Справа № 627/82/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2024с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законних представників обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_9 ,

представника ювенальної превенції ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000625 по обвинуваченню:

неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Різуненково Коломацького району Харківської області, українця, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , маючого незакінчену середню освіту, учня 10 класу КЗ «Богодухівська спеціальна школа Харківської обласної ради», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України,

неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, українця, громадянина України, маючого незакінчену середню освіту, учня 9 класу Краснокутського ліцею № 2 Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

06.10.2023 близько 16:00 години ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 та в цей час поруч зі вказаним будинком побачили припаркований легковий автомобіль «Daewo Lanos» д.н.з НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 .

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з вище вказаного автомобіля. З цією метою останній підійшовши до водійських дверей автомобіля ОСОБА_11 , де перебуваючи поряд, через вікно побачив, що вказаний автомобіль не зачинений на замикаючий пристрій.

В подальшому ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_5 вчинити крадіжку майна, яке зберігалось у салоні автомобіля, повідомивши при цьому останньому, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 є неповнолітнім, він не підлягатиме кримінальній відповідальності за вчинене. На вказану пропозицію ОСОБА_5 добровільно погодився.

Після чого, приблизно о 16:05 цього ж дня, ОСОБА_4 відійшов від автомобіля на незначну відстань та спостерігав, щоб їх протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, не були помічені власником транспортного засобу та іншими сторонніми особами.

В свою чергу, ОСОБА_5 підійшов до вищевказаного автомобіля та відчинив водійські двері, через які потрапив до салону автомобіля. Відкрив підлокітник, де виявив гаманець чорного кольору, в якому зберігались банківські картки № НОМЕР_3 «Монобанк» та № НОМЕР_4 «Ощадбанк».

В цей час в ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме банківських карток, які належали ОСОБА_11 . Реалізуючи вищевказаний умисел, ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення офіційних документів, скористався зручними обставинами, а саме тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з гаманця ОСОБА_11 банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_3 та банківську картку «Ощадбанк» НОМЕР_4 з метою подальшого їх використання, які сховав до карману куртки, в яку був одягнутий.

Після цього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покинули місце вчинення кримінального правопорушення з викраденими банківськими картками з метою подальшого їх використання та обернення наявних на їх рахунках грошових коштів на свою користь.

Крім того 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, який затверджено Законом України №2102-ІX від 24.02.2022, який в подальшому неодноразово продовжувався, на момент вчинення злочину останнього разу 27.07.2023 відповідно до Указу Президента №451/2023 від 26.07.2023.

06.10.2023 близько 17:44 ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 прийшли в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташоване за адресою АДРЕСА_4 , де маючи єдиний, продовжуваний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, наявних на раніше викрадених ними банківських картках ОСОБА_11 , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, здійснили покупку продуктів харчування на суму 156 грн., за що ОСОБА_5 розрахувався банківською картою № НОМЕР_4 «Ощадбанк», що належить ОСОБА_11 .

В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , керуючись єдиним продовжуваним злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, наявних на раніше викрадених ними банківських картках ОСОБА_11 , 06.10.2023 об 18:00 прийшли до магазину «Аврора», що розташований за адресою АДРЕСА_4 , де перебуваючи у торгівельній залі з полиць із розмішеними на них товарами, взяли різного виду товари та з ними прослідували до каси магазину, де в період часу з 18:04 по 18:11 придбали товарів на суму 607 грн, розрахувавшись банківською картою «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_11 , чим завдали останньому матеріальної шкоди на загальну суму 763 гривні.

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованому їм кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнали повністю та в скоєному щиро розкаялися.

Покази ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_11 не з`явився, але мається від нього заява про розгляд справи за його відсутності. Претензій до обвинувачених не має, оскільки шкода йому відшкодована в повному обсязі.

Враховуючи відсутність заперечень від учасників процесу, а також можливість з`ясувати всі обставини за наявними доказами, суд, на підставі ст.325 КПК України, визнав можливим провести розгляд без потерпілого.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, а саме:

- викрадення офіційних документів з корисливих мотивів вчинене за попередньою змовою групою осіб;

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме:

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінального проступку та до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який є учнем 10 класу КЗ «Богодухівська спеціальна школа» Харківської обласної ради, за місцем навчання характеризується посередньо, перебуває на обліку призовників в ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікаря нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря психіатра КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» з діагнозом легка розумова відсталість, при цьому згідно висновку судово психіатричної експертизи №22 від 16.01.2024 ОСОБА_4 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_5 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину та особу обвинуваченого, який є учнем 9 класу Краснокутського ліцею №2 Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» не перебуває.

Також при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування шкоди та вчинення кримінального правопорушення неповнолітніми.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Окрім цього, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Аналізуючи усі докази, обставини справи, ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, дані, що характеризують особу обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які раніше не судимі, враховуючи ставлення обвинувачених до скоєного, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнали повністю та щиро каялися, позицію потерпілого, який претензій до обвинувачених немає, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.357 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., оскільки під час судового розгляду кримінального провадження було з`ясовано, що останній має власні кошти та майно, на яке може бути звернене стягнення, що відповідає вимогам ч.1 ст. 99 КК України, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, застосувавши положення ст.ст. 75,104 КК України, звільнивши обвинувачених від відбування покарання з випробуванням. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для їх виправлення та перевиховання, а також попередженю вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для обрання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

По справі цивільний позов не заявлений.

Судові витрати відсутні.

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання за цим законом:

- за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 28, ч.1 ст.357 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання звільнити з випробувальним терміном 2 (два) роки.

На підставі статті 76 КК України ОСОБА_4 встановити наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 міру запобіжного заходу не обирати.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання звільнити з випробувальним терміном 2 (два) роки.

На підставі статті 76 КК України ОСОБА_5 встановити наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 міру запобіжного заходу не обирати.

Речові докази по справі, а саме:

- музичну колонку марки «JBL», 2 металевих ланцюжки, які передані на зберігання ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили конфіскувати;

-банківську картку «Ощадбанку № НОМЕР_4 , банківську картку банку «Монобанк» № НОМЕР_3 , передані на зберігання ОСОБА_11 після набрання вироком законної сили - повернути потерпілому ОСОБА_11 ;

- виписку по банківському рахунку банку «Ощадбанк» на 1 аркуші, яка зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000625 після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

- флеш носій марки «KINGSTON» 28.8 Gb, який зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000625 після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

- два чека №46457, №46459 на 2 арк, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000625 після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1