УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року

м. Київ

справа № 357/4833/22

провадження № 51-2317 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року щодо останнього,

установив:

відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень, вказаним вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шпендівка Кагарлицького району та жителя АДРЕСА_1 ), такого, що відповідно до ст. 89 КК України, не має судимості,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Також вирішені питання речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та досудового тримання під вартою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року, за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого, вказаний вирок залишено без зміни.

Відповідно змісту вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 квітня 2022 року близько 17 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_6 , умисно наніс потерпілій удари кулаками рук по обличчю та тілу, заподіявши останній своїми протиправними діями тяжкі тілесні ушкодження - закриту тупу травму живота, ушкодження селезінки, ушкодження внаслідок контакту з тупим предметом, які відповідно до висновку експерта є небезпечними для життя, та від яких ОСОБА_6 24 квітня 2022 року померла.

За встановлених судом обставин дії засудженого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_6 .

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень через невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 , внаслідок суворості та безпідставного залишення апеляційним судом вироку без зміни.

На обґрунтування свої вимог вказує, що обираючи розмір покарання, суд першої інстанції помилково врахував дані, що характеризують особу засудженого -наявність судимостей. В свою чергу суд апеляційної інстанції, визнавши у мотивувальній частині ухвали це помилкою, на його думку, безпідставно не пом`якшив покарання засудженому.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено та кваліфікація дій останнього за ч. 2 ст. 121 КК України захисником не оспорюються.

У касаційній скарзі захисник вказує про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок суворості та просить оскаржувані судові рішення змінити шляхом пом`якшення.

Однак такі доводи захисника колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, під час застосування ОСОБА_5 заходу примусу, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до п. 5 ст. 12 КК України, класифікуються як тяжкий злочин, конкретні обставини справи, дані, що характеризують особу винуватого: зловживання спиртними напоями, негативна характеристика за місцем проживання, випадки порушення громадського порядку, а також відсутність обставин, які б пом`якшували покарання та наявність двох обставин, які обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою винуватий перебував у близьких відносинах, взяв до уваги думку потерпілої, яка вважала, що виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та, визнавши особу засудженого раніше судимим, обрав засудженому покарання у межах установлених санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись із вироком суду захисник і засуджений оскаржили його в апеляційному порядку.

Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами сторони захисту апеляційний суд, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставами для зміни чи скасування судового рішення, залишив вирок без зміни.

Водночас апеляційний суд, розглянув доводи захисника про помилкове визнання ОСОБА_5 раніше судимим, оскільки останній відбув покарання за раніше вчиненні кримінальні проступки та визнав їх слушними, проте зазначив, що такі обставини не можуть слугувати підставами вважати призначене засудженому покарання таким, що за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком та вважає, що суд апеляційної інстанції вірно зазначив про безпідставність вимог захисника стосовно невідповідності вироку суду ст. 414 КПК України.

З огляду на негативну характеристику засудженого, відсутність обставин, які б пом`якшували б покарання останньому та наявність обставин, що його обтяжують, передбачених п. 61 та 13 ч. 1 ст. 67 КК України, призначене судом першої інстанції покарання засудженому ОСОБА_7 , яке залишено апеляційним судом без зміни, відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2024 року щодо останнього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8