Справа №760/8789/22 1-кп/760/770/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1

-при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002417, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 вересня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майське, Джанкойського району, АР Крим, громадянина України, з вищою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р.),

за участі сторін та інших учасників кримінального провадження:

-прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

-захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19, статті 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 5, частиною 1 статті 72, статтею 73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Крім того частиною 2 статті 72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до частини 1 статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з частиною 1 статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною другою статті 125 Конституції України визначено, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 року у порушення частини 3 статті 2, статей 72, 73, пункту 2 частини 1 статті 85, статті 132 Конституції України та пункту 2 частини 3 статті 3, статей 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014 року, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 року на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до пункту 5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 року «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 року в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 року депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 року та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014 року, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 року «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

18.03.2014 року між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

В подальшому з метою забезпечення режиму окупації та придушення спротиву проукраїнського населення Криму прийнято ряд «законів та підзаконних нормативних актів», відповідно до яких слідчі, прокурори та судді підпорядковуються своїм керівникам по висхідній лінії відповідної гілки влади так званої «Республіки Крим», що входить у склад Російської Федерації.

Так, відповідно до частини 2 статті 13 «О судебной системе Российской Федерации» від 31 грудня 1996 року № 1-ФКЗ: Порядок наділення повноваженнями голів, заступників голів, інших суддів касаційних судів загальної юрисдикції, апеляційних судів загальної юрисдикції, верховних судів республік, окружних, обласних судів, судів міст федерального значення, судів автономної області і автономних округів, районних судів, військових і спеціалізованих судів, арбітражних судів округів, арбітражних апеляційних судів, арбітражних судів суб`єктів Російської Федерації і спеціалізованих арбітражних судів встановлюється відповідним федеральним конституційним законом і федеральним законом про статус суддів.

Відповідно до частини 5 статті 6 Закону Російської Федерації від 26.06.1992 року № 3132-I зі змінами та доповненнями «О статусе судей в Российской Федерации» - Президент Російської Федерації в двомісячний термін з дня отримання необхідних матеріалів призначає суддів федеральних судів, а кандидатів у судді Верховного суду Російської Федерації представляє для призначення Раді Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації або відхиляє подані кандидатури, про що повідомляється голові Верховного суду Російської Федерації.

Водночас, згідно зі статтею 86 «Конституції «Республики Крым»»: 1. Правосуддя в Республіці Крим здійснюється тільки судом. 2. У Республіці Крим діють федеральні суди і мирові судді. Повноваження, порядок утворення та діяльності федеральних судів визначаються законодавством Російської Федерації. 3. З ініціативи Державної Ради Республіки Крим, узгодженої з Верховним Судом Російської Федерації, в Республіці Крим можуть утворюватися судові ділянки і посади мирових суддів відповідно до законодавства Російської Федерації і законодавства Республіки Крим. 4. Статус, повноваження, порядок і гарантії діяльності суддів визначаються федеральним законом, а по відношенню до мирових суддів - також законом Республіки Крим.

Крім того, 20.03.2014 року Державною Думою Російської Федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 року за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Здійснюючи підривну діяльність проти України, представники суддівського корпусу та інших органів державної влади іноземної держави утворили на окупованій території України федеральні органи державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронні органи та судову систему Російської Федерації з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до пункту 1 статті 9 «Федерального конституційного» закону від 21.03.2014 року № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя» протягом перехідного періоду на територіях Республіки Крим і міста федерального значення Севастополя з урахуванням їх адміністративно-територіального поділу, встановленого відповідно законодавчим (представницьким) органом державної влади Республіки Крим і законодавчим (Представницьким) органом державної влади міста федерального значення Севастополя, створено суди Російської Федерації (федеральні суди) відповідно до законодавства Російської Федерації про судову систему.

Пунктом 2 статті 9 вказаного закону передбачено, що громадяни, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя на день прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим і утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів, мають переважне право на заміщення посади судді в судах Російської Федерації, що створюються на цих територіях, при наявності у них громадянства Російської Федерації, а також за умови їх відповідності іншим вимогам, що пред`являються законодавством Російської Федерації про статус суддів до кандидатів на посади суддів. Конкурсний відбір на заміщення посади судді в зазначених судах здійснюється Вищою кваліфікаційною колегією суддів Російської Федерації.

Створення та діяльність органів іноземної держави, у тому числі судової системи, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, зокрема статями 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017 року, 73/194 від 17.12.2018 року та 74/168 від 18.12.2019 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН в чергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Також, відповідно до статті 64 Конвенції Про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року (далі - Конвенція) кримінальне законодавство окупованої території залишається чинним, за винятком випадків, коли дія його скасовується або призупиняється окупаційною державою, якщо це законодавство становить загрозу безпеці окупаційної держави або є перешкодою виконання цієї Конвенції. Враховуючи згадане вище, та з огляду на необхідність забезпечення ефективного судочинства, суди окупованої території продовжуватимуть виконувати свої функції стосовно розгляду правопорушень, визначених цим законодавством.

У контексті окупації Криму, Російська Федерація, як окупаційна держава, не мала права втручатися у порядок здійснення правосуддя українськими судами.

Проте, Федеральним Законом РФ №154-Ф3 від 23.06.2014 року «О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отдельные законодательные акты Российской Федерации» створено систему судів на території Республіки Крим, зокрема незаконно створено «Верховный суд Республики Крым».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади, в порушення вимог статті 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя ОСОБА_3 , будучи суддею та відповідно до постанови Верховної Ради України від 11.07.2002 року №107-ІV займаючи посаду судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади Російської Федерації та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних судових органів Російської Федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_3 , будучи громадянином України, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, усвідомлюючи, що так званий «Верховний суд Республіки Крим» відповідно до положень статті 64 Конвенції є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, перебуваючи в м. Сімферополі АР Крим упродовж березня-грудня 2014 року продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади Російської Федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», внаслідок чого у подальшому, Указом Президента Російської Федерації ОСОБА_10 від 19.12.2014 року №786 був призначений на посаду судді незаконно утвореного Апеляційного суду Республіки Крим, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_3 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, перебуваючи в приміщенні так званого «Верховного суду Республіки Крим» по вул. Павленка, буд. 2, м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись нормами Кримінально-процесуального кодексу РФ, 20.02.2014 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційне рішення» у справі № 22-2045/2015, 30.05.2014 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційну постанову» у справі № 22-2039/2015, 08.09.2015 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «постанову» у справі № 22-2439/2015, 29.10.2015 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «вирок» у справі № 22-3002/2015, 03.11.2015 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційну постанову» у справі № 22-3013/2015, 16.04.2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційну постанову» у справі № 3/2-166/2020, 16.04.2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційну постанову» у справі № 3/2-49/2020, 22.04.2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційну постанову» у справі № 3/10-31/2020, 28.04.2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційну постанову» у справі № 1-158/2020, 28.04.2020 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, виніс «апеляційну постанову» у справі № 1-159/2020, чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Допомога ОСОБА_3 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи повідомленим в порядку передбаченому КПК України, про місце дату і час розгляду справи, в судові засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. Зокрема, суд належно повідомляв обвинуваченого ОСОБА_3 про розгляд справи, здійснюючи повідомлення про призначені судові засідання в Солом`янському районному суді м. Києва в газеті «Урядовий кур`єр» та внесенням інформації на офіційному веб-сайті суду.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р.), здійснювалось в порядку спеціального досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 86-90).

Також відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 24 січня 2023 року, здійснено спеціальне судове провадження стосовно ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 100, 106-107).

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_3 про розпочате кримінальне провадження, здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів статті 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia), що відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 із обвинуваченням не погодився, вважає вину у вчиненні інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 злочину не доведеною, отримані докази ґрунтуються на припущеннях, тому просив виправдати останнього у інкримінованому йому правопорушенні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р.), а саме: у державній зраді, діянні, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України: в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за наведених вище обставин, доведена дослідженими безпосередньо в судовому засіданні доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, оскільки вони були зібрані з дотриманням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України та в порядку визначеному кримінальним процесуальним кодексом України, а саме:

- заявою Народного депутата України ОСОБА_11 про кримінальні правопорушення від 16.10.2014р., якою повідомлено про обставини вчинення суддею Апеляційного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (т. 2 а.с. 198-245),

- зверненням Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_12 від 14.02.2015 року, в якому повідомлено, що Указами Президента РФ від 13.11.2014р. за № 719, від 19.12.2014р. за № 786 «Про призначення суддів федеральних судів» та від 02.01.2015р. за № 4 «Про призначення суддів федеральних судів, про представників Президента РФ в кваліфікаційних колегіях суддів суб`єктів РФ і про затвердження складу президії Далекосхідного окружного військового суду» призначено суддів Автономної Республіки Крим для здійснення правосуддя від імені Російської Федерації, серед яких є раніше призначений на посаду судді відповідно до законодавства України - ОСОБА_3 , який здійснює правосуддя від імені РФ без припинення статусу судді відповідно до законів України, що є порушенням присяги та його дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. (т. 3 а.с. 1-10),

- згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002417 від 15.09.2016р., було внесено відомості щодо кримінального правопорушення, вчиненого суддею Апеляційного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 111 КК України. (том № 1, а.с. 179),

- повідомленням від 22.05.2015р. про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 11 КК України, тобто в діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, а саме: наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. (т. 1 а.с. 200-204),

- публікаціями в газеті «Урядовий Кур`єр» від 31.05.2016р. про виклик ОСОБА_3 для проведення процесуальних та слідчих (процесуальних) дій. (т. 1 а.с. 224-232),

- Постановою Верховної Ради України від 11.07.2002 року № 107-IV, якою відповідно до пункту 27 статті 85, частини 1 статті 128 Конституції України обрано на посаду судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_3 безстроково. (т. 2 а.с. 34-42),

- поданням заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 від 10.07.2015 року про надання згоди на затримання судді Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_3 та обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (т. 2 а.с. 13-19),

- листом голови Верховного Суду України ОСОБА_14 за № 202-1247/0/8-16 від 25.03.2016 року, яким повернуто подання Генеральної прокуратури України про надання згоди на затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (арешт) громадянина України ОСОБА_3 , оскільки останній з 2 кварталу 2014 року не здійснює фактично правосуддя від імені Української держави, не виконує своїх обов`язків українського судді та не отримує суддівської винагороди з державного бюджету України, у зв`язку з тим, що перебуває на окупованій території та здійснює правосуддя від імені іншої держави, що свідчить про свідоме розірвання ним стосунків із судовою владою України і про втрату статусу судді України, тому для затримання ОСОБА_3 та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається потреби на отримання згоди Верховної Ради України. (т. 2 а.с. 21-24),

- Постановою Голови Верховної Ради України від 19.04.2016 року № 1163-VІІІ, якою відповідно до пункту 5 частини 5 статті 126 Конституції України звільнено ОСОБА_3 з посади судді апеляційного суду Автономної Республіки Крим, у зв`язку з порушенням присяги судді. (т. 2 а.с. 45),

- інформацією з Департаменту контррозвідки СБ України від 14.06.2016 року за № 212/8-22047, з якої вбачається, що підозрюваний у кримінальному провадженні суддя Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , робоче місце якого знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , постійно перебуває на території Автономної Республіки Крим. (т. 2 а.с. 46-52),

- інформацією з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за № 18-2153/15 від 16.02.2015 року, з якої вбачається, що із 492 суддів місцевих та апеляційних судів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України звернулося лише 53 суддів місцевих та апеляційних суддів із заявами про переведення до інших судів на території України, серед яких відсутній суддя Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (т. 3 а.с. 70-72),

- інформацією з Вищої ради юстиції за № 112/0/9-15 від 12.01.2015р., з якої вбачається, що суддя Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутній у списках суддів місцевих та апеляційних судів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, які подали на розгляд до Вищої ради юстиції заяви про звільнення з посад за загальними обставинами. (т. 3 а.с. 75-77),

- рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 3009/дн-15 від 10.11.2015р., яким направлено до Вищої ради юстиції висновок щодо встановлених Вищою кваліфікаційною комісією суддів України фактів, які свідчать про порушення суддями присяги та рекомендовано Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посади судді Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав, передбачених пунктом 5 частини 5 статті 126 Конституції України. (т. 3 а.с. 101-120),

- рішенням Вищої ради юстиції за № 1206/о/15-15 від 24.12.2015 року, яким внесено подання Президентові України про звільнення ОСОБА_3 , 1965р. народження, який Постановою Верховної Ради України від 11.07.2002р. № 107-IV обраний безстроково суддею Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, за порушення присяги. (т. 3 а.с. 126-263),

- протоколом огляду інтернет-видань від 07.04.2015р., яким здійснено огляд в мережі Інтернет сайту «Президента Російської Федерації» за посиланням: https://www.kremlin.ru., де знаходиться Указ Президента РФ № 719 від 13.11.2014р. «О назначении судей федеральных судов», яким призначено ОСОБА_3 на посаду судді Верховного Суду Республіки Крим. (т. 3 а.с. 171-188),

- протоколом огляду від 02.02.2015 року, яким оглянуто інформацію, яка міститься на інтернет-сайтах, посилання на які є у зверненні ОСОБА_11 (т. 3 а.с. 189-244),

- інформацією з Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 02.01.2020р. за № 6.5-53/6-20, з якої вбачається, що за відомостями бази даних ДМС ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.10.2011р. документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Центральним РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в АР Крим, 25.12.2012р. документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 (орган, що видав - 0103), місце проживання ОСОБА_3 станом на 25.12.2012р. значиться за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 4 а.с. 27),

- публікаціями в газеті «Урядовий Кур`єр» від 15.02.2022р. від 09.07.2022р. про виклик ОСОБА_3 для проведення слідчих (процесуальних) дій. (т. 4 а.с. 41-43, 47-49),

- протоколом огляду інтернет-видань від 30.06.2022р., яким оглянуто в мережі Інтернет сайт « Судебные и нормативные акты РФ » за посиланням: https://sudact.ru/ , де за пошуком « Судья ОСОБА_3 » знайдено 308 документів «Апелляционных постановлений - Верховный Суд Республики Крым (Республика Крым) - Уголовное», зокрема, по справам № 1-159/2020 22К-1156/2020 від 28.04.2020р., № 1-158/2020 22К-1157/2020 від 28.04.2020р., № 22-898/2020 3/10-31/2020 від 22.04.2020р., № 22К-1002/2020 3/2-49/2019 від 16.04.2020р., № 22К-1025/2020 3/2-166/2019 від 16.04.2020р., № 22-3013/2015 від 03.11.2015р., № 22-3002/2015 від 29.10.2015р., № 22-2439/2015 від 08.09.2015р., № 22-2039/2015 від 30.05.2014р., № 22-2045/2015 від 20.01.2014р., які створені Верховним Судом Республіки Крим та прийняті на підставі законодавства РФ колишнім суддею Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_3 (т. 4 а.с. 50-105),

- протоколом огляду інтернет-видань від 13.07.2022р., яким оглянуто в мережі Інтернет сайт за посиланням: https://www.kremlin.ru/ , на якому міститься документ « Федеральный конституционный закон от 21.03.2014г. № 6-ФКЗ О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субьектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя», яким Республіка Крим приймається до складу Російської Федерації. (т. 4 а.с. 106-144),

- протоколом огляду інтернет-видань від 13.07.2022р., яким оглянуто в мережі Інтернет сайт за посиланням: https://www.kremlin.ru/ , на якому міститься документ «Федеральный закон от 23.06.2014г. № 154-ФЗ О создании судов Российской Федерации на территориях Республики Крым и города федерального значения Севастополя и о внесении изменений в отельный законодательный акт Российской Федерации», яким прийнято рішення про утворення так званого «Верховного суду Республики Крым». (т. 4 а.с. 145-167),

- протоколом огляду інтернет-видань від 13.07.2022р., яким оглянуто в мережі Інтернет сайт за посиланням: https://www.kremlin.ru/ , де знаходиться « Указ Президента РФ О назначении судей федеральных судов № 786 от 19.12.2014г.», яким ОСОБА_3 призначено на посаду «судьи Верховного суда Республики Крым». (т. 4 а.с. 168-181),

- повідомлення від 14.07.2022р. про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р.), тобто у вчиненні державної зради, тобто умисному діянні на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме: наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. (т. 4 а.с. 186-196),

- постановою старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу управління з питань представництва інтересів громадянина або держави в суді, протидії злочинності та корупції на тимчасово окупованій території півострова Крим Генеральної прокуратури України ОСОБА_20 від 11.08.2015р., відповідно до якої ОСОБА_3 оголошено у розшук. (т. 1 а.с. 242-243),

- постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Автономну Республіку Крим та місто Севастополя прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 від 13.07.2022р., відповідно до якої ОСОБА_3 залучено захисника для здійснення захисту за призначенням. (т. 4 а.с. 182-183).

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд приходить до висновку, що надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази, взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінальних правопорушень, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий стороною обвинувачення, стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, безпосередньо досліджені докази, які визнав належними, допустимими, достовірними, вважає їх в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р.).

Аналізуючи в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні наведені докази, суд, приходить до наступного.

Так, ОСОБА_3 , відповідно до ст. 4 Конституції України, статей 2, 17-20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ОСОБА_3 громадянства України.

Крім того, громадянин України ОСОБА_3 у період окупації АР Крим по день звільнення з посади, тобто з 20 лютого 2014 року формально-юридично мав статус судді Апеляційного суду АР Крим та не будучи у встановленому законами України порядку звільненим з посади судді, ОСОБА_3 як «суддя» незаконно створеного «Верховного суду Республіки Крим» здійснював «правосуддя» на окупованій території України від імені іноземної держави - РФ, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, а з призначенням у грудні 2014 року на посаду «судді Верховного суду Республіки Крим» прийняв на себе на окупованій території України повноваження судді іншої держави - РФ, яка окупувала та незаконно анексувала цю територію.

Суд вважає, що здійснення ОСОБА_3 за таких умов «правосуддя» від імені РФ свідчить про порушення ним вимог ст. 65 Конституції України, присяги судді, оскільки забезпечувало становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом утворення та функціонування незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України, виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, а отже надання нею допомоги РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Крім того, суд вважає, що ОСОБА_3 мав достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення ним фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в АР Крим; під час здійснення «правосуддя» від імені РФ та ухвалення «судових рішень» окупаційних органів судової влади він використовував матеріально-технічну базу Апеляційного суду АР Крим та інтелектуальні здібності «судді» (теоретичні знання, практичні навички).

За таких обставин, ОСОБА_3 , будучи громадянином України та суддею Апеляційного суду АР Крим, умисно, з 20 лютого 2014 року забезпечив становлення та зміцнення окупаційної влади РФ шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України (АР Крим), виконання функцій представника окупаційної судової влади РФ з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим, надавши цим допомогу РФ в проведенні підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України - державну зраду, об`єктивна сторона якої вважається закінченою саме з моменту, коли особа почала надавати допомогу ворогові, в даному випадку, з 20 лютого 2014 року.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 111 КК України саме в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р., як державна зрада, діяння, умисно вчинені громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, то вони не заслуговують на увагу, оскільки встановлені судом обставини, наведені докази, спростовують версію сторони захисту.

Призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, вчиненого обвинуваченим правопорушення, який належить до категорії особливо тяжких злочинів, наслідки вчинених злочинів, які призвели у подальшому до незаконної анексії іноземною державою Автономної Республіки Крим, як території України, особу обвинуваченого:

- раніше не судимий, є громадянином України,

- обставин, що пом`якшує та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його вік, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який свідомо розірвавши всі правові стосунки з державою, яка надала йому право діяти від її імені, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р.) у виді позбавлення волі.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-ІII від 02.02.2014р.).

Призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, і його копія після проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1