КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000006 за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2023 року, з підготовчого судового засідання, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368-3, ч. 3 ст. 190 КК України, повернуто прокурору Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Повертаючи кримінальне провадження прокурору, своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки уньому відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та належним чином сформульованого обвинувачення, а замість нього вказано - «стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 », що не передбачено діючим КПК України.

Крім того, в обвинувальному акті не викладена об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 368-3 КК України, в якій обвинувачується ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні двох злочинів, але при викладенні обвинувачення не зазначено, за яких обставин він вчинив кожен з _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2232/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 3 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_1

них, натомість викладено загальний опис подій, а в подальшому зазначена кваліфікація дій обвинуваченого.

За таких обставин, складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, порушує основні засади кримінального провадження, зокрема, верховенство права, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист, а також права осіб, які не є обвинуваченими за даним обвинувальним актом та не мають права на захист від викладеного в ньому обвинувачення, тому підлягає поверненню прокуророві для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи ухвалу суду незаконною через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, до нього додано всі передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України додатки, а відтак підстави для його повернення відсутні.

Суд же помилково дійшов висновку про відсутність в обвинувальному акті конкретного і зрозумілого викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень та належно сформульованого обвинувачення, відсутність об`єктивної і суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, оскільки така його позиція суперечить приписам п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України, де зазначено, що прокурор викладає у обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які є встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім того, системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_7 викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, які встановлені під час досудового розслідування. Вказані умисні дії ОСОБА_10 прокурором кваліфіковані як підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми за вчинення вказаною особою дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того хто надає таку вигоду та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368-3 КК України.

Під час викладення формулювання обвинувачення у обвинувальному акті зазначено ті дані, які прокурор вважає достовірно встановленими, і які по суті не суперечать викладу фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні суперечить сам собі, роблячи посилання на те, що прокурором взагалі у обвинувальному акті не викладено формулювання обвинувачення, а у подальшому вказує, що прокурором у формулюванні обвинувачення не зазначено об`єктивну і суб`єктивну сторони кримінального правопорушення. Тобто суд все ж таки дійшов висновку, що стислий виклад фактичних обставин це і є формулювання обвинувачення, однак, на його думку, він є недосконалим. Крім того, зазначення у ст. 291 КПК України законодавцем на викладення формулювання обвинувачення не свідчить про те, що в обвинувальному акті обов`язково повинно міститись два слова «формулювання обвинувачення».

Окрім того, суд першої інстанції оперує такими термінами, як неконкретність, незрозумілість, недосконалість висунутого обвинувачення, однак таких вимог діюче законодавство до обвинувального акта не містить.

Разом з тим, вказуючи на відсутність у формулюванні обвинувачення об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, суд відповідно дійшов висновку про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, однак не закрив кримінальне провадження на підставі ч. 1 ст. 284 КК України, більш того фактично прийняв рішення про повернення обвинувального акта прокурору для усунення його недоліків, чим фактично погіршив становище обвинуваченого, мінімізуючи його шанси бути виправданим за результатами судового розгляду обвинувального акта щодо нього у разі призначення його до судового розгляду.

При цьому, згідно вимог закону, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, проте стосовно формулювання обвинувачення не має будь-яких застережень чи вимог, формулювання обвинувачення викладається у тому виді, як це вважає необхідним прокурор.

Згідно з практикою апеляційних судів України у контексті вказаного випадку, повертаючи обвинувальний акт з наведених підстав, суд вийшов за межі предмета судового розгляду, який вирішується у підготовчому судовому засіданні, та фактично вдався до дослідження обставин кримінального провадження, оцінка яких надається під час розгляду по суті, та надає прокурору вказівку щодо необхідності зміни висунутого обвинувачення.

Між тим, питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації правопорушення, не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин. Не підлягають розгляду в підготовчому судовому засіданні й питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення. На цій стадії суд лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним процесуальним законом, не досліджуючи суть обвинувачення, а тому не вправі пропонувати прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події або викладати їх в інший спосіб.

Вважає, що, повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення прокурором вимог ст. 291 КПК України, адже зі змісту обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення дотримано. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно для його повного розуміння.

Повернення обвинувального акта із зазначених в оскаржуваному рішенні підстав призведе до необґрунтованого затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на порушення прокурором принципу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, згідно доводів апеляційної скарги прокурора, є безпідставними, оскільки не мають відношення до вирішення питання призначення або повернення обвинувального акта прокурору, так як і на порушення прокурором принципу верховенства права, права осіб, які не є обвинуваченими за даним обвинувальним актом та не мають права на захист від викладеного в ньому обвинувачення в даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення по суті є консистенцією усього обвинувального акта, яка має інформувати особу у вчиненні якого кримінально-караного діяння вона обвинувачується.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, зазначено, що ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи. Відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта проводиться судовий розгляд.

Як визначено у п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, наслідків кримінального правопорушення, з відображенням кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, до Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 27 ч. 1, ст. 368-3 КК України.

Разом з тим, зі змісту обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 не можна встановити, які ж саме дії останньому кваліфіковано за ч. 3 ст. 190, а які за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368-3 КК України. Зокрема відсутнє формулювання, за яких обставин ОСОБА_7 вчинив кожне з інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а лише викладено загальний опис подій, які прокурор вважає встановленими, після чого вказує кваліфікацію дій ОСОБА_7 .

Наведені в апеляційній скарзі обставини, які, на думку прокурора, є формулюванням обвинувачення, за своєю суттю є стислим викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, про що вказав і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Між тим, формулювання обвинувачення і виклад фактичних обставин кримінального правопорушення поняття не тотожні. Формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Вказаним спростовується твердження апелянта про те, що формулювання обвинувачення викладається так, як це вважає необхідним прокурор. Прокурор не обмежений лише в стилістиці викладення змісту формулювання обвинувачення, проте воно повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність даних про подію кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості, тощо, а такого складений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 не містить.

Також вказаним спростовуються і доводи прокурора про те, що ухвала суду містить протиріччя щодо наявності у обвинувальному акті формулювання обвинувачення, оскільки судом зазначено, що замість формулювання обвинувачення обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 містить стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення.

Водночас є безпідставними і доводи прокурора про те, що суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання фактично вийшов за межі повноважень, наданих йому ст. 314 КПК України.

Так, під час перевірки можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності, викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частин статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції надано оцінку обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 лише в межах та з точки зору можливості призначення його до розгляду по суті, не вдаючись в оцінку, викладених в обвинувальному акті відомостей щодо доведеності вини, а лише з точки зору наявності у ньому відомостей, які є достатнім для повного розуміння особою суті висунутого проти неї обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Таким рішенням суд не порушив права обвинуваченого та не погіршив його становища.

Що стосується доводів прокурора з приводу того, що, встановивши відсутність обвинувачення, суд не закрив провадження у справі на підставі ст. 284 КПК України, то слід зазначити, що вказана норма закону містить вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження і невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, або відсутність формулювання обвинувачення, до нього не входить.

Саме з метою забезпечення принципу змагальності сторін законодавцем і визначено процедуру усунення недоліків обвинувального акта.

Ті обставини, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції послався на порушення прокурором принципу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що, на думку прокурора, в даному випадку є безпідставним, то вони, у відповідності до вимог ст. 409 КПК України, не є підставами для його скасування.

Крім того, слід зазначити, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2022 року з вищенаведених підстав вже повертався прокурору для усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Проте прокурор вимоги ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2022 року не виконав та вказані в ній недоліки не усунув.

Отже, з урахуванням всіх вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000006 стосовно ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим він підлягає поверненню прокурору для його приведення у відповідність до вимог КПК України, а відтак, вважаючи ухвалу Ірпінського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року законною і обґрунтованою, не вбачає підстав для її скасування.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у провадженні не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського районного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 368-3, ч. 3 ст. 190 КК України, повернуто прокурору Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3