Справа № 465/709/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/314/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сокаль Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено засудженого від відбування призначеного покарання за даним вироком, за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення чи проступку, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.76 КК України, покладено на засудженого ОСОБА_7 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В подальшому ухвалою від 22.02.2024 року виправлено описку у вироку Франківського районного суду м. Львова 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, та постановлено вірним вважати міру покарання засудженому «у виді 2 (двох) років обмеження волі».

Згідно з вироком суду, у період з 04.10.2021 по 24.02.2023, ОСОБА_7 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , та перебуває на обліку у Франківському РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області у зв`язку із забезпеченням виконання додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, відповідно до вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2017 року, діючи умисно, ухилявся від виконання вказаного покарання та здачі в УПП у Львівській області ДПП НП України, що за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 10.08.2010, виданого на його ім`я, надавши неправдиву інформацію про його втрату, та використовував його під час керування транспортним засобом марки Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , однак, 24.02.2023 о 00:05, перебуваючи по АДРЕСА_4 , в стані наркотичного сп`яніння, був виявлений та затриманий працівниками патрульної поліції, якими вказане посвідчення водія було вилучено в порядку, встановленому КУпАП.

ОСОБА_7 обвинувачується в ухиленні від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, тобто у вчинені ним кримінальному проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2024 скасувати частково та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КПК України та призначити покарання y виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.71 КК України, з урахуванням вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання за даним вироком, встановивши іспитовий строк в 1 (один) рік.

Покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаціїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що, відповідно до санкції ч.1 ст.389 КК України, за вказане покарання передбачено призначення покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк. Разом з тим, всупереч вимогам Закону, судом призначено покарання, яке взагалі не передбачено санкцією ч.1 ст.389 КК України, за якою обвинувачено ОСОБА_9 , у виді позбавлення волі.

Разом з тим, всупереч положенням ст.71 КК України та позиції Верховного Суду України, при призначенні остаточного покарання, невідбуте обвинуваченим додаткове покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 у вигляді позбавлення керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, судом взагалі не враховано.

Вважає, що остаточне покарання за вчинення ОСОБА_10 даного кримінального правопорушення, з врахуванням вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 повинно призначатися в межах санкції ч.1 ст.389 КК України та за правилами, визначеними ч.ч.1, 3 ст.70 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково погодився із доводами апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 389 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що у період часу з 04.10.2021 по 24.02.2023, перебуваючи на обліку у Франківському РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області у зв`язку із - забезпеченням виконання додаткового покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, відповідно до вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06 липня 2017 року, діючи умисно, ухилявся від виконання вказаного покарання та здачі в УПП у Львівській області ДПП НП України, що за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 10.08.2010, виданого на його ім`я, надавши неправдиву інформацію про його втрату, та використовував його під час керування транспортним засобом марки Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , однак, 24.02.2023 о 00:05 год., перебуваючи по АДРЕСА_4 , в стані наркотичного сп`яніння, був виявлений та затриманий працівниками патрульної поліції, якими вказане посвідчення водія було вилучено в порядку, встановленому КУпАП.

Так, відповідно до санкції ч.1 ст.389 КК України, за вказане покарання передбачено призначення покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

Разом з тим, всупереч вимогам Закону, судом призначено покарання, яке взагалі не передбачене санкцією ч.1 ст.389 КК України, за якою обвинувачено ОСОБА_9 .

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст.71 КК України, призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Разом з тим всупереч вказаним положенням ст.71 КК України та позиції Верховного Суду України при призначенні остаточного покарання, невідбуте обвинуваченим додаткове покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 у вигляді позбавлення керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, судом взагалі не враховано.

Відтак, остаточне покарання за вчинення ОСОБА_10 даного кримінального правопорушення, з урахуванням вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017 повинно призначатися в межах санкції ч.1 ст.389 КК України та за правилами, визначеними ч.ч.1, 3 ст.70 КК України.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Окрім того, в резолютивній частині вироку судом зазначено про призначення ОСОБА_7 основного покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді позбавлення волі, що не передбачено санкцією даної статті загалом. Дана неточність була усунута судом першої інстанції шляхом виправлення описки ухвалою від 22.02.2024 р., що суперечить чинному Закону, оскільки у відповідності до положень ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені у судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки, незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Однак, у даному випадку таке виправлення не може вважатись опискою чи очевидною арифметичною помилкою, ставить під сумнів компетентність суду першої інстанції у питанні призначення покарання, оскільки суд визначає покарання у нарадчій кімнаті, у відповідності до вимог ст. ст. 50,65 КК України. Відтак, ухвала суду першої інстанції від 22.02.2024 року про виправлення описки підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню або застосування закону, який не підлягає застосуванню, неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з п. п. З, 4 ч. ч. 1,2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

За наведених обставин, та згідно з вимогами ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 слід задоволити. Вирок Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України в частині призначеного покарання та ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22.02.2024 року про виправлення описки слід скасувати та постановити новий вирок.

ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.1 ст.389 КПК України 2 (два) роки обмеження волі. На підставі ч.ч.1, 3 ст.71 КК України, з урахуванням вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017, ОСОБА_7 визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання за даним вироком, встановивши іспитовий строк в 1 (один) рік, поклавши на останнього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаціїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Таке покарання відповідатиме основним принципам та завданням, визначеним ст.ст. 50,65 КК України, щодо призначення покарання, буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 409, 413, 420, ч.15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22.02.2024 року про виправлення описки у вироку Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.389 КПК України 2 (два) роки обмеження волі.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.71 КК України, з урахуванням вироку Жовківського районного суду Львівської області від 06.07.2017, ОСОБА_7 визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання за даним вироком, встановивши іспитовий строк в 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробаціїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4