У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/1266/24

№ 1-кп/183/1315/24

05 червня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 09.02.2024 року надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.02.2024 року у справі призначено підготовче судове засідання на 14.02.2024 року.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 завив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначив про наступне.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Обвинувальний акт, складений та затверджений 08 лютого 2024 року о 10 годині 30 хвилин відносно ОСОБА_4 , не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому підлягає поверненню з наступних підстав.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Обвинувальний акт має містити відомості, передбачені у ч.2 ст.291 КПК України, при цьому, в даному підсумковому документі досудового розслідування не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, граматичних помилок та описок, а всі складові частини цього документа повинні бути узгоджені як між собою, так і з доданими до нього додатками у відповідності до вимог ч. 4 ст.291 КПК України. Якщо він не відповідає вимогам КПК України, то у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт.

Стаття 2 КПК України визначає завдання кримінального провадження, серед яких щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

У відповідності з п.13, 14 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України, а притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Частина четверта цієї статті передбачає, що дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням КПК України.

Відповідно, п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК України зазначено, що реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Ця норма є імперативною, а тому не передбачає можливості внесення інших даних або даних з обмеженою інформацією.

Прокурором ОСОБА_7 в порушення ст. 109 КПК України, при складанні реєстру матеріалів досудового слідства, не зазначено в повному обсязі про прийняті процесуальні рішення, номера й дати проваджень, осіб, які приймалирішення, статті кримінального злочину.

Як вбачається з доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів, графа «повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення» не містить відомостей, за якою статтею кримінального кодексу України ОСОБА_4 повідомлено про підозру, а також не містить часу повідомлення.

Зазначено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру 12.12.2022 року, але не зазначено про те, що воно було вручене 15.12.2022 року. Тобто письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручено поза граничним строком, передбаченим ст.278 КПК України.

Також маємо зазначити, що згідно повідомлення про підозру ОСОБА_4 був притягнутий до відповідальності за ч.3 ст. 185 КК України. Відносно ОСОБА_4 складався обвинувальний акт який направлявся до суду. У зв`язку з грубим порушенням вимог ст. 291 КПК України обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 було повернуто прокурору. Справа №183/2197/23. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду судове рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Відповідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (справа №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19), вказано на те, що порушення порядку повідомлення про підозру особі призвело до нівелювання завдань кримінального провадження, окреслених у ст.2 КПК, що полягають в охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні того, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Правовим наслідком порушення порядку повідомлення про підозру особі є не притягнення її до кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, тобто ТОСОБА_8 не був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України, як це зазначено в обвинувальному акті який наразі розглядається судом та не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а тому, за відсутності належного повідомлення особи про підозру, безґрунтовним і позбавленим правових підстав є наступне складання й самого обвинувального акту стосовно ОСОБА_9 , а отже і здійснення на підставі такого обвинувального акту судового розгляду.

Зі статей 42, 277 КПК України випливає, що процесуального статусу підозрюваного, (окрім випадку затримання), особа набуває не після складання тексту відповідного повідомлення, а лише після його належного вручення. Саме з цим моментом пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення прокурором. Здійснення повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень прокурора (або слідчого) під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення, без чого за вимогами процесуального закону відносно особи не може бути складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні. В подальшому згідно зі ст.337 КПК України- судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (постанова ВС від 25.11.2020 року, справа 627/927/19).

Виходячи зі змісту ст.42, п.3 ч.4 ст.291 КПК України обвинуваченим (підсудним) стає підозрюваний, обвинувальний акт щодо якого переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України.

Таким чином, у випадку неналежного здійснення повідомлення особі про підозру і не набуття нею процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні така особа, враховуючи викладені вище обставини, не може набути статусу обвинуваченого і підсудного навіть за умов складення щодо неї обвинувального акта.

В свою чергу, обвинувальний акт має містити відомості, зазначені у ч.2ст.291 КПК України, при цьому в даному підсумковому документі досудового розслідування не повинно бути жодних внутрішніх суперечностей, граматичних помилок і описок, а всі складові частини цього документа повинні бути узгоджені як між собою, так і з доданими до нього додатками згідно з вимогами ч.4ст.291 КПК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

В своїй практиці Європейський Суд з прав людини зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним и безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення, зазначені відповідні правові позиції.

Так, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції "Обвинувачення" може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51) (рішення від 26.06.2008 у справі "Ващенко проти України").

Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п."b" ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення (рішення від 25.07.2000, у справі "Маттоціа проти Італії").

Деталі вчинення злочину, можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення" (рішення від 09.10.2008 у справі "Абрамян проти Росії"). В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 та ч.4 ст.291 КПК У країни оскільки повідомлення про підозру відносно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України йому не повідомлялось та ще і порушено вимоги ст. 42, 278-279 КПК України.

Крім того, відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити:

1)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,

2)правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посилання на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та

3)формулювання обвинувачення, тобто такі частини обвинувального акту повинні узгоджуватися між собою та мати логічний зв`язок між собою.

Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є суперечливим та відсутній логічний зв`язок між частинами обвинувального акту.

У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, зокрема вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України у даному випадку в частині формулювання обвинувачення.

Таким чином, зважаючи на формулювання обвинувачення у обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 та обставин відсутності підстав його формулювання він підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором в наступному під час судового розгляду можливостей, які надає йому ст.338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Зважаючи на все викладене вище, повернення обвинувального акту разом з додатками прокурору, буде повністю відповідати вимогамст.2 КПК України, відповідно до якої завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вищезазначені обставини невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК суперечать засаді верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК та практиці Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Ці недоліки не можуть бути усунутими під час судового розгляду. Більше того, як викладено вище, наведені недоліки обвинувального акту не дозволяють навіть розпочати судовий розгляд, тим більше - на засадах Верховенства права.

Також звертаємо увагу суду, що вимоги ухвали Дніпровського апеляційного суду щодо повернення першого обвинувального акту не усунуті.

Крім того в реєстрі взагалі не вказано відомості щодо порушення кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України, повідомлення про підозру за ч. 4 ст. 185 КК України, постанови про перекваліфікацію на ч. 4 ст. 185 КК України, що повністю спростовує факт обставин вказаних у незрозумілому реєстрі.

Вказане є грубим порушенням і права на захист та вказує на наявність обставин незаконності дій сторони обвинувачення.

Сторона обвинувачення, виконуючи свої повноваження, при складанні обвинувального акту не дотрималась встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України вимог, тому сторона захисту вважає що обвинувальний акт від 08.02.2023 року не відповідає вимогам КПК України і підлягає поверненню.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти повернення обвинувального акту, зазначивши про наступне. Дійсно, підозрюваному ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не повідомлялось, оскільки, згідно практики Верховного Суду, після повернення обвинувального акту прокурор позбавлений права здійснювати будь-які процесуальні дії у кримінальному провадженні. Крім того, наразі має бути вирішено питання виключно щодо можливості призначення судового розгляду, а не винуватості чи невинуватості особи, а тому підстави для повернення обвинувального акту відсутні, просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Дослідивши обвинувальний акт з доданим Реєстром матеріалів досудового розслідування, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Положеннями ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Також у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

При цьому, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд. Рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд приймає у тому випадку, якщо без усунення виявлених недоліків кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

Судом встановлено, що 21.02.2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000441 від 19.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 року вищевказаний обвинувальний акт повернуто прокурору.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12.12.2023 року Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2023 року - залишено без змін.

09.02.2024 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000441 від 19.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Прокурором в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000441 від 19.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що надійшов до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 09.02.2024 року є тим самим обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000441 від 19.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що надійшов до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 21.02.2023 року та був повернутий прокурору і це рішення суду набрало чинності у встановленому законом порядку, однак з іншою кваліфікацією дій ОСОБА_4 .

Не заперечувалась прокурором і та обставина, що у даному кримінальному провадженні, а саме у кримінальному провадженні № 0000441 від 19.07.2021 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 не повідомлялося.

Таким чином, прокурор, виправивши в обвинувальному акті від 21.02.2023 року (дата надходження до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області вперше) кваліфікацію з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 4 ст. 185 КК України, 09.02.2024 року повторно направив обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000441 від 19.07.2021 року до суду.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

У відповідності з п.13, 14 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України, а притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Частина четверта цієї статті передбачає, що дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В підготовчому судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000441 від 19.07.2021 року ОСОБА_4 не повідомлялось та письмове повідомлення не вручалось.

Таким чином, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у встановленому законом порядку ОСОБА_4 не висувалось.

Згідно з приписами статті 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Концепт належної правової процедури є одним із найзагальнішим і водночас фундаментальним явищем будь-якої демократичної правової держави сучасності.

В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 277 КПК повідомлення про підозру має містити серед іншого правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

У випадку виникнення підстав для зміни раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язані виконати дії, передбачені статтями 278, 279 КПК.

Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини 2 статті 291 КПК).

Згідно зі статтею 293 КПК одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи (стаття 337 КПК).

Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частина 2 статті 291 КПК) по суті є консистенцією усього обвинувального акта.

Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.

Незважаючи на те, що чинним КПК не передбачені наслідки неспівпадіння викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру і обвинувальному акті, а тим більше в обвинувальних актах, врученого обвинуваченому і направленого до суду, усталена судова практика свідчить про те, що випадки коли обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру мають визнаватися істотними порушеннями вимог КПК.

Зазначена позиція викладена, зокрема, в Постанові ВС ККС від 21.04.2021 року, справа № 295/12923/19, провадження № 51-207 км 21.

Структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або при зміні первинної підозри, слідчий, прокурор зобов`язані знову вручити особі повідомлення про підозру з виконанням вимог статті 278 КПК.

Щодо зазначеного кримінального провадження, коли обвинувальний акт, направлений до суду, не є ідентичним обвинувальному акту, врученому обвинуваченому, та істотно відрізняється від повідомлення про підозру, по суті призвів до ситуації, коли протягом досудового розслідування особа була дезінформована в питанні кваліфікації своїх дій, що, у свою чергу, порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у пункті «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року «Маттоціа проти Італії», детальніше зазначено : «Обвинувачений у скоєні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступень детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положень, закріплених у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. З ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Суд вважає, що в рамках існуючої законодавчої концепції виправлення цієї ситуації було б можливим лише шляхом повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Проте такі дії прокурором вчинено не були.

При цьому суд приходить до таких висновків не вдаючись до оцінки доказів.

З огляду на виявлені істотні порушення, суд вважає, що обвинувальний акт із вказаним недоліком повинен бути повернутий прокурору.

З урахуванням вищевикладеного, на думку суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441 від 19.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, має бути повернутий прокурору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314, 315, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - повернути прокурору.

Повний текст ухвали оголошено 07 червня 2024 року о 11 годині 30 хвилин.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1