ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-сс/821/80/24 Справа № 703/504/24Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора представник власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2024 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні 0000126,

в с т а н о в и л а:

07.02.2024 року прокурор Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно, в якому просить накласти арешт на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні та належить ОСОБА_8 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ; тимчасово, до скасування у встановленому законом порядку, заборонити власникам та іншим зацікавленим особам відчужувати, розпоряджатися або користуватися арештованим майном - автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 .

Своє клопотання прокурор мотивує тим, що слідчим відділом Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 06.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 06.02.2024 року близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Мазура від вул. Ржевської у напрямку вул. Рєпіна в м. Сміла Черкаського p-ну Черкаської обл., навпроти будинку № 22 по вул. Мазура, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не переконавшись у відсутності пішоходів, для яких може бути створена небезпека, продовжив рух, у результаті чого скоїв наїзд на ОСОБА_9 , який переходив проїжджу частину вулиці Мазура зліва на право відносно напрямку руху автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому правої гомілки та був доставлений до лікувального закладу. Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлюється.

06.02.2024 року під час проведення огляду місця події, автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 був оглянутий із застосуванням фотографування, в процесі чого на даному транспортному засобі були виявлені пошкодження і сліди, які виникли внаслідок ДТП та можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Після завершення огляду місця події автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 був переданий на тимчасове зберігання та майданчику тимчасового утримання транспортних засобів відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що знаходиться за адресою: вул. Перемоги, 13, м. Сміла, Черкаський р-н, Черкаська обл.

Приймаючи до уваги, що оглянутий та вилучений 06.02.2024 року автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 у даному кримінальному провадженні має значення речового доказу, оскільки зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, постановою слідчого від 07.02.2024 року вказаний транспортний засіб було визнано речовим доказом та місцем його зберігання було визначено майданчик тимчасового утримання транспортних засобів відділу поліції №2 Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що знаходиться за адресою: вул. вул. Перемоги, 13, м. Сміла, Черкаський р-н, Черкаська обл.

Вказує, що під час досудового розслідування слідству необхідно перевірити технічний стан автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що викликає необхідність проведення відповідних судових експертиз, методика проведення яких передбачає надання експертам для дослідження відповідних об`єктів, у даному випадку автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 у стані, який він мав на момент вилучення.

З цих причин слідству є вкрай важливим, з метою забезпечення кримінального провадження, запобігти можливостям приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження цих речових доказів, що можливо досягти лише шляхом позбавлення власників чи інших зацікавлених осіб права на їх відчуження, розпорядження чи користування ними. При цьому слідство вважає, що повернення речових доказів власникам жодним чином не гарантує можливості запобігання указаним вище ризикам, адже такі ризики можуть бути вчинені як самими власниками, так і третіми, в тому числі зацікавленими, особами з будь-якою метою (перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, відновлення транспортного засобу з метою його продажу, умисного пошкодження чи таємного викрадення майна і т.п.).

У процесі досудового розслідування встановлено, що автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 перебуває у користуванні та належить ОСОБА_8 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, приймаючи до уваги те, що автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, під час досудового розслідування необхідно провести судові експертизи із його залученням у стані, який він мав на момент огляду місця події 06.02.2024 року, а також слідчі дії, в яких може виникнути необхідність, з метою забезпечення збереження указаних речових доказів та досягнення дієвості кримінального провадження, прокурор звернувся із вказаним клопотанням.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2024 року клопотання задоволено.

Накладено арешт на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 перебуває у користуванні та належить ОСОБА_8 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Тимчасово, до скасування у встановленому законом порядку, заборонено власникам та іншим зацікавленим особам відчужувати, розпоряджатися або користуватися арештованим майном - автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 .

Ухвала суду мотивована тим, що прокурором доведено необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на автомобіль, оскільки останній є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту, що встановлюється під час кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_8 через свого захисника адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду від 09.02.2024 року в частині накладення арешту на майно скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді такою, що підлягає скасуванню через недостатню обґрунтованість прийнятого рішення та через відсутність необхідності продовження арешту майна. Вказує, що до клопотання про арешт автомобіля не додано доказів, які б підтверджували існування ризиків можливості приховування, знищення, спотворення його як речового доказу власником. Вважає, що сторона обвинувачення, не виконала зобов`язання щодо доведення існування обставин, існування яких повинне перевірятися при вирішенні клопотання, а при прийнятті рішення про його задоволення слідчий суддя не послався на жоден з доказів, якими були б обґрунтовані, висловлені в клопотанні та оскаржуваній ухвалі ризики.

Заслухавши доповідь головуючого, доводи прокурора, який заперечив проти вимог апеляційної скарги, представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали, що надійшли із Смілянського міськрайонного суду Черкаської області, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 вказано, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000126 про накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на зазначене майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна, з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення п. 1 ч.ч 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному або іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, доводи апелянта про те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вказане майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених п. 1 ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Відсутність повідомлення про підозру не спростовує висновків слідчого судді, зокрема тому, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, і відповідно до частини 3 вказаної статті накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 того ж Кодексу.

Отже, наявні матеріали клопотання містять докази, які вказують, що автомобіль марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, 2001 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , є доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, з урахуванням обставин, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні і які потребують доказування, тобто, що вказаний автомобіль відповідає ознакам речових доказів і має значення у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов до вірного висновку, що клопотання прокурора повністю відповідає вимогам та меті кримінального процесуального законодавства, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що автомобіль марки Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є об`єктом, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У клопотанні дотримано вимоги ст.171 КПК України, а саме зазначено підстави і мету арешту відповідно до положень ст.170 КПК України та зазначено відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; зазначений перелік майна, що належить арештувати, зазначені та додані документи, які підтверджують право власності на майно.

Клопотання відповідає завданням арешту - запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Твердження апелянта про те, що на даний час органом досудового розслідування проведені всі необхідні експертні дослідження та слідчі дії, потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала, не підтверджується матеріалами кримінального провадження, та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, однак може бути підставою для звернення до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з прийнятим слідчим суддею рішенням, були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, на підставі яких захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводах, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09.02.2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді