Справа № 357/1309/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 22 лютого 2024 року між прокурором Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0005121, яке внесене до ЄРДР 27 жовтня 2023 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ, Донецька область, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України (далі угода про визнання винуватості),

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 1 ст. 357 КК України, тобто у викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, за таких фактичних обставин.

Встановлено, 24 жовтня 2023 року у вечірній час доби, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_6 перебували за місцем свого проживання, в гуртожитку, що за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_4 побачив, що на підлозі в вище зазначеній кімнаті лежить банківська картка АТ«ПриватБанк» за № НОМЕР_1 належна ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на заволодіння вказаною банківською карткою.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються не поміченими сторонніми особами, а потерпілий ОСОБА_6 вийшов з вище вказаної кімнати, діючи умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав з підлоги банківську картку АТ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 , видану на ім?я ОСОБА_6 , яка відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

В подальшому ОСОБА_4 достеменно розуміючи, що банківська картка є електронним платіжним документом та належить потерпілому ОСОБА_7 залишив її при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на банківському рахунку.

Крім цього, ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, за таких фактичних обставин.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-1X від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу.

Однак, у ОСОБА_4 маючого при собі викрадену платіжну картку АТ«ПриватБанк» за № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , у зазначений вище спосіб, достовірно знаючого про наявність на ній грошових коштів, виник протиправний умисел на заволодіння грошовими коштами, які знаходились на рахунку викраденої банківської картки АТ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 маючи при собі платіжну картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ КБ «Приват Банк», виданої на ім?я ОСОБА_6 та знаючи пін-код від неї, так-як неодноразово потерпілий розраховувався в присутності ОСОБА_4 вказаною картою за продукти харчування, бажаючи заволодіти та розпорядитися грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку у власних цілях, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою доведення свого протиправного умислу до кінця, 25 жовтня 2023 року о 15годині 43 хвилини та о 15 годині 44 хвилини, перебуваючи поблизу будинку№ 49 по вул. Карбишева в м. Біла Церква Київської області, таємно викрав за допомогою вищевказаної платіжної картки грошові кошти з банківськогорахунку ОСОБА_6 на загальну суму 9400 гривень, шляхом отриманняготівки в банкоматі двома транзакціями, а саме: 9000 гривень та 400 гривень,розпорядившись таким чином викраденими коштами на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_4 спричинив майнову шкоду потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 9400 гривень.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень щиро розкаявся, повністю визнав свою винуватість та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До того ж, сторони визначили, що на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 має бути призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Сторони також погодились, що ОСОБА_4 має бути звільнений від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілий надав прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні № 0005121, яке внесене до ЄРДР 27 жовтня 2023 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, враховуючи, що він медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, у потерпілого претензій до нього не має.

Правила ч. 1 ст. 70 КК України, при призначення ОСОБА_4 покарання застосовані правильно.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про його особу, відшкодування шкоди потерпілому, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, визначені у ч. 1 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 177, 331, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 22 лютого 2024 року між прокурором Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0005121, яке внесене до ЄРДР 27 жовтня 2023 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з 22 лютого 2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області