КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 10 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 10.05.2024 задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 58 днів, тобто до 06.07.2024, включно, в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначав, що при розгляді клопотання про застосування найсуворішого запобіжного заходу

____________________________________________________________________________________

Справа № 761/17328/24 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3886/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 перебував на місці ДТП у тверезому стані та добровільно пройшов освідування, приймав участь у слідчих діях, надавав правдиві показання, які повністю співпадають з показаннями свідків.

Крім того, ОСОБА_7 раніше не судимий і не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, проживає разом зі своїм братом та його дружиною, характеризується виключно позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також вказував, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_7 має намір переховуватися від органу досудового розслідування або суду, чинити вплив на свідків, перешкоджати встановленню істини у даній справі.

На думку апелянта, у даному випадку наявні правові підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Також, необхідною і достатньою гарантією явки ОСОБА_7 до органу досудового розслідування та суду може слугувати застава, яка в подальшому може бути використана на відшкодування шкоди потерпілим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Київський слідчий ізолятор», та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області, за процесуального керівництва Київської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000268 від 08.05.2024 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 08.05.2024 близько 10 години 20 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи вантажним автомобілем марки «MAN TGL 8.180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджав з території ТОВ «Нова Пошта» депо №3, що на території Бучанського району Київської області, на автодорогу сполучення «м. Боярка - м. Київ», поблизу с. Святопетрівське, в напрямку м. Боярка, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», розпочинаючи рух не переконався, що це буде безпечним, чим порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», виїхав на автодорогу сполучення «м. Боярка - м. Київ» на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив вимоги пунктів 8.7.3 е) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух» та 8.10 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 Розмітка 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів», де допустив зіткнення з автомобілем марки «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався по автодорозі «м. Боярка - м. Київ», в напрямку м. Київ.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 , пасажири автомобіля «KIA CEED», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці події.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 б), д), 10.1, 8.7.3 е) та 8.10 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді загибелі потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Згідно даних протоколу затримання від 08.05.2024, цього ж дня о 14 год. 30 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

09.05.2024 о 11 год. 30 хв. в межах даного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили загибель кількох осіб, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 286 КК України.

10.05.2024 старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотання від 09.05.2024, погодженим прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10.05.2024 задоволено клопотання слідчого та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 58 днів, тобто до 06.07.2024, включно, в межах строку досудового розслідування.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель трьох людей.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під варто, зокрема у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_13 проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні зі свідками, яким відомі обставини інкримінованого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення про існування іншого вказаного у клопотанні ризику неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КК України, вірогідність настання якого, з огляду на характер та обставини інкримінованих йому дій, є досить високою.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний не має наміру вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про те, що ОСОБА_7 перебував на місці ДТП у тверезому стані та добровільно пройшов освідування, приймав участь у слідчих діях, надавав показання, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий і не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не спростовують висновки про можливість підозрюваного вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель трьох людей, то слідчий суддя обґрунтовано не визначив йому розмір застави у кримінальному провадженні, а тому доводи апелянта у цій частині є безпідставними.

Твердження апелянта про недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 10 травня 2024 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3