Справа № 308/7051/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому в місті Ужгороді заяву захисника обвинуваченого про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України

В С Т А Н О В И В:

на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (головуючий суддя ОСОБА_6 ) перебувають матеріали кримінального провадження №0001204 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України.

05.06.2024 захисник обвинуваченого подав заяву про відвід судді. Заява обґрунтована тим, що головуючу суддя є упередженою щодо обвинуваченого. Як стверджує захисник, обвинувачений вважає, що головуюча суддя заздалегідь має намір застосовувати відносно нього найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також захисник звертає увагу на брак часу, наданого йому для ознайомлення з матеріалами клопотання про застосування запобіжного заходу. Вказане, на переконання захисника обвинуваченого, свідчить про те, що головуюча суддя є упередженою та діє в інтересах сторони обвинувачення.

У судовому засіданні прокурор проти відводу заперечив, просив заяву про відвід залишити без задоволення.

У судовому засідання захисник заявлений ним відвід підтримав, просив його задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав свого захисника.

Дослідивши матеріали поданої заяви підозрюваного про відвід, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості .

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Відвід повинен бути вмотивованим.

Наведений перелік підстав для відводу судді є вичерпним.

Ключовим аспектом відводу, як цілісного інституту кримінального провадження, є упередженість слідчого судді при розгляді справи, яка перебуває у його провадженні. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (заяви № 76556/01 та 38779/04, рішення від 08.04.2010, п. 97).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02, рішення від 10.12.1999, п. 66), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, п. 53) правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Відповідно до роз`яснень ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу.

За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Суд з`ясував, що на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області матеріали кримінального провадження №0001204 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України.

05.06.2024 захисник обвинуваченого подав заяву про відвід судді.

Оцінюючи доводи заявленого відводу, суд вказує на те, що останні ґрунтуються на припущеннях та є бездоказовими. Суд зауважує, що обвинуваченим та його захисником не наведено будь-яких переконливих доказів того, що головуюча суддя має заздалегідь сформований намір застосовувати відносно обвинуваченого найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Поряд із цим, на думку суду, до виправданих побоювань щодо упередженості судді не може належати незгода учасника провадження з процесуальними рішеннями, діями чи бездіяльністю судді, суду.

Таким чином, будь-яких доказів щодо можливої упередженості судді ОСОБА_6 не встановлено. За таких обставин досліджувана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви захисника обвинуваченого про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_6 від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1