УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Володимирі за засобом відеофіксації клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Нововолинськ, Волинської область, українки, громадянки України, яка має не закінчену вищу освіту, раніше не судимої, не заміжньої, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України,

У С Т А Н О В И В:

12.06.2024 року до суду надійшло погоджене з прокурором клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.4 ст.186 КК України за наступних обставин.

23 березня 2024 року, близько 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , будучи в стані наркотичного сп`яніння, перебуваючи по вулиці Ковельській у місті Володимир, Володимирського району, Волинської області, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та метою відкритого викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, шляхом розбиття скла дверей, незаконно проникла до приміщення аптеки «МЕД-СЕРВІС», що за адресою: АДРЕСА_3 , де із застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , яке виразилось у нанесенні близько 15 ударів кулаками та 5 ногами, 3 ударів вогнегасником, 25 ударів частинами скла по тілу потерпілої та вдавлюванні пальцями рук очей, намагалась відкрито викрасти товаро-матеріальні цінності ТОВ «МЕД - СЕРВІС ЛЬВІВ», однак виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки на місце події прибули працівники поліції.

23.03.2024 відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000145, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України.

24.03.2024 дане кримінальне правопорушення було перекваліфіковано на ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України.

25.03.2024 слідчим за погодженням з прокурором, ОСОБА_6 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст.186 КК України.

Підозрюваній ОСОБА_6 ухвалою Володимир - Волинського міського суду від 19.04.2024, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.06.2024.

Враховуючи те, що трьохмісячний строк досудового розслідування закінчується 25.06.2024, старший слідчий СВ РВП ГУНП у Волинській області звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на строк проведення досудового розслідування, тобто до 25.06.2024, так як у даному кримінальному провадженні необхідно провести ще ряд слідчих та процесуальних дій, а саме:

- отримати висновок судово - медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- отримати висновок судової амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно підозрюваної ОСОБА_6 ;

- отримати висновок судової молекулярно-генетичної експертизи відносно підозрюваної ОСОБА_6 ;

- здійснити інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на встановлення істини у кримінальному провадженні

На підставі викладеного слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання та просили продовжити підозрюваній запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики зазначені судом при обранні запобіжного заходу не відпали та не змінились. Враховуючи характеризуючі обставини ОСОБА_6 , знаходячись на свободі остання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, які були присутні під час проведених слідчих та процесуальних дій, знищити та спотворити речові докази по кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрювана ОСОБА_6 не заперечувала свою причетність до інкримінованого їй злочину, підтримала позицію захисника щодо наведених обставин, вирішеня клопотання залишила на розсуд суду.

Захисник ОСОБА_5 , у судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відмовити та обрати більш мякий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на невірну кваліфікацію інкримінованого правопорушення, відсутність заявлених слідчим ризиків. Зазначив, що потерпілій відшкодовано матеріальну і моральну шкоду у повному обсязі, претензій до його підзахисної вон не має. Водночас, ОСОБА_6 не має на меті уникати кримінальної відповідальності чи впливати на потерпілу та свідків, оскільки визнає свою причетність до вчинених дій, які зафіксовані на відео. Щодо характеризуючи даних, підзахисна вперше притягається до кримінальної відповідальності, є студенткою ВНЗ Польщі, за місцем проживання характеризується позитивно, займається волонтерством. Є матір`ю малолітньої дитини, яка в теперішній момент проживає з батьком, цивільним чоловіком ОСОБА_6 , яка після народження дитини перебуває у важкому психологічному стані, що відображається на її поведінці. Враховуючи наведені обставини, відсутність наведених слідчим ризиків, та матеріалів що характеризують підозрювану, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання матері ОСОБА_9 , яка є власником будинку та не заперечує утримувати ОСОБА_6 .

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані слідчим матеріали, суд дійшов до наступного.

На підтвердження підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого правопорушення органом досудового розслідування надані:

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- Протокол огляду предмету;

- Повідомлення про підозру;

- Ухвала суду від 19.04.2024 про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- Постанова про призначення судово-медичної експертизи;

- Постанова про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи;

- Постанова про продовження строку досудового розслідування;

- матеріали, що характеризують ОСОБА_6 .

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Вищевикладене, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Так, про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 та причетність підозрюваної до вчиненого, свідчать зазначені вище долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Поняття «обґрунтована підозра», приведено в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», та зазначено що обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з огляду на наведене, у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому, зауваження захисника щодо невірної кваліфікації кримінального правопорушення на момент розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу не доведені жодним належним доказом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Слідчий та прокурор, в обґрунтування заявленого клопотання посилались на ризики, а саме повідомлення підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, за що передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, вплив на свідків та потерпілу, можливість іншим шляхом перешкоджати кримінальному провадженню, відсутність постійного джерела доходу.

Аналізуючи зазначені слідчим та прокурором ризиків, слідчий суддя вважає необхідним врахувати, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації і проживання, за яким характеризується позитивно, є студенткою ВНЗ Польщі, займається волонтерською діяльністю, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_7 , однак після народження дитини перебуває у важкому психологічному стані, що потягнуло за собою вживання наркотичних засобів, у зв`язку з чим перебувала на лікуванні в центрі «Ренесанс». Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_6 є його колишньою цивільною дружиною, вони виховують малолітню дочку, яка вже тривалий час проживає з ним та його матір`ю, оскільки дружина має нервові зриви та емоційну нестабільність.

Крім того, при вирішення клопотання необхідно врахувати, що по кримінальному провадженню майже завершено досудове слідство, в тому числі допитані потерпіла, якій у повній мірі відшкодовано спричинену шкоду, претензій до підозрюваної вона не має, допитані свідки, проведено ряд експертних досліджень, в матеріалах справи наявна фіксація подій, сама підозрювана не заперечує свою причетність до інкримінованого злочину.

Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слідчий суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про запобіжний захід відносно підозрюваної ОСОБА_6 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 р., справу «Комарова проти України» від 16.05.2013р., щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, в яких національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

На момент розгляду клопотання не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрювана дійсно буде переховуватися від органу слідства.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваній ОСОБА_6 правопорушення та ймовірність призначення їй суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення її від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому доводи для задоволення клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає недоведеними, а клопотання таким що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, необхідність яких доведена прокурором.

За вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченій залишати житло цілодобово або у певний період доби, і може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваної, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, необхідність яких доведена прокурором.

У відповідності до ч.3 п.1 ст.202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Щодо місця перебування під цілодобовим домашнім арештом, слідчому судді повідомлено про можливість проживання підозрюваної ОСОБА_6 домоволодінні АДРЕСА_2 , власником якого є її мати ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні надала згоду щодо перебування її дочки в належному їй домоволодінні та зобов`язалась надати підозрюваній матеріальне забезпечення на період перебування під арештом.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196, 197, 202 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , термін дії, якого строком до 25.06.2024 року включно.

Підозрювану ОСОБА_6 відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.202 КПК України, негайно звільнити з-під варти та зобов`язати її невідкладно прибути до місця свого проживання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово;

- прибувати до слідчого, який здійснює досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, прокурора та суду за першим викликом.

-здати на зберігання у відповідний орган - Управління Державної міграційної служби у Волинській області - паспорт громадянина України для виїзду за кордон (за наявності).

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної, а контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити підозрюваній, прокурору та слідчому.

Згідно ч. 4 ст. 181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків покладених судом строком до 25.06.2024 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає її негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10-00 год 18.06.2024.

Слідчий суддя: ОСОБА_1