Справа № 489/16/19
Кримінальне провадження №1-кп/489/128/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 р. м. Миколаїв

Вступна частина

Ленінський районний суд м. Миколаєва, головуючий - суддя ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2

Кримінальне провадження 0000111 від 10.01.19.

Обвинувальний акт про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України стосовно ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого:

26.01.2010 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі із іспитовим строком 1 рік;

27.07.2010 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 27.06.2023 на 5 місяців;

30.04.2013 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу 850 грн.;

07.02.2014 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

29.01.2019 Веселинівським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

29.10.2019 Центральним районним судом м. Миколаєва за чч. 2, 3 ст. 185, чч. 1,4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

16.04.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі, строк відбування покарання обчислений з 28.02.2019. Цим вироком за ч. 2 ст. 186 КК України виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину;

28.09.2020 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

Сторони: прокурор ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), обвинувачений ОСОБА_3 .

Мотивувальна частина

08.01.2019 приблизно о 18:00 ОСОБА_3 , маючи умисел на викрадення чужого майна, повторно, переслідуючи мету незаконного збагачення, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 із застосування незаконного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні двох ударів в область тулуба, від чого потерпілий ОСОБА_6 впав на землю, відкрито заволодів належною потерпілому чорною чоловічою курткою Tiger Picco вартістю 2400 грн. та коричневою шапкою Nef Daily Brown, чим заподіяв матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 2550 грн.

Після чого ОСОБА_3 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Цими діями ОСОБА_3 вчинив злочину, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

При з`ясуванні судом ставлення обвинуваченого до інкримінованого злочину 27.02.2020 обвинувачений вину визнав в присутності захисника повно та безумовно, погодився з місцем, датою і часом грабежу, дослівно: "та ми так, пошуткували... відібрали курточку і шапку... шапка коричнева.. речі продали.. скільки били не пам`ятаю, бо дрались п`яними...". Наголошував, що через не співмірність фізичних параметрів, саме він захищався від потерпілого. Того ж дня при оголошенні письмових доказів сторона захисту жодних зауважень та заперечень щодо змісту, форми, порядку отримання не висловлювала. 04.08.21 клопотав просив викликати усіх свідків. В судовому засіданні 06.09.2021 обвинувачений відмовився від попередньої позиції по іншому обвинуваченню, а також від епізоду стосовно грабежу, при цьому пояснив, що у потерпілого він нічого не забирав. 06.09.21 спочатку відмовився від кваліфікації і наявності складу злочину вчиненого 21.09.2018 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і від раніше заявленої позиції стосовно грабежу, пояснив, що він потерпілого знає, можливо раніше випивали, ніякого телефону він у нього не забирав і той переважає його за фізичними параметрами, його ніхто не бив. 15.02.2022 заперечив вину за іншими епізодами, кримінальне провадження по яким було судом закрите 13.03.24 у зв`язку із закінченням строків давності. 15.02.22 пояснив, що потерпілого по грабежу побачив тільки одного разу в суді. 13.07.2022 пояснив, що згоден на визнання вини в обмін на застосування закону ОСОБА_7 . 15.02.23 змінив позицію на визнавальну за іншим обвинуваченням, яке нині закрите, а стосовно епізоду інкримінованого грабежу погодився, що в той самий день приблизно о 20 годині, але в іншому місці - в барі неподалік - вживав алкоголь в компанії, у т.ч. з потерпілим. Потерпілий через сильний стан алкогольного сп`яніння підвівся і пішов, але залишив (забув) на бильці стільця обвинуваченого куртку. Він (обвинувачений) взяв цю куртку з усім, що в ній було (з коричневою шапкою), і пішов. Погодився з вартістю цього майна. Вказав, що в куртці був і телефон, який він потім потерпілому віддав. А про куртку він потерпілому не казав, куртку подарував своєму знайомому. Ніякої бійки між ними не було. Стосовно заяви обвинуваченого від 27.03.19 про вчинення ним цього злочину, пояснив, що цю заяву в нього відібрали оперативні працівники під погрозою. 13.02.24 пояснив, що познайомився з потерпілим під час вживання алкоголю в барі на ринку, потерпілий чимось образився і пішов, забувши куртку з шапкою, приблизно о 23 годині; ніякого конфлікту з ним не було, телефон у куртці він віддав потерпілому особисто наступного дня, куртку з шапкою він забрав і подарував своєму знайомому. Біля будинку 265 по проспекту Центральному того дня він взагалі не був. Дав оперативним уповноваженим заяву від 27.03.19 про вчинення злочину в обмін на не ініціювання питання про застосування стосовно нього питання про запобіжний захід. Разом із захисником наполягали на виправданні через недоведеність вчинення даного кримінального правопорушення.

Суд вважає правдивими покази дані обвинуваченим лише 27.02.2020, які узгоджуються з письмовими доказами, а до показів, наданих в інші дати, ставиться критично, оцінюючи їх як намагання уникнути відповідальності, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 п. 2 ст. 88 КПК України відомості щодо характеру або окремих рис характеру обвинуваченого є недопустимими на підтвердження його у вчиненні кримінального правопорушення, але можуть бути визнані допустимими, якщо вони подаються для доказування того, що обвинувачений не міг помилитися щодо обставин, за яких він вчинив відповідне кримінальне правопорушення.

Обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кваліфікованого грабежу, за що був засуджений 07.02.2014 і виправданий за аналогічним обвинуваченням 16.04.2020, тобто він не міг помилитись стосовно обставин інкримінованого обвинувачення і був 27.02.2020 згоден з ним і сукупністю зібраних доказів в присутності свого захисника, який активно надавав йому правничу допомогу.

Причин зміни показів обвинувачений суду не пояснив.

Із зібраних письмових доказів випливає, що 09.01.2019 ОСОБА_6 звернувся із заявою про вчинення стосовно нього 08.01.2019 о 18 годині біля будинку АДРЕСА_2 відкритого викрадення куртки та шапки трьома незнайомими йому чоловіками із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя, в якій зазначив, що може впізнати нападників і до медичного закладу не звертався. Наступного дня, 10.01.2018 о 11:40 біло проведено огляд місця події за участю потерпілого з проведенням фотозйомки, який вказав на місце біле 3 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де йому було заподіяні тілесні ушкодження та заволоділи його майном.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 27.03.2019 наданої співробітникам поліції, тобто коли його вже було затримано за вчинення інших злочинів, він в зазначені місце та час відібрав у раніше йому незнайомого чоловіка куртку та шапку.

Ця заява, є письмовим доказом - документом, який узгоджується з висловленою 27.02.2020 обвинуваченим позицією. Причин не піддавати сумніву висловлені в ній твердження, добровільність її написання, у суду немає, стосовно різноманітних посилань ОСОБА_3 про причини її написання, то суд зауважує, що вже на той час він був ув`язнений і питання про позбавленні його волі, як він стверджував в разі не написання цієї заяви, не могло бути вирішено. Твердження про написання заяви під загрозою, було змінене ним без пояснення причин на попереднє, яке є вочевидь надуманим. Тому суд вважає достовірною інформацію викладену в цій заяві, не вбачає порушень при отриманні цієї інформації органом досудового розслідування, вважає її належної до обставин вчиненого грабежу.

Твердження обвинуваченого про попереднє знайомство з потерпілим, обставини заволодіння курткою з шапкою, є голослівними, чітко спростовуються змістом заяви потерпілого поданої наступного дня після викрадення, обсяг викраденого і вартість не заперечується самим обвинуваченим, місце та час скоєння злочину підтверджується протоколом огляду місця події та показами обвинуваченого 27.02.2020, обґрунтованих причин для зміни яких суд не встановив і які суперечать наявними доказам в справі і які є, на переконання суду, виключно поведінкою, спрямованою на уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Допитати потерпілого ОСОБА_6 не вдалось, за викликами той не з`являвся, За наявною у прокурора інформацією і останнім телефонним повідомленням потерпілого 07.06.22 за телефоном, а пізніше - його батька, останні відомості стосовно нього свідчили, що той з часу повномасштабного вторгнення з боку рф перебуває у лавах ЗСУ. Його явка, через відсутність даних про її можливість, визнана 13.02.24 судом неможливою.

Отже ОСОБА_3 вчинив умисний тяжкий злочин. Характеризується посередньо. До наркологів та психіатрів не звертався. Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин суд не встановив.

Покарання для виправлення обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, слід призначити реальне, згідно ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням останнього вироку від 28.09.2020, шляхом частково складання покарань, що не суперечить положенню ч. 2 ст. 70 КК України, яка передбачає, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Питань про речові докази та судові витрати, які б підлягали вирішенню, немає.

Резолютивна частина

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання 5 років 6 місяців позбавленні волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупності злочинів, врахованих даним вироком та вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.09.2020, шляхом часткового складання призначених цими вироками покарань, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з 28.02.2019.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1