провадження №1-кс/947/4441/24
У Х В А Л А

29 березня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу захисника ОСОБА_3 на повідомлення слідчого про підозру,

за участю: захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Скарга та позиція заявника.

Захисник ОСОБА_3 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою повідомлення слідчого про підозру. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що в провадженні СВ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000657 від 27.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

12.03.2024 року слідчим СВ ОРУП №2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні було вручено ОСОБА_6 повідомлення про підозру.

Звертав увагу, що учасники ДТП, що сталась 26.09.2022 року є працівниками поліції. Більш того, в матеріалах вищевказаного кримінального провадження є відомості, що підтверджують той факт, що водій та пасажири автомобіля «OPEL VIVARO» на момент скоєння ДТП перебували у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, ДТП, що відбулась 26.09.2022 року внаслідок якої загинула особа, сталась за участі працівників поліції, а саме поліцейських СРПП ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, в тому числі в стані алкогольного сп`яніння перебував і водій автомобіля «OPEL VIVARO» П.В. НОМЕР_1 .

Крім того, водієм автомобіля «OPEL VIVARO» П.В.М. було значно перевищено швидкість руху, однак, ці відомості не відображенні ні у висновку експерта судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи механізму зіткнення автомобілів «OPEL VIVARO» та ГАЗ 53А, ні у двох протоколах проведення слідчого експерименту від 15.02.2023 року, ні у висновку експерта судової автотехнічної експертизи обставин зіткнення вищевказаних автомобілів.

Перевищення швидкісного режиму руху водієм автомобіля «OPEL VIVARO» підтверджується безпосередніми свідками події, які не були допитані органом досудового розслідування, навіть попри те, що відповідне клопотання про виклик та допит свідка була заявлене захисником підозрюваного.

Вважав, що матеріали кримінального провадження №0000657 відображають обставини події ДТП вкрай однобічно, особи, що провадять досудове розслідування є заангажованими та упередженими, оскільки, ДТП сталась за участі їх колег, які були на підпитку та порушили правила ПДР, більш того матеріалами кримінального провадження однозначно не вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину передбаченого за ч.2 ст.286 КК України, а зібрані наразі у досудовому розслідуванні матеріали свідчать про необґрунтованість пред`явленої йому підозри та упередженості органу досудового розслідування.

Вказував, що КПК України закріпив підслідність злочинів ДБР, встановивши у ч.4 ст.216, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених, в тому числі, працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності НАБУ згідно з ч.5 цієї статті.

Стверджував, що здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000657 від 27.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України саме, СУ ГУНП в Одеській області, а не належнім органом досудового розслідування - ТУ ДБР розташованому у місті Миколаєві, свідчить про недотримання належної правової процедури та створює підстави для підозр щодо неналежності проведення даного досудового розслідування.

Станом на 26.09.2022 року дату коли сталась ДТП, не було належних та допустимих доказів того, що винуватцем ДТП є ОСОБА_6 , більш того за свідченнями очевидців, вина у скоєнні ДТП лежить на водієві транспортного засобу «OPEL VIVARO» П.В.М., який перебував на момент скоєння ДТП у стані алкогольного сп`яніння, порушив швидкісний режим руху та який є при цьому поліцейським СРПП №1 Подільського РУП ГУНТІ в Одеській області, однак, досудове розслідування кримінального провадження №0000657 від 27.09.2022 року не було передано до ТУ ДБР у м.Миколаєві.

Вказував, що наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст.86, п.2 ч.3 ст.87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Наголошував, що порушення підслідності органів досудового розслідування та здійснення досудового розслідування СУ ГУНГІ в Одеській області, а не ТУ ДБР у м.Миколаєві, спричинило його неефективність та упередженість до його результатів.

Отже, пред`явлена ОСОБА_6 підозра є необґрунтованою, матеріали кримінального провадження №0000657 від 27.09.2022 року не містять доказів вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів та доказів причетності його до вчинення таких злочинів, у зв`язку з чим, пред`явлена ОСОБА_6 підозра підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.2, 24, 86, 87, 214, 216, 218, 276, 277, 278, 303, 304, 306, 307 КПК України, ст.ст.5, 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», просив слідчого суддю: скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 12.03.2023 року у кримінальному провадженні №0000657 від 27.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Під час судового розгляду, захисник підтримав подану скаргу та просив її задовольнити. Додатково пояснив, що положення КПК України містять суперечливі положення в частині строків оскарження рішення слідчого та повідомлення про підозру.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

Слідчий, в судовому засіданні, проти задоволення скарги заперечував. У її задоволенні просив відмовити.

Присутній під час судового розгляду прокурор, також проти задоволення скарги заперечував. Пояснив, що захисником порушений строк оскарження повідомлення про підозру, передбачений п.10 ч.1 ст.303 КПК України.

3. Висновки слідчого судді.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, підозрюваним, його захисником чи законним представником, може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Слідчим суддею встановлено, що 12.03.2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внесеного до ЄРДР за №0000657 від 27.09.2022 року.

Зі змісту скарги та доводів захисника вбачається, що основним аргументом оскарження повідомлення про підозру є той факт, що досудове розслідування проводилося з порушенням правил підслідності, що тягне за собою недопустимість зібраних доказів на підтвердження факту винуватості ОСОБА_6 , оскільки учасниками ДТП були також працівники поліції, а тому досудове розслідування повинно було проводитися не слідчим СУ ГУНП в Одеській області, а слідчим ТУ ДБР у м.Миколаєві. При цьому в іншій частині, порядок вручення повідомлення про підозру стороною захисту не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно з ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частина 2 ст.22 КПК України також передбачає, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, на думку слідчого судді, «достатність» доказів є виключно оціночним поняттям для кожної сторони кримінального провадження, яке служить лише для оцінки наявності чи відсутності підстав прийняття якогось процесуального рішення, проведення слідчої чи процесуальної дії та не впливає на доведеність вини особи у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994), Європейський суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до п.2 ч.3 ст.87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.4 ст.87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Стаття 89 КПК України передбачає, що 1. суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. 2. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. 3. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Таким чином, питання допустимості або недопустимості зібраних доказів на підтвердження винуватості особи у вчиненні певного кримінального правопорушення, на думку слідчого судді, не є предметом судового контролю під час досудового розслідування, а відносяться виключно до повноважень суду на стадії судового розгляду в межах пред`явленого особі обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування, виключно слідчий та прокурор є саме тими суб`єктами, які відповідно до положень ст.284 КПК України, наділені повноваженнями приймати процесуальні рішення у площині встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК України) та не встановлення достатності доказів для доведення винуватості особи в суді (п.3 ч.1 ст.284 КПК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.277 КПК України, повідомлення про підозру має містити стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Слідчий суддя вважає, що повідомлення про підозру від 12.03.2024 року відповідає вказаній вимогі.

При цьому, слідчий суддя вважає, що стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення є суб`єктивною категорією, зміст якої, кожна сторона кримінального провадження може визначати на власний розсуд, і лише суд під час судового розгляду, шляхом дослідження, перевірки та оцінки наданих доказів може підтвердити або спростувати їх.

Таким чином, слідчий суддя робить висновок, що скарга захисника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволені скарги захисника ОСОБА_3 на повідомлення слідчого про підозру ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0000657 від 27.09.2022 року відмовити.

2. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_1