені цим Кодексом.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 42, 176, 177, 181 - 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_4 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Запорізької області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000394 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 30 квітня 2024 року (включно).

Строк тримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою по цьому кримінальному провадженню рахувати з моменту оголошення ухвали суду, а саме: з 01 березня 2024 року з 09 год. 44 хв.

Встановити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заставу у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 грн. 00 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, , Банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, Призначення платежу: вид платежу (застава, вартість частки майна тощо); П.І.Б. особи, за яку вноситься застава; номер справи (провадження); суд, в якому розглядається справа, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_8 , з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_8 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування з особами, визначеними слідчим, прокурором; дати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти), для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_8 строком на 2 місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

У разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовуються у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала слідчого судді діє по 30 квітня 2024 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1