Справа № 215/6635/20
УХВАЛА

09 квітня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001076 про обвинувачення ОСОБА_4 , 1985 р.н., в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289, ч.1 ст.353, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому , посилаючись на необхідність завершення дослідження доказів, тяжкість і значну кількість корисливих злочинів, вчинених із застосуванням насильства, в т.ч. щодо осіб жіночої статі, сувору міру покарання, враховуючи негативні характеризуючі дані і репутацію обвинуваченого, наявність судимостей та інших кримінальних проваджень, порушення умов застосованого раніше домашнього арешту, з метою недопущення настання ризиків ухилення від суду, продовження злочинної діяльності.

Обвинувачений і захисник в судовому засіданні заперечували щодо клопотання прокурора, вказували на тривалий термін перебування під вартою, наявність місця проживання і родичів.

Заслухавши сторін, суд дійшов таких висновків.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони провадження має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст.183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, згідно ухвали слідчого судді від 12.01.2021 ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. У подальшому, строк дії даного запобіжного заходу неодноразово продовжувався.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Харченко проти України», «Єлоєв проти України», "Фельдман проти України", "Ходорковський проти Росії", "Сааді проти Сполученого Королівства", п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних більш м`яких запобіжних заходів замість тримання під вартою. Дотримання принципу пропорційності між важливістю негайного виконання зобов`язання, та важливістю забезпечення права на свободу є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим ( рішення у справі "Власов проти Росії" , N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року).

Обставини, на які посилався суд при обранні та продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінилися, тому суд вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні нетяжких і тяжких корисливих кримінальних правопорушень, раніше судимий. Тому, він може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені п.1 і п.5 ч.1 ст.177 КПК України прокурором доведені, та продовжують існувати, але такий запобіжний захід як домашній арешт в повній мірі може запобігти даному ризику.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання ( рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 223).

Також, суд зазначає, що обвинувачений має права не визнавати себе винуватими щодо пред`явленого обвинувачення, судом неодноразово оголошувалися перерви для виклику і допиту частини потерпілих, однак на цей час їх участь стороною обвинувачення не забезпечена, заявлені стороною обвинувачення свідки допитані.

Водночас, загальний строк судового розгляду кримінального провадження і перебування обвинуваченого під вартою становить більш ніж три роки, що є надмірним.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, тяжке захворювання, тому цілодобовий домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого буде достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З огляду на викладене, на думку суду в даному випадку права обвинуваченого щодо його особистої свободи та недоторканості, гарантовані ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, превалюють над інтересами суспільства, а частина ризиків, які були наявні під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перестали існувати.

Отже, оскільки по справі слід завершити судовий розгляд, частина ризиків продовжує існувати, а строк тримання обвинуваченого під вартою без вироку суду є тривалим; суд вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт відповідно до правил ст.181 КПК України з заборонами, передбаченими ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 181, 331 ч.3 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задовольнити.

В клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, тобто з 09 квітня 2024 року до 09 червня 2024 року .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1. Не відлучатися із м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області без дозволу суду.

2. Не залишати місце постійного проживання по АДРЕСА_1 цілодобово.

3. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 на іншу адресу.

4. Утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками, експертами по даному кримінальному провадженні;

5. Здати на зберігання до місцевих територіальних органів Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали доручити ВП №5 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому після її проголошення.

Для контролю копію ухвали направити прокурору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення, та в апеляційному порядку оскарженню не підлягає .

СУДДЯ