Справа № 210/5170/19
У Х В А Л А

12 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст.368 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001028 від 27.08.2018 року,-

встановив:

07 березня 2024 року на адресу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна.

В обґрунтування свого клопотання захисник посилається на те, що на попередніх судових засіданнях судом було досліджено том № 4 матеріалів кримінального провадження, зібраних на стадії досудового розслідування, зокрема аркуші № 65 - 68 - клопотання про проведення обшуку у КВК № 80 від 12.06.2019, аркуш № 69 - ухвала слідчого суді про надання дозволу на обшук приміщень НОМЕР_1 від 14.06.2019 (справа № 554/5252/19), аркуші № 70 - 83 - протокол обшуку від 11.07.2019 у КВК АДРЕСА_1 постанова про визнання речовими доказами від 11.07.2019, аркуші № 87-91 клопотання про накладення арешту на майно від 12.07.2019, аркуші № 92 - 94 ухвала про накладення арешту на майно від 12.07.2019 (справа № 554/5252/19).

Згідно вищевказаної ухвали про накладення арешту на майно від 12.07.2019 (справа № 554/5252/19) (а.с. № 92-94) слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави було накладено зокрема арешт на системний блок чорного кольору «VINGA» з паролем potoga974, який вказав ОСОБА_5 та особистий мобільний телефон ОСОБА_5 Samsung S8 iмеі: НОМЕР_2 , iмеі: НОМЕР_3 із сім карткою № НОМЕР_4 у чохлі.

Однак на думку захисника арешт накладено необґрунтовано у зв`язку із тим, що дозвіл слідчим суддею було надано на відшукання інформації із ком`ютерної техніки, а фактично вилучено системний блок чорного кольору «VINGA» з паролем potoga974, який вказав ОСОБА_5 та особистий мобільний телефон ОСОБА_5 Samsung S8 iмеі: НОМЕР_2 , iмеі: НОМЕР_3 із сім карткою № НОМЕР_4 у чохлі, крім того, системний блок чорного кольору «VINGA» з паролем potoga974 являється власністю державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» й ніколи не належав на праві приватної власності ОСОБА_5 , у вказаній установі зазначений системний блок з`явився у якості благодійної допомоги та був поставлений на баланс установи, що підтверджується відповідними документами, водночас під час досудового розслідування слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави надавався дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів (ухвала від 12.07.2019 (справа № 554/5252/19) (а.с. № 152 153 том 5)), а саме до усіх телефонних з`єднань, у тому числі нульової тривалості, а також до текстових та мультимедійних повідомлень абонента № НОМЕР_4 за період з 01.01.2017 по 11.07.2019 рік, що свідчить про те, що сторона обвинувачення володіла необхідною інформацією на стадії досудового розслідування й не було необхідності накладення арешту на майно у вигляді телефону, який належиться на праві приватної власності матері ОСОБА_5 , окрім іншого ухвала слідчого судді не містить у якій формі заборони після накладення арешту на майно (володіння, користування чи розпорядження) особу позбавлено права на вказане майно та які саме ознаки у розумінні ст. 98 КПК України відносять вказане майно до речових доказів, а постанова слідчого про визнання речовими доказами не відповідає вимогам ст. 110 КПК України й містить лише формальне посилання на статті КПК України.

В судовому засіданні захисник, обвинувачений клопотання про скасування арешту підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що в задоволенні клопотання про скасування арешту в частині системного блоку не заперечує, щодо мобільного телефону заперечує.

Вислухавши думку сторін, з урахуванням того, що прокурор не заперечував щодо скасування арешту з системного блоку, однак заперечував щодо скасування арешту з телефону, вважаючи його речовим доказом, процесуальну долю якого суд мав би вирішити в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку, захисника та обвинуваченого, кожен з яких окремо підтримали клопотання про часткове скасування арешту майна та просили його задовольнити у повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч.2ст.170 КПК України).

Пунктом 1 частини 2статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ч.4 ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як було встановлено у судовому засіданні під час досудового розслідування, а саме з моменту вилучення майна у ОСОБА_5 системного блоку та мобільного телефону й накладення відносно вказаного майна арешту слідчим суддею, зазначене майно не оглядалося слідчими ДБР на предмет наявності в ньому інформації, що має значення для кримінального провадження. З моменту вилучення минув тривалий час, а саме майже 5 років.

З наданих у судовому засіданні доказів дійсно вбачається, що системний блок чорного кольору «VINGA» наразі перебуває на балансі ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» та є власністю зазначеної установи, а не обвинуваченого ОСОБА_5 .

У свою чергу в судовому засіданні надано заяву матері ОСОБА_5 з додатками, а саме у тому числі копією чеку, фото коробки при придбанні зазначеного телефону, з яких вбачається належність телефону Samsung S8 iмеі: НОМЕР_2 , iмеі: НОМЕР_3 на праві приватної власності останній.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У справі «East/West Alliance Limited проти України» (заява 19336/04) ЄСПЛ наголосив, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У справі «Beyeler v. Italy», п.п. 108-114 ЄСПЛ відмітив, що втручання у право передбачене ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції повинне виконувати певні критерії: воно повинне відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати.

Також, у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

А, в ході судового розгляду даного клопотання не було встановлено жодного доказу, який б підвереджував законність дій суб`єкта влади та випливав зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II), а саме така вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

За таких обставини, викладені у клопотанні доводи в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що клопотання з даного питання підлягає задоволенню, оскільки, у даному випадку, втручання державного органу у право на мирне володіння майном порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи" враховуючи його перебування у невизначеному стані, адже лише у даний спосіб, на цей час, є можливим усунути усі наслідки дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, а саме шляхом застосування єдино можливого шляху виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до проведення такої дії, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31 жовтня 1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП] (), заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII), шляхом скасування арешту та повернення майна, яке було вилучено безпосередньо володільцю.

Враховуючи те, що прокурором не доведено відносно майна зазначеного у клопотанні наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а подальша потреба в його утриманні під арештом відпала, суд приходить до висновку, що обмеження права власності осіб, яким належить вказане майно не відповідає завданням кримінального провадження, а отже клопотання захисника підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

Таким чином, суд враховуючи те, що майно вилучалося під час обшуку у ОСОБА_5 та мало статус тимчасово вилученого, воно може бути повернено останньому з подальшою передачею власникам.

Керуючись ст.ст.169-170, 174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна задовольнити у повному обсязі.

Скасувати арешт з системного блоку чорного кольору «VINGA» та мобільного телефону Samsung S8 iмеі: НОМЕР_2 , iмеі: НОМЕР_3 із сім карткою № НОМЕР_4 у чохлі, що накладений на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 12 липня 2019 року, справа №554/5252/19, повернувши його ОСОБА_5 як особі у якої вказані речі було вилучено.

Зобов`язати ОСОБА_5 після отримання вказаного майна повернути його власникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1