УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 455/1533/22

провадження № 51-1044ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області

від 06 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 січня

2024 року в кримінальному провадженні № 0000144 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Стрий Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 червня 2022 року за ч. 1

ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК)

до покарання у виді арешту на строк 1 місяць,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 липня

2023 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 січня 2024 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 307 КК - на строк 8 років з конфіскацією майна; ч. 2

ст. 309 КК - на строк 1 рік.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 та ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання

за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 червня 2022 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць з конфіскацією майна.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів

у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК,

за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часу та місця з метою подальшого збуту придбав фрагменти таблетки «Субітексу» з вмістом наркотичної речовини бупренорфіну, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,0025 г, які зберігав при собі, та 24 червня 2022 року приблизно о 15:00, перебуваючи на АДРЕСА_1 , неподалік залізничного вокзалу незаконно збув громадянину ОСОБА_6 (особа зі зміненими анкетними даними) за 400 грн. Після проведення оперативної закупки ОСОБА_6 цього ж дня добровільно видав придбану наркотичну речовину працівникам Відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУ НП

у Львівській області.

Крім цього, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК, продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часу та місця з метою подальшого збуту придбав фрагмент таблетки «Субітексу»

з вмістом наркотичної речовини бупренорфіну, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,0026 г, який зберігав при собі, та 27 червня 2022 року приблизно о 12:00, перебуваючи на АДРЕСА_1 , неподалік залізничного вокзалу незаконно збув громадянину ОСОБА_6 (особа зі зміненими анкетними даними)

за 400 гривень. Після проведення оперативної закупки ОСОБА_6 27 червня

2022 року добровільно видав придбану наркотичну речовину працівникам Відділення поліції №1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області.

Крім цього, ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК, продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часу та місця 11 липня 2022 року, перебуваючи в м. Львові, незаконно придбав з метою подальшого збуту невстановленим досудовим розслідуванням жителям Самбірського району Львівської області 10 таблеток білого кольору з маркуванням «ВВ» із вмістом наркотичної речовини бупренорфіну, який відноситься

до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, загальною масою 0,074 г, які зберігав при собі до моменту їх виявлення та вилучення під час поверхневого огляду працівниками Управління поліції охорони у Львівській області у Відділі поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області, розташованому на проспекті Червоної Калини, 66 у м. Львові, куди о 17:30 цього ж дня він був доставлений.

Крім цього, ОСОБА_5 протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту наркотичних засобів для власного вживання, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, часу та місця, незаконно придбав речовину рослинного походження - мак,

яку незаконно зберігав за місцем свого проживання на

АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_5 шляхом сушіння незаконно придбаних рослин маку для власного вживання без мети збуту, які згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин,

їх аналогів та прекурсорів є маковою соломою, яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, загальною масою

у перерахунку на висушену речовину 1607,71 г, що є великим розміром, незаконно зберігав їх за місцем свого проживання до моменту виявлення та вилучення

16 серпня 2022 року під час санкціонованого обшуку.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить змінити оскаржені судові рішення шляхом пом`якшення розміру призначеного покарання.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з рішенням якого безпідставно погодився і апеляційний суд, призначив його підзахисному надто суворе покарання, не врахувавши належним чином тяжкість вчинених злочинів, відсутність скарг та позитивну характеристику за місцем проживання, ставлення обвинуваченого до вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення

за ч. 2 ст. 309 КК, а також молодий вік обвинуваченого та незадовільний стан його здоров`я.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Доводи захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання та необхідності його пом`якшення колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який на обліку у психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у нарколога, примусового лікування не потребує, за місцем проживання характеризується позитивно,

за місцем реєстрації проживає один, а також взяв до уваги відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Крім того, зважив суд і на те, що обвинувачений вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, визнав повністю, а також під час проведення обшуку у його помешканні добровільно вказав слідчому на місце зберігання наркотичних засобів.

Врахувавши всі обставини справи у їх сукупності суд призначив винній особі основне покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК у розмірі, передбаченому санкціями вказаних статей, та за ч. 2 ст. 307 КК додаткове покарання у виді конфіскації майна, після чого застосував положення частин 1

ст. 70, ст. 71, 72 цього Кодексу.

Також суд вказав на те, що саме покарання у виді позбавлення волі на строк

8 років з конфіскацією майна є необхідним й достатнім для виправлення засудженого, а також для попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , доводи якої щодо суворості призначеного покарання є аналогічними доводам його касаційної скарги, ствердив

про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок

без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

При цьому, як убачається з ухвали, з приводу доводів захисника про необхідність визнання пом`якшуючими покарання обставинами щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення суд вказав на те, що вони є безпідставними з огляду на таке.

Так, щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, тощо.

Під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого кримінального правопорушення і судового розгляду.

Водночас, згідно матеріалів справи, як зазначив суд, у судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав лише за ч. 2 ст. 309 КК, а за ч. 2

ст. 307 КК не визнав повністю, що і було враховано місцевим судом. Крім цього, місцевий взяв до уваги те, що по обвинуваченню за ч. 2 ст. 309 КК ОСОБА_5 під час проведення обшуку у його помешканні добровільно вказав слідчому на місце зберігання наркотичних засобів.

Разом із тим, колегія суддів зважила також на те, що згідно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження по усіх епізодах злочинної діяльності ОСОБА_5 у ході досудового розслідування так і не було встановлено обставин, часу та місця придбання обвинуваченим наркотичних засобів.

Таким чином, колегія суддів дійшла обґрунтованого висновку, що наведені вище обставини у сукупності свідчать про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_5 таких пом`якшуючих покарання обставин, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, апеляційний суд вказав на необґрунтованість доводів захисника

про залишення поза увагою місцевим судом даних про стан здоров`я обвинуваченого, зазначивши, що під час призначення ОСОБА_5 покарання місцевий суд врахував усі наявні у справі дані про стан здоров`я обвинуваченого та навів такі у своєму рішенні. При цьому будь-яких інших даних щодо стану здоров`я обвинуваченого, які не були б враховані місцевим судом при ухваленні оскаржуваного вироку, матеріали справи не містять та під час апеляційного розгляду не представлено.

Також колегія суддів апеляційного суду, як убачається з оскарженої ухвали, зважила і на те, що ОСОБА_5 є особою молодого віку, однак ніде не працює та

не займається суспільно-корисною працею.

Крім цього, як вказав суд, ОСОБА_5 , будучи засудженим 20 червня 2022 року вироком Старосамбірського районного суду Львівської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, вже через чотири дні вчинив нове кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку,

що призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК у межах санкцій цих статей у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З наведеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам

статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Отже, Суд не вбачає підстав для зміни оскаржених судових рішень внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість.

В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_5 покарання та необхідності його пом`якшення.

Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, касаційна скарга не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 06 липня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 січня

2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3