Справа № 201/7430/24
Провадження №1-кс/201/2611/2024
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі

головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ухвалою від 15 квітня 2024 року по справі №179/574/20 та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року по справі № 201/1965/21 в межах кримінального провадження № 0000102 від 25 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року по справі 179/574/20 та ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року по справі № 201/1965/21 в межах кримінального провадження № 0000102 від 25 лютого 2020 року.

В обґрунтування своїх вимог представник заявника посилається на те, що ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року по справі №179/574/20 в межах кримінального провадження № 0000102 від 25 лютого 2020 року було накладено арешт на торговий павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження останнім будь-кому, окрім слідчого, прокурора, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту.

Зобов`язано орган, що здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, провести відповідні дії з внесення відомостей щодо арешту вказаного об?єкта нерухомості.

29.04.2020 року, на підставі ухвали слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року у справі № 179/574/20, в межах кримінального провадження № 0000102, державним реєстратором до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження: 36368320.

21 липня 2020 року прокурором Магдалинівського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , в межах кримінального провадження № 0000102, винесено постанову про визначення органу проведення досудового розслідування, згідно якої сектор дізнання Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було визначено органом, який буде здійснювати подальше досудове розслідування у формі дізнання в кримінальному провадженні.

Постановою начальника сектору дізнання Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 31.08.2020 року кваліфікацію кримінального правопорушення в межах кримінального провадження № 0000102, змінено з ч.1 ст. 358 на ч. 4 ст. 358 КК України.

В подальшому, постановою прокурора, за територіальністю вчиненого правопорушення, підслідність в межах кримінального провадження № 0000102, визначено за відділенням поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, де кримінальне провадження прийнято сектором дізнання.

30 березня 2021 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в межах кримінального провадження кримінального провадження № 0000102 винесено ухвалу (єдиний унікальний номер судової справи 201/1965/21) згідно якої клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна було частково задоволено та постановлено скасувати арешт, накладний ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2020 року в частині розпорядження, залишивши арешт (заборону) щодо права відчуження вказаного торгового павільйону до скасування арешту (заборони) щодо права відчуження у встановленому законом порядку.

Державна реєстрація зміни, щодо арешту нерухомого майна, згідно ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року, внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду від 30.03.2021 року на даний час залишається чинною.

Поряд з зверненням до правоохоронних органів та ініціювання відкриття кримінального провадження № 0000102, ОСОБА_4 , 22.09.2020 року звернулась до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсними довіреності, договору купівлі - продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна від добросовісного набувача.

На підставі вищезазначеної позовної заяви Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області було відкрито цивільну справу № 179/1407/20.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на 1/2 частки торгівельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 13.02.2020 року, номер запису про право власності 35474461, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 112, виданого 13.02.2020 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на 1/2 частки торгівельного павільйону, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 13.02.2020 року, номер запису про право власності 35475181, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 115, виданого 13.02.2020 року.

Витребувано від ОСОБА_7 , як добросовісного набувача на користь ОСОБА_4 об?єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/1407/20, винесеної за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 , рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29.09.2021 року скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В свою чергу, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року, винесеної в межах цивільної справи у справи № 179/1407/20, касаційну скаргу ОСОБА_9 задоволено частково, та постановлено постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 травня 2023 року скасувати, рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року залишити силі.

Таким чином, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року фактично відновлено права власника нерухомого майна ОСОБА_4 , шляхом витребування на її користь нерухомого майна, яке було в протиправний спосіб вилучено у неї та відповідно яке являється предметом злочину в межах кримінального провадження № 0000102.

Виходячи з цього, заявник просить скасувати арешт накладений в межах кримінального провадження № 0000102 від 25 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року по справі 179/574/20 та ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року по справі № 201/1965/21, так як потреба у застосуванні арешту на даний час відпала.

Уповноважений представник поліції не з`явився до судового засідання, належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання.

Суд, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в даному кримінальному провадженні, в межах якого було накладено арешт, на скасуванні якого наполягають заявник, даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року по справі №179/574/20 та ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року по справі № 201/1965/21 в межах кримінального провадження № 0000102 від 25 лютого 2020 року задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений в рамках кримінального провадження № 0000102 від 25 лютого 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2024 року по справі 179/574/20 та ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року по справі № 201/1965/21 на торговий павільйон, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1