ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1006/24 Справа № 175/8465/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 17 березня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000530 від 12 серпня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 12 серпня 2023 року приблизно в період часу з 02:00 години по 04:20 годину ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив розбійний напад та умисне вбивство ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шляхом розбійного нападу ОСОБА_7 заволодів приналежним ОСОБА_9 майном, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду у загальному розмірі 117 427,65 грн.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за п.6 ч.2 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів та ч.4 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Під час судового засідання ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 17 березня 2024 року включно.

Суд мотивував свої висновки тим, що матеріали кримінального провадження містять достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують утримання обвинуваченого під вартою. Судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, що посягає на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я особи, та особливо тяжкого корисливого злочину, він міцних соціальних зв`язків не має, не працює, офіційне джерело його доходів невідоме. Суд зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, як переховуванню обвинуваченого від суду, незаконному впливу обвинуваченого на свідків в цьому кримінальному провадженні, так і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризики чого є реальними та дійсними. Обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Не погодившись із рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року змінити в частині продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування до 17 березня 2024 року за місцем його фактичного мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що слідством недотримано критерію достатніх підстав (доказів) для обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вбивства ОСОБА_9 , що у свою чергу свідчить не лише про необґрунтованість вручення обвинувачення, а й про відсутність підстав для взяття ОСОБА_7 під варту.

Захисник вказує, що судом не було враховано добросовісну поведінку ОСОБА_7 , який жодного разу не переховувався від слідства, не впливав на свідків, не знищував та не переховував докази, а навпаки їх надавав.

Сторона захисту вважає недоведеним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 до моменту взяття його під варту самостійно з`являвся на виклики слідчого для допиту. Крім того, ОСОБА_7 має доньку 2015 року народження та наречену, що, на переконання захисника, свідчить про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків. Крім того, захисник не погоджується із твердженнями суду щодо тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_7 , який може свідчити про можливість переховування останнього, оскільки сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою.

Інші ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України захисник вважає недоведеними, оскільки стороною обвинувачення дані ризики не обґрунтовуються, а лише голослівно стверджується про їх наявність.

Захисник вказує, що ОСОБА_7 своєю добросовісною процесуальною поведінкою з моменту відкриття кримінального провадження і до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою показав, що він не переховувався від органів досудового розслідування та суду, своєчасно прибував для участі в слідчих діях, не знищував та не намагався знищити докази у кримінальному провадженні, або матеріали, що можуть бути використані як докази по кримінальному провадженні, жодним чином не впливав на інших учасників кримінального провадження, не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином та не вчиняв кримінальних або будь-яких інших правопорушень, у зв`язку з чим ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

Крім того, ОСОБА_7 є раніше не судимою особою та має місці соціальні зв`язки.

Під час апеляційного перегляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просили про ухвали суду першої інстанції та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які гідно ст.12 КК є тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_6 , погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисних тяжких злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду. Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, вчинив умисний, злочин про власності з застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, яка була особою похилого віку, внаслідок якого настала її смерть.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Тому обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Даний ризик підтверджується тим, що останній не має постійного джерела доходу та ним було вчинено кримінальні правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисника про те, що його підзахисний має місце проживання, в нього наявні міцні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду, здійснення ним впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відносяться до категорії особливо тяжких, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 17 березня 2024 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 17 березня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4