490/8744/23 26.02.2024
н/п 1-кп/490/477/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8744/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 від 28 червня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Баштанка Баштанського району Миколаївської області, є громадянином України, з вищою освітою, розлучений, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді командира взводу 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший лейтенант, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Громадянин ОСОБА_3 на виконання Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24 лютого 2022 року та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 01.03.2022 року призваний на військову службу за мобілізацією на період воєнного стану ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №45 від 01.03.2022 року старшого лейтенант ОСОБА_3 призначено на посаду командира взводу 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Відтак, з 01.03.2022 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п.п.1, 2, 3 ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби, а також поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запроваджений в Україні воєнний стан та порядок проходження служби старшому лейтенанту ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, старший лейтенант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.24 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший лейтенант ОСОБА_3 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, 10.05.2022 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлений), старший лейтенант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира взводу 20 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 (територія Миколаївського суднобудівного заводу за адресою: АДРЕСА_3 ) та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце дислокації підрозділів військової частини.

З 20.03.2023 року та по теперішній час ОСОБА_3 проходить лікування в КНП "Багатопрофільна лікарня Баштанського району" БРР Миколаївської області.

24.08.2023 року о 09 год. 00 хв. старший лейтенант ОСОБА_3 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за адресою: м.Миколаїв, вул.Спаська, 18, та повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 .

За вказаних обставин, ОСОБА_3 обвинувачується у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

24 серпня 2023 року між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000257 від 28 червня 2022 року.

Згідно з угодою, ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, а також зобов`язується у судовому провадженні беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі висунутого обвинувачення, а саме, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_3 покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років. Крім того, враховуючи обставини справи та особу винного, сторони погоджуються, що виправлення ОСОБА_3 можливе без його ізоляції від суспільства, а тому, на підставі ст.75 КК України, вважають за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим, віднесений до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угода про визнання винуватості може бути укладена.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.4 ст.474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням: тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину; особи ОСОБА_6 , який є раніше не судимим, розлучений, за даними КНП "Миколаївського обласного центру психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, на даний час проходить обстеження в МСЕК для встановлення групи інвалідності у зв`язку із ампутацією передніх відділів обох стоп на рівні середніх та дистальних третин плюснових кісток; наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.314, ч.1 ст.369, ч.2 ст.373, ст.ст.374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 від 28 червня 2022 року, укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1