В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер № 273/1542/21

Провадження № 1-кп/0285/405/24

15 березня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………….... ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання....... ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………...... ОСОБА_3 ,

представника потерпілого........... ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ............................ ОСОБА_5 ,

захисника....................................... ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції,

кримінальне провадження, внесене 28.03.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000157,

по обвинуваченню: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

з вищою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має,

працює водієм Довбиського хлібзаводу,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 27.03.2021 близько 21 год керував технічно справним автомобілем Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі по тексту - автомобіль Opel). Рухаючись останнім в темну пору доби по частково освітленій ділянці дороги поблизу буд. №4 вул. Чорновола в смт. Довбиш, Баранівського району в напрямку с. Наталі, Баранівського району, водій ОСОБА_5 , в порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 «водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», п.13.3 вказаних вище Правил «під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», під час випередження пішохода ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку вул. Чорновола, смт. Довбиш, Баранівського району, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на нього.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток лівої гомілки, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани в тім`яній ділянці, саден на обличчі, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що в березні 2021 року після 20 год їхав з центра додому на автомобілі родини сестри Opel зі швидкістю приблизно 50 км/год. Було темно, проїзна частина та тротуар не освітлювалися. Раптово виникла якась перешкода, яку почав оминати, і вона зачепила праве дзеркало на автомобілі. Під час зіткнення зрозумів, що це людина. Зупинився і підбіг щоб допомогти, однак чоловік відмовлявся. Під час руху світло на авто увімкнено не було, інших учасників дорожнього руху не бачив. Дорога була пряма, інших автомобілів не було. В момент зіткнення «перешкода» знаходилася праворуч, не на узбіччі. Автомобіль рухався у правій частині дороги. Не пам`ятає за скільки метрів побачив перешкоду, але пригальмував. Після зіткнення ще якийсь час автомобіль рухався. Вважає, що причиною ДТП є дії пішохода, який сам впав на його автомобіль. Завдану шкоду не відшкодував, оскільки родичі потерпілого погрожували, але допомогу пропонував. Наразі не бажає нічого компенсувати, а заявлений потерпілим цивільний позов до нього не визнає.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим раніше не був знайомий. 27.03.2021 о 20 год йшов додому з центра по бордюру, рухався по правій крайній стороні дороги, оскільки тротуару не було. Дорога освітлювалася ліхтарем, навпроти був магазин який також освітлювався. Пройшовши 30 м, відчув позаду удар в ліву сторону і втратив свідомість. Коли прийшов до тями, лежав на дорозі, лікар надавав йому допомогу. Які ушкодження отримав, зразу не зрозумів, біль була по всьому тілу. Його посадили в швидку та відвезли до реанімації, по дорозі втрачав свідомість. Вважає, що водій перевищив швидкість. Звук гальм не чув. В цей вечір вживав спиртне, випив 100 г горілки зі знайомими. Світловідбиваючих елементів на одязі не мав. Обвинувачений допомогу на місці не надавав, шкоду не відшкодував, жодного разу не вибачився. Лише через 2 тижні після ДТП звернувся і запитав, як можна владнати питання. Заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі. При призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою обвинуваченого. Напередодні подій брат взяв автомобіль для власних потреб. Ввечері весною 2021 року набрала його по телефону і дізналась, що трапилося ДТП, хтось впав на машину. Відразу побігла туди. Брат розповідав, що пішохід йшов в попутному напрямку, потім раптово опинився на авто, бо зачепився за дзеркало. Автомобіль був пошкоджений з правої сторони: дзеркало і далі по довжині. Потерпілий сидів на дорозі, стояли якісь люди. Дорога, де трапилося ДТП, не має тротуару, ліхтарів не було. Брат був у машині один.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що потерпілий і обвинувачений її односельчани, стосунки нормальні. Навесні 2021 року, ввечері, разом з чоловіком і дочкою йшли з центру смт. Довбиш по вул. Чорновола. Також йшов ОСОБА_10 з правої сторони дороги, по узбіччю; дуже п`яний. Спочатку йшли позаду потерпілого, потім той перейшов на праву частину дороги. В цей час їхав ОСОБА_11 на автомобілі. Коли ОСОБА_5 об`їздив потерпілого, останній впав йому на праве дзеркало. Вуличного освітлення на місці ДТП не було, поряд освітлювався магазин. Під час ДТП від них до потерпілого було приблизно 100 м. Автомобіль зачепив ОСОБА_12 правим дзеркалом. Коли потерпілий впав, автомобіль стояв неподалік. Перша допомога до приїзду швидкої не надавалася. ОСОБА_7 був у свідомості, коли підбігли до нього, побачили, що розбита голова. Допомоги не просив, нецензурно лаявся. В момент зіткнення на автомобілі ззаду загорілися «стопи». Зрозуміла, що ОСОБА_5 хотів об`їхати потерпілого, оскільки автомобіль змінив рух, взявши трохи вліво.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Витягом з ЄРДР від 28.03.2021, відповідно до якого відкрито кримінальне провадження за №0000157за ч.1 ст.286 КК України по факту дорожньо-транспортної пригоди 27.03.2021 по вул. Чорновола в смт. Довбиш, Баранівського району (т.2, а.с.1).

Рапортом від 27.03.2021, згідно якого цього дня о 20:54 год надійшло повідомлення зі служби 102 від заявника ОСОБА_9 (свідка у даній справі) про те, що по вул. Чорновола в смт. Довбиш біля клубу водій здійснив наїзд на чоловіка (т.2, а.с.5).

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.03.2021 зі схемами ДТП та фототаблицями до нього, відповідно до якого 28.03.2021 о 01 год проведено огляд місця події за адресою: вул. Чорновола, смт.Довбиш, Житомирської області. При огляді зафіксовано, що до проїзної частини, яка пряма, прилягають виїзди з території прилеглих домоволодінь. Покриття асфальтобетонне, сухе та чисте. Дорожня розмітка та дорожні знаки відсутні. Один ліхтар на приміщенні магазину. Прилади відеоспостереження відсутні. Наявні уламки бокових дзеркал у багажнику автомобіля Opel. Виявлено пошкодження правого дзеркала заднього виду, подряпини на передніх та задніх правих дверцятах, вм`ятина на задньому правому крилі; на дорожньому покритті пляма бурого кольору, схожа на кров (т. 2, а.с.6-10, 13-16).

Довідкою №126 від 27.03.2021 Баранівської ЦРЛ, з якої вбачається, що діагноз ОСОБА_7 забійна рана голови, струс головного мозку, алкогольне сп`яніння, перелом гомілкової кістки (т. 2, а.с.11).

Висновком №5б щодо результатів медичного огляду, відповідно до якого 27.03.2021 о 23:20 год у ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено (т. 2, а.с. 12).

Постановою про визнання речових доказів від 28.03.2021, відповідно до якої автомобіль Opel та уламки бокового дзеркала автомобіля визнані речовими доказами (т. 2, а.с.18).

Висновком експерта №СЕ-19/106-21/3841-ІТ від 26.04.2021 з ілюстративними таблицями до нього, з якого слідує, що на момент ДТП гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля Opel знаходилась в технічно працездатному стані. Не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП (т.2, а.с.25-31).

Висновком експерта №СЕ-19/106-21/3840-ІТ від 26.04.2021 з ілюстративними таблицями до нього, з якого слідує, що на автомобілі Opel виявлені аварійні механічні пошкодження ударно-динамічного характеру, які сконцентровані в його правій боковій частині, що виражені слідами потертостей, з відшаруванням власного лакофарбованого покриття, при цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили був спрямований спереду назад відносно подовжньої вісі автомобіля. Враховуючи слідову інформацію на план-схемі протоколу ОМП від 28.03.2021, експертним шляхом встановити місце наїзду на пішохода ОСОБА_7 не представляється можливим (т.2, а.с.36-41).

Довідкою метеорологічної станції Новоград-Волинський №996-10-12/89 від 13.05.2021, відповідно до якої 27.03.2021 о 21 год відмічено: видимість добра (10 км), ясно, температура повітря +8.2, штиль, вологість 45%, атмосферних явищ не було (т.2, а.с.48).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.05.2021 зі схемою та фототаблицею до нього, з якого слідує, що ОСОБА_7 в присутності понятих, перебуваючи на місці ДТП показав та розказав обставини наїзду на нього 27.03.2021. При цьому експериментальним шляхом встановлено, що пішохід долає мірну ділянку 5 м зі швидкістю, яка зі слів потерпілого аналогічна швидкості його руху під час ДТП, за 3.40, 3.48, 3.41 с. Шляхом рівномірного наближення посекундно до місця наїзду пішохода і транспортного засобу, відповідно до їх швидкостей руху, встановлено, що відстань видимості пішохода, вдягненого в одяг аналогічного кольору, в який був вдягнений ОСОБА_13 на момент ДТП, становить 36.7 м (т. 2, а.с. 50-54).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 06.05.2021 зі схемою та фототаблицею до нього, з якого слідує, що ОСОБА_5 в присутності понятих, перебуваючи на місці ДТП показав та розказав обставини 27.03.2021. При цьому ОСОБА_5 зазначив, що до ДТП пішохода не бачив. Шляхом рівномірного наближення посекундно до місця наїзду пішохода і транспортного засобу, відповідно до їх швидкостей руху, встановлено, що відстань видимості пішохода, вдягненого в одяг аналогічного кольору, в який був вдягнений ОСОБА_13 на момент ДТП, становить 35.4 м. Далі, при аналогічних умовах, була встановлена відстань видимості елементів проїзної частини в увімкненому ближньому світлі фар статистичного автомобіля, яка становить 49.8 м (т.2, а.с.55-60).

Висновком експерта №СЕ-19/106-21/49.01-ІТ від 25.05.2021, відповідно до якого з технічної точки зору, в умовах місця пригоди, при заданих вихідних даних безпечна швидкість руху автомобіля Opel за умов видимості елементів проїзної частини 49.8 м, визначається рівною 80.1.....83.0 км/год. З технічної точки зору, підтвердити чи спростувати покази водія ОСОБА_5 , надані ним при проведенні слідчого експерименту 06.05.2021, щодо розташування місця наїзду на пішохода, не представляється можливим. З технічної точки зору, підтвердити чи спростувати покази пішохода ОСОБА_7 , надані ним при проведенні слідчого експерименту 06.05.2021, щодо розташування місця, наїзду автомобілем, не представляється можливим. З технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, в умовах місця пригоди, безпечний боковий інтервал між автомобілем Opel та пішоходом ОСОБА_7 під час випередження, враховуючи їх швидкості руху, становить 0.95 м. З технічної точки зору, в наведених дорожніх умовах, при заданих вихідних даних, водій автомобіля Opel ОСОБА_5 мав технічну можливість знизити швидкість руху автомобіля до швидкості руху пішохода, з моменту його виявлення у світлі фар автомобіля, шляхом застосування своєчасного термінового гальмування. В наведеній дорожній обстановці водієві автомобіля Opel ОСОБА_5 необхідно було діяти у відповідності до вимог пп.13.1; 13.3 Правил дорожнього руху України, зміст яких наведено в дослідницькій частині. З технічної точки зору, в умовах місця пригоди, при заданому комплекс вихідних даних, дії водія автомобіля Opel ОСОБА_5 не відповідали технічним вимогам-вищезазначених пунктів ПДР України. Для оцінки дії пішохода ОСОБА_7 не потрібно спеціальних технічних пізнань з області судової автотехніки. Дане питання може буті вирішене органами слідства (судом) самостійно на основі юридичного аналізу всіх зібраних у справі матеріалів, стосовно до вимог Розділу 4 ПДР України. З технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля Opel ОСОБА_5 технічним вимогам пунктів 13.1; 13.3 ПДР України (т.2. а.с.66-70).

Висновком експерта №252 від 29.06.2021, відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_7 , описані в медичній карті стаціонарного хворого, у вигляді закритих переломів обох кісток лівої гомілки, закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, рани в тім`яній ділянці, саден на обличчі утворились від дії тупого (их) предмету (ів), давністю можливо 27.03.2021, належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я. Не виключена можливість утворення вищеописаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 за обставин, вказаних у постанові (т.2, а.с.75-76).

Оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні доведеною і кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у виді 4 місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Захисник вважав, що ОСОБА_5 підлягає виправданню. Зауважив, що докази, покладені в основу обвинувачення, зокрема відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані під час проведення слідчого експерименту від 06.05.2021 його підзахисним, є недопустимими, оскільки отримані в період досудового розслідування, коли обвинувачений перебував в статусі свідка.

Суд зазначає, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Так, п.6 ч.2 ст.87 КПК передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння з отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_5 як свідком під час проведення слідчого експерименту з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права заявника на мовчання та свободи від самовикриття, суд бере до уваги таке. Із матеріалів кримінального провадження видно, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_5 . Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог ст.9 КПК, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих обвинуваченим відомостей щодо обставин ДТП за його згодою був проведений слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення ОСОБА_5 права не свідчити проти себе. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_5 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин травмування пішохода і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права. У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_5 або слідчий у будь-якій формі примушував би останнього до визнання своєї винуватості у ДТП.

Тільки після отримання висновків експертизи, відповідно до яких надані ОСОБА_5 відомості щодо обставин ДТП визнані неспроможними з технічної точки зору, йому було оголошено про підозру, а в подальшому ці наведені ним як свідком дані не були покладені в обґрунтування його винуватості за обвинувальним актом.

На підставі викладеного та системного тлумачення зазначених норм права, суд приходить висновку про відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_5 , а відтак і відсутність підстав вважати недопустимими доказами відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані обвинуваченим як свідком під час проведення слідчого експерименту.

Позицію обвинуваченого щодо невизнання ним своєї провини, суд розцінює як спосіб його захисту та намагання уникнути відповідальності за скоєне протиправне діяння, оскільки вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за встановлених судом обставин, знайшли підтвердження сукупністю вище приведених доказів, які узгоджуються між собою і підтверджують вину ОСОБА_5 .

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченого, не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує:

ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів; його характер;

дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарги на нього відсутні, за місцем роботи характеризується позитивно;

позицію потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, тому суд погоджується з позицією прокурора і приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде досягнуто при призначенні покарання у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Також суд зазначає, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є їх роботою, джерелом засобів для існування тощо. Ці обставини потребують врахування з точки зору більш виваженого підходу до аспектів призначення покарання, однак не вказують на неможливість застосування такого додаткового покарання.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України відсутні.

Підстав для звільнення від відбування покарання судом також не вбачається.

Щодо заявленого потерпілим цивільного позову (т.1, а.с.26-46), суд приходить висновку про його часткове задоволення, з огляду на наступне.

У положенні ч.1 ст.128 КПК України йдеться про можливість пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди. Зокрема, такий позов можна пред`явити до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Так, потерпілим у липні 2021 року було заявлено цивільний позов до обвинуваченого та приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі по тексту - Страхова), в якому він просить стягнути з них в солідарному порядку на відшкодування матеріальної шкоди 47872,90 грн, моральної шкоди 60000 грн та 56000 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заявленого позову потерпілий вказує, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження та перебував на лікуванні з 27.03.2021, будучи фактично позбавленим засобів до існування у зв`язку з неможливістю отримувати заробітну плату до дня пред`явлення позову. На лікування він витратив 2482,90 грн, при цьому не має об`єктивної можливості виходити на роботу, а тому вважає, що відповідачі повинні відшкодувати йому втрачений середній заробіток за період з квітня по липень 2021 року, який складає 45390 грн (з урахуванням відомостей Держстату по Житомирській області про середню заробітну плату, яка у квітні 2021 року становила 11202 грн, у травні 2021 року становила 11396 грн).

Враховуючи те, що транспортний засіб, яким керував обвинувачений ОСОБА_5 , застрахований у Страховій, потерпілий правомірним вважає солідарне стягнення шкоди і з останньої, і з обвинуваченого.

Представник цивільного відповідача Страхової у відзиві від 29.09.2021 (т.1 а.с.83-85) заперечував проти цивільного позову з тих підстав, що потерпілим не надано належних доказів понесених витрат на лікування, документів, які б засвідчували період тимчасової втрати непрацездатності, та, окрім того, із заявою про виплату страхового відшкодування він не звертався, а тому жодних його прав Страховою порушено не було.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (це діяльність, яка пов`язана, окрім іншого, з використанням транспортних засобів), відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки (ст.1187 ЦК України), якщо він не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст.ст.1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі за наявності її вини.

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодовувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності (ст.1195 ЦК України).

У ч.1 ст.1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Opel була застрахована в Страховій згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8539302 (т.1 а.с.34) від 29.09.2020.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон) порядку.

Статтею 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к).

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Таким чином, потерпілим у даній справі правильно визначено склад відповідачів, які є належними і повинні відшкодовувати завдану йому шкоду за умови доведеності позовних вимог належними, достатніми та допустимими доказами. Водночас, заявлена потерпілим сума на лікування та відновлення стану здоров`я в сумі 2482,90 грн не підлягає задоволенню з огляду на недоведеність, оскільки до цивільного позову потерпілий надав лише копії чеків, які підтверджують придбання лікарських засобів та проведення МСКТ головного мозку, але доказів щодо необхідності купівлі вказаних ліків та проведення обстеження потерпілим не надано.

Визначення розміру відшкодування втраченого потерпілим заробітку має здійснюватися з дати ДТП та отримання ним травми, з урахуванням встановленого ступеня втрати професійної працездатності. Підставою відшкодування майнової шкоди, а саме втраченого заробітку, завданої ушкодженням здоров`я, є втрата чи зменшення професійної або загальної працездатності. Для вирішення питання щодо відшкодування такої шкоди необхідно встановити, яка ступінь втрати професійної та/або загальної працездатності настала у потерпілого внаслідок цієї події, момент її настання та строк, на який її встановлено. Коли мова йде про тимчасову втрату працездатності, то вона повинна посвідчуватись листком тимчасової непрацездатності (лікарняним листком), який видається відповідним лікувальним закладом.

Ні потерпілим, ні його представником не було надано належних доказів, які б містили відомості про момент настання ОСОБА_7 втрати працездатності і строк, на який її встановлено, а тому вимога про стягнення 45390 грн середнього заробітку також не підлягає задоволенню за недоведеністю.

За ст.26-1 Закону моральна шкода, яка має бути сплачена страховиком, складає 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, потерпіла особа, вважаючи страхове відшкодування моральної шкоди недостатнім для відшкодування моральної шкоди, має право на відшкодування обвинуваченим різниці між фактичним розміром завданої моральної шкоди і страховою виплатою, належною йому до виплати від страховика.

Отже, виходячи з аналізу вищевикладених норм закону, враховуючи, що вина ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні є доведеною, обов`язок по відшкодуванню потерпілому моральної шкоди слід покласти на обвинуваченого.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Позивач внаслідок отриманої травми в результаті ДТП, без сумніву зазнав сильного фізичного болю та через нанесені йому травми проходив лікування, що зумовило надалі потребу у реабілітації. Отримані позивачем ушкодження позначились на стані його здоров`я. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції та призвели до порушення ритму життя позивача.

Виходячи із вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлена сума моральної шкоди є дещо завищеною, та визначає розмір завданої моральної шкоди потерпілому у розмірі 30000 грн.

Щодо заявлених потерпілим процесуальних витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно до ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу. Частиною 2 ст.120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий. Відповідно ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_7 та адвокатським бюро «Могильницький та партнери» 09.04.2021 укладено договір про надання правової допомоги, надано акт наданих послуг, меморіальні ордери про сплату 15000 грн за представництво інтересів потерпілого. Вказані витрати є процесуальними витратами та згідно до положень ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого. Підтверджень решти понесеної суми правової допомоги суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги до Страхової є недоведеними та задоволенню не підлягають в повному обсязі, вимоги до обвинуваченого - слід задовольнити лише в частині часткового відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн та документально підтверджених 15000 грн правової допомоги.

Арешт, накладений на майно в ході досудового розслідування, підлягає скасуванню.

Судові витрати за проведення експертиз в загальному розмірі 3988,16 грн, а саме: за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/106- 21/3841-ІТ в сумі 1307,6 грн; за проведення транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/106-21/3840-ІТ в сумі 1307,6 грн; за проведення експертизи механізму та обставин ДТП №СЕ-19/106-21 /4901-ІТ в сумі 1372,96 грн, - підлягають стягненню з обвинуваченого згідно ст.124 КПК України.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.337, 370, 371, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_5 в порядку приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в сумі 3988,16 грн за проведення експертиз.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 30000 грн моральної шкоди та 15000 грн витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою суду від 31.03.2021, на уламки бокового дзеркала та автомобіль марки Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Після набрання вироку законної сили речові докази: автомобіль Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у власника, - залишити йому; уламки бокового дзеркала автомобіля, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1