Справа № 742/636/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/521/24
Категорія - ч.4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 від 04 січня 2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2024 року,

щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого вантажником на Прилуцькому птахокомбінаті, розлученого, раніше неодноразово судимого, останній раз 25 березня 2020 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, який ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2023 року був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк покарання 8 місяців 18 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане не відбуте покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 березня 2020 року та остаточно за сукупністю вироків визначене покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішене відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 22 серпня 2023 року о 09 годині 39 хвилин прибув до магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», розташованого по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що діє в умовах оголошеного в країні воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно викрав з полиць магазину товарно-матеріальні цінності в асортименті на загальну суму 1012 грн., чим спричинив матеріальну шкоду ТОВ «Вигідна покупка».

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та пом`якшити строк покарання, яке вважає занадто суворим.

Аргументує тим, що в судовому засіданні він повністю визнав свою вину, потерпіла сторона не має до нього претензій, оскільки всі збитки були ним відшкодовані, він завжди прибував на допит до слідчого за першим викликом, щиро кається у вчиненому, усвідомив свою провину та запевнив, що в майбутньому не допустить подібної поведінки. Просить врахувати всі пом`якшуючі обставини, а також те, що він офіційно працевлаштований, на його утриманні перебуває матір пенсіонерка, яка хворіє та потребує стороннього догляду, а сам він страждає тяжкими захворюваннями та з 1998 року перебуває на диспансерному обліку.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, свого підзахисного та просив про пом`якшення покарання, прокурора, яка не погодилася з доводами сторони захисту, вказуючи на загальні правила кримінального закону при призначенні покарання за сукупністю вироків, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у таємному викрадені майна ТОВ «Вигідна покупка», вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним під час досудового розслідування доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому колегією суддів не перевіряються. Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена норами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета,спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинене групою осіб характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На несправедливість призначеного вироком суду першої інстанції покарання має вказувати істотна (очевидна диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його вік, той факт, що раніше він вже неодноразово (13 разів) притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі й за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, за які відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак після звільнення на шлях виправлення не став та знову вчиняв кримінальні правопорушення проти чужої власності.

Прийняв до уваги наявність пом`якшуючих його вину обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, а також відсутність обставини, які б обтяжували вину, і призначив покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_8 звільнився з місць позбавлення волі в квітні 2023 року, а вже в серпні цього ж року вчинив нове кримінальне правопорушення, тобто через чотири місяці після звільнення в період невідбутого покарання за попереднім вироком, від якого був звільнений умовно-достроково, тобто не усвідомив наслідків своїх дій, навіть не намагався стати на шлях виправлення, при тому, що був офіційно працевлаштований, тобто мав фінансову можливість для задоволення життєво необхідних потреб.

Така поведінка обвинуваченого свідчить, що його виправлення та перевиховання можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, де він не становитиме небезпеки для суспільства та окремих його громадян, адже навіть наявність роботи не може утримати ОСОБА_8 від вчинення кримінальних правопорушень, отже призначення покарання на менший строк, ніж визначив суд першої інстанції не буде дієвим та не досягне мети, яка визначена ч. 2 ст. 50 КК України.

Приймаючи до уваги, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 квітня 2023 року ОСОБА_8 був звільнений умовно-достроково на не відбутий строк покарання 8 місяців 18 днів, крадіжку вчинив 22 серпня 2023 року до закінчення 8 місяців 18 днів, що за правилами ч. 4 ст. 81 КК України, тягне призначення покарання за сукупністю вироків. При цьому, не має значення нове кримінальне правопорушення було вчинене на початку строку умовно дострокового звільнення від покарання чи наприкінці його, не відбутим вважається увесь строк покарання, на який засуджений був умовно-достроково звільнений.

Суд першої інстанції призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України і частково приєднав тільки три місяці з не відбутого покарання у виді 8 місяців 18 днів позбавлення волі, що повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11