Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/335/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000480 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2024 року.

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець РФ, громадянин України, який не працює, з середньою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2006 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5 000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 1380 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, тобто кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин.

Так, 05.05.2023 року близько 20:30 хв. ОСОБА_6 проїздив на автомобілі поруч з будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив ОСОБА_7 , після чого зупинив біля нього автомобіль. У подальшому, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля та між ним і ОСОБА_7 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх діянь, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 правою рукою схопив ОСОБА_7 за ліву руку та почав її викручувати, нахиливши потерпілого обличчям до землі, від чого останній впав.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, яке згідно з висновком експерта № 415 від 09.05.2023 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 лютого 2024 року, визнати його невинуватим у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу кримінального проступку.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що показання свідка ОСОБА_10 суд неправомірно визнав належним доказом у справі, оскільки ОСОБА_10 є рідним братом потерпілого, а тому його свідчення заздалегідь носять заінтересований характер та не мали б братися судом до уваги під час ухвалення вироку.

Відповідно до свідчень ОСОБА_11 , саме потерпілий ОСОБА_7 зухвало себе поводив, погрожував їй напередодні та під час події саме, потерпілий наніс йому удари.

Вказує, що зі слів свідка, ОСОБА_11 , він не здійснював жодних протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_7 , а механізм отриманих тілесних ушкоджень потерпілим їй невідомо.

Також, судом першої інстанції неправомірно було взято до уваги свідчення ОСОБА_12 , оскільки свідок лише підтвердив, що між ним з потерпілим був наявний конфлікт, але механізм нанесення ударів він не бачив та не підтвердив про наявність у його діях складу та події кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що його вина повністю доведена, зокрема показаннями свідків та у поєднанні їх з іншими доказами, оскільки, жоден із перерахованих у вироку доказів без достовірних показань свідків не доводять його вину, а лише вказують на наявність у потерпілого тілесних ушкоджень та факт виклику поліції потерпілим.

Механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілим, час та обставини їх отримання судом не було достеменно встановлено, а висновок суду про наявність його вини є лише припущенням, оскільки у справі відсутні достатні, достовірні та належні докази.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, потерпілого ОСОБА_7 та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , за обставин, встановлених вироком під час судового розгляду, є правильним, оскільки ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом. Так, допитаний у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку не визнав та пояснив, що 05.05.2023 він забрав свою дружину ОСОБА_11 з роботи та вони прямували додому. По дорозі додому він побачив потерпілого ОСОБА_7 , який йшов з братом і він вирішив його зупинити, щоб поговорити, оскільки дружина жалілась йому, що потерпілий погрожував їй в суді. Він збільшив швидкість і таким чином зупинив потерпілого. Він наблизився до ОСОБА_7 , між ними став його брат та почав щось кричати. Тоді він відчув як ОСОБА_7 вдарив його по нозі, потім ще був один удар. Хтось сказав йому: «Не чіпайте цього діда!», а він відповів, щоб забрали потерпілого від нього. Коли потерпілий ОСОБА_7 почав йти на нього, щоб нанести удар ще, він відхилив його удар і вони поїхали з дружиною. За плече і за руку він не чіпав потерпілого. Звідки у ОСОБА_7 тілесні ушкодження йому не відомо.

На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується дослідженими у суді належними та допустимими доказами, на підставі яких судом першої інстанції зроблено правильний висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 . згідно яких 05.05.2023 він разом з братом ОСОБА_10 йшов до магазину «АТБ» по АДРЕСА_4 та повертаючись додому, побачив як обвинувачений на власному автомобілі на великій швидкості ледь не збив його з ніг. Конфлікт з ОСОБА_6 у нього почався з того моменту, коли почалось судове провадження відносно його неповнолітнього сина. На обвинуваченого він намагався не звертати уваги та ніяких думок про конфлікт в нього не було. З автомобіля вийшов ОСОБА_6 та його дружина. Дружина обвинуваченого почала погрожувати розправою. Він прийняв рішення не провокувати сварку і намагався її уникнути. Думки були такі, що якщо не вдасться уникнути сварки, то потрібно буде захищатися. Тоді обвинувачений ОСОБА_6 почав швидко рухатися в його сторону, а його брат ОСОБА_10 перегородив йому дорогу. Обвинувачений накинувся на брата з кулаками. Тоді він відвів брата в сторону, а обвинувачений вдарив його в обличчя, удар був потужний, бо в нього злетіли окуляри. На короткий момент часу він втратив слух і зір, але встояв на ногах. Він постійно думав, як не допустити ще один удар від обвинуваченого. Рукав в нього був у крові. Обвинувачений намагався ще раз його вдарити, але він знешкодив його удар. ОСОБА_6 взяв його руки і викрутив їх, пошкодивши сухожилля. Ліва рука його була пошкоджена. Також обвинувачений хотів нанести удар в праву ногу, але він був безрезультатний. Брат постійного намагався перешкодити обвинуваченому, але він його відкидав і вчиняв протиправні дії. В подальшому викликали швидку медичну допомогу і він був госпіталізований до лікарні;

- показаннями свідка ОСОБА_10 за участю сурдоперекладача ОСОБА_13 , відповідно до яки 05.05.2023 приблизно о 20 год. 23 хв. він разом зі своїм братом ОСОБА_7 йшов з супермаркету «АТБ» по АДРЕСА_4 та побачив як їде транспортний засіб «Mercedes-Benz» в сторону його брата ОСОБА_7 . Коли обвинувачений ОСОБА_6 вискочив з автомобіля, то почав рухатися в сторону його брата, відштовхнув його та наніс йому один кулаком в обличчя. Брат забив голову, руку і коліно. Все тіло було зчесане. Ліву руку викручував сильно обвинувачений ОСОБА_6 його брату ОСОБА_7 Ударів від обвинуваченого в сторону потерпілого всього було приблизно три;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , згідно яких обвинувачений являється її чоловіком. 05.05.2023 року ввечері вони повертались додому і коли заїжджали в двір будинку, то побачили там потерпілого ОСОБА_7 з чоловіком, як їй потім стало відомо, з його братом. Її чоловік ОСОБА_6 хотів поговорити з потерпілим, щоб погрози його в її сторону припинились, оскільки напередодні вона зустрілась в дворі будинку з ОСОБА_7 і в розмові, яку вона розпочала він повідомив, що спалить їй автомобіль. Потерпілий погрожував їй в судовому засіданні, де вона бере участь як законний представник неповнолітнього сина. Потерпілий ОСОБА_7 вдарив її чоловіка по голові і по нозі. Потім вони розійшлися, але потерпілий ОСОБА_7 знову замахувався. ОСОБА_6 відвів його удар і після того потерпілий впав на землю. ОСОБА_7 сказав обвинуваченому « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Також вона чула від чоловіка фразу «Заберіть цього діда!». Тоді ОСОБА_6 сказав їй сідати в машину і вони поїхали додому. Вони звертались в лікарню щодо нанесення її чоловіку ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, але їм було відмовлено, оскільки вони приїхали не за направленням слідчого чи швидкої допомоги. Потерпілий ОСОБА_7 постійно чинить на них моральний тиск. Звідки у ОСОБА_7 могли утворитися тілесні ушкодження їй не відомо. ОСОБА_6 його не чіпав;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , згідно яких 05.05.2023 він приїхав додому з дачі, припаркував автомобіль і розвантажував речі. Він почув звук двигуна і звернув на це увагу. Швидкість автомобіля «Mercedes-Benz» була середня. На зустріч автомобілю йшли двоє чоловіків, в подальшому він дізнався, що вони проживають в цьому ж будинку, що й він. Автомобіль швидко зупинився біля цих чоловіків, він подумав, що це мабуть знайомі і далі продовжив займатися своїми справами. Потім він почув крики, такі як кричать німі люди або люди з вадами слуху. Йому стало цікаво, що відбувалося і він вирішив подивитися. Наскільки можливо було побачити крізь дерева і автомобілі, які стояли попереду, він помітив обвинуваченого та потерпілого і те, що між ними відбувається штовханина. Механізми ударів він не запам`ятав. Після цього він зробив зауваження обвинуваченому ОСОБА_6 , що він молодша людина чіпає старшу за віком. Він не розумів, яка причина даного конфлікту. Потерпілий ОСОБА_7 обхватив обвинуваченого за ноги і тримав. Він сказав потерпілому, щоб той відпустив обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_6 потім поїхав, а потерпілий ОСОБА_7 залишився з іншим чоловіком. Потерпілий ОСОБА_7 він бачив в положенні сидячи, в лежачому положенні він його не бачив. Інший чоловік, який не розмовляє був поруч з потерпілим постійно. Потерпілого ОСОБА_7 він заспокоював. В подальшому була викликана швидка медична допомога, яка і надала потерпілому першу допомогу;

Окрім того, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими письмовими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, зокрема:

- рапортом згідно якого, 05.05.2023 надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що його побив ОСОБА_14 (т.1 арк.к.п.11);

- рапортом відповідно до якого, 05.05.2023 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що КОЛ доставлено швидкою допомогою ОСОБА_7 , якого о 20 год. 30 хв. побив сусід в дворі будинку (т.1 арк.к.п.12);

- довідкою КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР», згідно з якою ОСОБА_7 встановлено діагноз ЗЧМТ струс головного мозку, забій лівого плечового суглобу (т.1 арк.к.п.13);

- заявою ОСОБА_7 від 05.05.2023, в якій він просить притягнути до відповідальності ОСОБА_14 , який 05.05.2023 по вулиці Юрія Коваленка, 13 у м. Кропивницькому наніс йому тілесні ушкодження (т.1 арк.к.п.15);

- висновком №415 від 09.05.2023, відповідно до якого у ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, саден у праві виличній ділянці, правій лобній ділянці, тильній поверхні правої кисті, обох колінних суглобів. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету індивідуальні властивості травмуючи предметів не відобразились. Тілесні ушкодження уторились від не менше 5-ти травматичних впливів (т.1 арк.к.п.18);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2023, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 05.05.2023 по АДРЕСА_4 наніс йому тілесні ушкодження (т.1 арк.к.п.26-28);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.05.2023 з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_7 під час якого він показав обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (т.1 арк.к.п.29-35);

- висновком №426/415 від 15.05.2023, відповідно до якого у ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, саден у праві виличній ділянці, правій лобній ділянці, тильній поверхні правої кисті, обох колінних суглобів. Механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 не суперечить механізму утворення на який вказував потерпілий в протоколі проведення слідчого експерименту за його участі. Про утворення ушкоджень в ділянці правої кисті та колінних суглобів потерпілий не вказує (т.1 арк.к.п.40-41);

- переглянутим в судовому засідання відеозаписом, під час якого працівники патрульної поліції встановлюють особу потерпілого ОСОБА_7 та він розповідає про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень (т.1 арк.к.п.44-49);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2023, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 05.05.2023 по вул. Юрія Коваленка, 13 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 (т.1 арк.к.п.68-70);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2023 з фототаблицею за участю свідка ОСОБА_10 під час якого він показав обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 його брату ОСОБА_7 (т.1 арк.к.п.75-76);

- відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 (т.1 арк.к.п.77-78).

Оцінивши наведені вище зібрані у кримінальному провадженні докази і доводи апеляційної скарги сторони захисту в їх сукупності, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку доведена, суд першої інстанції розглянувши матеріали кримінального провадження правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

З показань обвинуваченого ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , встановлено та учасниками судового провадження не оспорюється, що між потерпілим та обвинуваченим протягом тривалого періоду існували особисті неприязні стосунки.

Досліджені докази вказують на те, що саме у зв`язку із цим під час суттєвого ускладнення конфлікту обвинувачений наніс потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_15 , про те, що він не хотів спричиняти тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , при цьому сприйняв дії та поведінку потерпілого як загрозу нанесення йому тілесних ушкоджень, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, наведених вище, яким місцевий суд дав повну та всебічну оцінку, які є належними та допустимими.

Вказані докази узгоджуються один з одним та з висновками судових медичних експертів, щодо наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченого та обставин отримання ним тілесних ушкоджень. Будь-яких підстав ставити під сумніви вказані докази відсутні.

Посилання ОСОБА_6 на те, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , оскільки захищався від неправомірних його дій, є безпідставними метою яких є уникнення кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів, у обвинуваченого були відсутні підстави для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, що підтверджується поясненнями потерпілого, свідків та узгоджується з протоколами слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 .

Разом з цим, встановлені під час слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 обставини повністю узгоджуються з його показаннями та наявністю тілесних ушкоджень, зафіксованих висновками експертів, які потерпілий отримав внаслідок вчинення кримінального проступку, щодо нього.

Водночас, суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив та не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною обвинуваченого, отже є зацікавленою особою.

Твердження обвинуваченого про те, що йому були нанесені тілесні ушкодження потерпілим, а потерпілий чинить постійний моральний тиск на його сім`ю, не спростовують вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, який йому інкримінується.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що з боку потерпілого, враховуючи характер його дій та мотиви поведінки, не було посягання, яке б викликало у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні йому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення відповідного посягання.

При цьому, якщо визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу на захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, то такі дії за своїми ознаками набувають протиправного характеру.

Разом з цим, невідкладне повідомлення потерпілим про обставини отримання тілесних ушкоджень поліції, вказує на те, що зважаючи на характер наявних та отриманих при цьому тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 повідомлено достовірні обставини їх спричинення, що із врахуванням відсутності тривалого часового проміжку після події та узгодження показань потерпілого із показаннями свідків та висновками експертів, спростовує доводи обвинуваченого про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Отже, доводи сторони захисту про те, що механізм отримання тілесних ушкоджень потерпілим, час та обставини їх отримання судом першої інстанції не встановлено, є безпідставними та беззаперечно спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, яким місцевий суд дав повну, всебічну та об`єктивну оцінку, які сумнівів у колегії суддів не викликають.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є умисним закінченим кримінальним проступком, особу винного, який не працює, одружений, на обліках в лікарнях не перебуває, раніше не судимий, відсутність обставини, що пом`якшують та обріжуть покарання.

Враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, який вчинив умисний закінчений кримінальний проступок, характеризується позитивно, офіційно працює, не перебуває на обліках в закладах з надання психіатричної та наркологічної допомоги, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт, у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, яке є достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами.

Будь-яких інших доводів, щодо незаконності вироку суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, оскільки доводи апеляційної скарги сторони захисту не знайшли підтвердження, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 лютого 2024 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4