Справа № 189/321/23
№ 1-кп/202/1329/2024
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000283 від 04.04.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 строком на 60 діб, без визначення розміру застави, яке мотивоване тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені раніше, не зменшилися та продовжують існувати, у зв`язку з чим є необхідність у продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання та просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем знаходження житла захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Дослідивши надані матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, суд дійшов до висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, прокурор, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 посилається на те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України, передбачено покарання від 3 до 8 років позбавлення волі, що і на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений не обмежувався спеціальним правом правом керування транспортним засобом.

Прокурор також зазначила, що ОСОБА_3 обвинувачується за ч.1 ст. 135 КК України в залишенні місця його особу встановлено через декілька місяців, при проведенні слідчих дій та оперативно-розшукових заходів. У ОСОБА_3 відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, місце проживання обвинуваченого зареєстровано у зоні активних бойових дій.

Суд приходить до висновку, що на час розгляду питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також будь-яких даних для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Суд вважає, що на цьому етапі судового розгляду, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З вказаних підстав суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 строком на 60 діб.

Нормами частини 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею. На підставі положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд при продовженні застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачає підстав для визначення щодо нього застави як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 180,183 199, КПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України - задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11.08. 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий: ОСОБА_7