Номер провадження: 11-кп/813/1124/24
Справа № 522/1506/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 06.02.2024, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду к/п № 0000032 від 26.01.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в респ. Молдова, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.04.2024 включно, із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 06.02.2024 в підготовчому судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах к/п №0000032 від 26.01.2024 за обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України було частково задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 05.04.2024 включно, із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 211 960 грн. та покладено у разі внесення застави на останнього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення було доведено, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу не зменшили та продовжують існувати, а саме обвинувачений ОСОБА_8 може вдатись до спроб переховування від суду та незаконно впливати на свідків в зазначеному кримінальному провадженні, які обумовлені тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна; свідки судом ще не допитані.

Окрім того, суд 1-ої інстанції враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а також майновий стан обвинуваченого, вважав за можливе визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що стороною обвинувачення не доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість ОСОБА_8 з моменту його затримання жодного разу не оспорював обґрунтованість пред`явленої йому підозри, останній під відеозапис в присутності захисника дав викривальні показання, які були послідовними, позаяк свою причетність не заперечував й в ході огляду місця події, а також в ході розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу;

- судом 1-ої інстанції належним чином не враховано того, що дружина ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи, яка на теперішній час потребує оперативного втручання, на утриманні у обвинуваченого також перебуває брат дружини - інвалід І групи з дитинства, при цьому протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 25.08.2023 підтверджується, що складна життєва ситуація, обумовлена зазначеними обставинами, ймовірно й послугувала мотивом можливого вчинення інкримінованих ОСОБА_8 дій;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що ОСОБА_8 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, де проживає разом із сім`єю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, окрім того обвинувачений має проблеми зі здоров`ям, які викликані остеохондрозом грудного відділу хребта, грижею дисків, протрузією дисків та грижею хребців;

- посилання прокурора на існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику незаконного впливу на свідків, оскільки останні повинні допитуватись безпосередньо судом не може слугувати достатньою підставою для обґрунтування зазначеного ризику, водночас ОСОБА_8 визнає свою провину, крім того два з допитаних свідків є співробітниками УСБУ в Рівненській обл., що саме по собі виключає можливість будь-якого впливу;

- визначений обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави є непомірним, оскільки він не працевлаштований, його сім`я знаходиться у скрутному стані, більш того його дружина потребувала та потребує й наразі оперативного втручання.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України або зменшити раніше визначений розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_8 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження, вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, вчиненого за попередньою змовою групо осіб, в період воєнного стану, у сфері забезпечення призову та мобілізації, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна), колегія судів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, в зазначеному кримінальному провадженні також існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливий незаконний вплив обвинуваченого на свідків та інших осіб, які причетні до вчинення зазначеного злочину, оскільки інкримінований ОСОБА_8 злочин вчинений за попередньою змовою групою осіб та відповідно до матеріалів справи у ході здійснення протиправної діяльності були також присутні й інші особи, які допитані під час досудового розслідування як свідки та в подальшому підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті.

При цьому, апеляційний суд зауважує на тому, що ризики це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих наслідків для кримінального провадження та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Апеляційний суд приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, де проживає разом із сім`єю, має позитивні характеристики, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не слугували стримуючим фактором для останнього, а також не свідчать про відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність в останнього законних джерел прибутку, у зв`язку із чим посилання сторони захисту щодо наявності на утриманні у обвинуваченого дружини та її брата є голослівними.

Твердження сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 проблем зі здоров`ям, зокрема остеохондроз грудного відділу хребта, грижа дисків, протрузія дисків та грижа хребців, апеляційний суд приймає до уваги, проте зауважує на тому, що медичні документи датовані 2018 роком та будь-яких доказів, які б об`єктивно свідчили про критичний стан здоров`я обвинуваченого та вказували на обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України виключають можливість застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Водночас, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», та наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Разом із цим, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту щодо визнання ОСОБА_8 пред`явленої йому підозри та надання викривальних показів, водночас зазначені обставини не можуть слугувати підставою для зміни зазначеної позиції під час судового розгляду кримінального провадження судом 1-ої інстанції.

Водночас, що стосується посилань захисника ОСОБА_7 щодо визначення обвинуваченому непомірного розміру застави, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, при визначені розміру застави, суд 1-ої інстанції врахував майновий стан обвинуваченого, а також те, що раніше обвинуваченому було визначено розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вважав за можливе визначити розмір застави 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо визначеного розміру застави, при цьому зауважує на тому, що розмір застави визначений в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у зв`язку із чим посилання сторони захисту щодо визначення непомірного розміру застави є необґрунтованими.

Окрім того, колегія суддів вважає неспроможними твердження захисника ОСОБА_7 стосовно того, що іншим обвинуваченим по справі застосовані запобіжні заходи, які не пов`язані з позбавленням волі, що є не справедливим по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки предметом апеляційного перегляду є судове рішення саме щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , яке є законним, обгрунтованим та справедливим.

Отже, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для зміни застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 06.02.2024, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05.04.2024 включно, із визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4