Справа №173/549/24
Провадження №1-кс/173/135/2024
У Х В А Л А

іменем України

22 лютого 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Слідчий суддя Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 від 16.02.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2024 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 від 16.02.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на наступне: В провадженні СВ ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2024 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що за результатом розгляду інформування УСБУ у Дніпропетровській області (обліковий номер 55/25-448 від 16.02.2024) було встановлено, що 16.02.2024 близько 14:59 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом декількох телефонних дзвінків на лінію "102" та "101" надав завідомо неправдиве повідомлення про замінування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає його дружина та дитина. ЖЄО 1363

16.02.2024 року на підставі письмового дозволу ОСОБА_4 було проведено огляд належного йому смартфону червоного кольору марки Samsung A11, SM-A115F, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 . В ході якого було виявлено неодноразові дзвінки на номери «101» та «102» за 16.02.2024, які збігаються з викликами, які надходили на лінію «102».

Окрім цього 16.02.2024 на підставі письмового дозволу ОСОБА_5 було проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого будь-яких вибухонебезпечних предметів, пристроїв тощо не виявлено.

На підставі вищевикладеного можна зробити висновок про безпосередню причетність ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.259 КК України.

Таким чином, з метою збереження речового доказу, існує обґрунтована необхідність в накладенні арешту на майно ОСОБА_4 ,а саме смартфону марки SamsungA11 червоного кольору, який був вилучений в ході огляду 16.02.2024.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчий суддя встановив, що 16.02.2024 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.259 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 2 цієї статі (170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна враховується наступне:

1)Правова підстава арешту майна;

2)Можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

З доданих до клопотання документів вбачається, що існують обґрунтовані підстави вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, копії яких додані до клопотання.

Зазначене в клопотанні майно, підпадає під наступні критерії: є доказом вчиненого кримінального правопорушення та містить на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, тобто підпадає під критерії, зазначені у ст. 98 КПК України.

Крім цього, слідчий суддя притримується думки, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Враховуючи вищевикладене та принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою проведення слідчих процесуальних дій, для забезпечення, швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, слідчий суддя вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на зазначене в клопотанні майно шляхом заборони користуватись та розпоряджатись.

Керуючись ст. ст. 98,170 -175 КПК України

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Жовтоводської окружної прокуратури про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 від 16.02.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на смартфон червоного кольору марки Samsung Galaxy A11, SM-A115F/DSN серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , який був вилучений 16.02.2024 в ході огляду, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування власником ОСОБА_4 та іншими особами.

Визначити місцем зберігання арештованого майна камеру схову відділення поліції №3 Кам`янського РУП в ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вул. Авраменка, 21

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1