ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/409/24 Справа № 199/826/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисниці ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, на утримані маючого малолітню доньку: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

21.10.2014 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України покарання до 5 років позбавлення волі. 30.06.2017 звільнений з Синельниковської виправної колонії Дніпропетровської області №94 по відбуттю строку покарання;

03.05.2022 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України покарання позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст.75, 76 КК України, від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 3 роки,

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 березня 2024 року включно із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Лівобережної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задоволено та застосовано щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29 березня 2024 року включно із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.. На ОСОБА_8 , у відповідності до вимог статті 194 КПК України, у разі виконання ним альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави покладено наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим по справі;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 22 січня 2024 року приблизно о 12 годині 20 хвилин перебуваючи в приміщенні аптеки «Міжлікарняна аптека №349», що належить ОКП «Фармація» та розташована за адресою: місто Дніпро, проспект Слобожанський, 63 вчинив відкрите викрадення чужого майна, а саме тонометр торгової марки Paramed артикулу WR-X, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/113-24/618-ТВ від 25 січня 2024 року ОСОБА_8 своїми діями спричинив ОКП «Фармація» матеріальний збиток на суму 817 гривень.

Умисні дії ОСОБА_8 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що на даній стадії кримінального провадження, стороною обвинувачення доведено, що повідомлена ОСОБА_8 підозра є обґрунтованою. Крім того, у судовому засіданні прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, з урахуванням особи підозрюваного, який раніше судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчий суддя вважав неможливим застосувати до підозрюваного жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, фактично не зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на пред`явлену підозру та на матеріальний стан ОСОБА_8 слідчим суддею у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначено заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 181 680 гривень.

Не погодившись із судовим рішенням, захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що на даний час відпала потреба у застосуванні щодо ОСОБА_8 такого виду запобіжного заходу, у зв`язку з чим він повинен бути замінений іншим запобіжним заходом.

Захисниця наголошує на тому, що ризики, передбачені ст.177 КПК України є недоведеними. Звертає увагу, що ОСОБА_8 активно сприяє розкриттю злочину та допомагає слідству, вважає непорозумінням ситуацію, яка склалася.

Захисниця вказує на те, що ОСОБА_8 знаходиться на обліку у КП «Дніпровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» Дніпропетровської обласної ради із діагнозом безсимптомне носійство вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), позитивно характеризується за місцем мешкання, має постійне місце проживання.

Вказує, що ОСОБА_8 не має намірів переховуватись від слідства та суду, а підстав передбачати вплив на свідків матеріали справи не містять.

Своєю поведінкою та належним виконанням процесуальних обов`язків підозрюваний ОСОБА_8 довів, що ступінь ризиків є незначною та наразі відсутня необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту у повному обсязі та просили її задовольнити;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позицію сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисниці, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає підстави для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Згідно з наданими матеріалами ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, вчиненого за обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В матеріалах справи відсутні відомості про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цієї підозри або не причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_8 усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_8 статті позбавлення волі стоком від семи до десяти років.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисниця.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

З матеріалів досудового розслідування слідує, що ОСОБА_8 є раніше судимою особою, що свідчить про його усталену протиправну поведінку і схильність до вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК вчинення іншого кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під домашнім арештом (на чому наполягає сторона захисту) або під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду, вплив на свідків у даному кримінальному провадженні або вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на наявність у останнього судимостей раніше.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином та у разі визнання судом винним останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, останній може понести покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Слідчий суддя належним чином застосував і положення ч. 3 ст. 183 КПК та визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з належним урахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження, у зв`язку з чим розмір застави не є завідомо непомірним і водночас є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 у разі її внесення.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисниці слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 строком до 29 березня 2024 року включно із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4