Справа № 739/636/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/441/24
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні м. Чернігові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, повернуто заявнику з тих підстав, що Новгород-Сіверський районний суд не є судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Крім того, суд вказав на те, що відповідно до положень ст. 254 КВК України та роз`яснень п. 15 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким застосовуються суддею районного суду за місцем відбування засудженим покарання за спільним поданням органу, що відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх. Незважаючи на особливий порядок звернення до суду, ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням особисто, при тому, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи виконання покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст. 110 Виправно-трудового кодексу України.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та повернути матеріали за його клопотанням до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області для проведення судового розгляду.

Не погоджується з висновками суду про те, що його клопотання не підсудне Новгород-Сіверському районному суду, оскільки 22 травня 2023 року він був переведений до Новгород-Сіверського слідчого ізолятору на підставі ухвали Семенівського районного суду від 22 травня 2023 року для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під час виконання вироку.

В Новгород-Сіверському слідчому ізоляторі він перебуває вже більше десяти місяців, в той час як до кінця строку відбуття покарання йому залишилося лише 9 місяців, тобто фактично відбуває покарання, а тому заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст.81 КК України про умовно-дострокове звільнення для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період.

Звертає увагу, що раніше він вже звертався до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.ст. 537, 539 КПК України та ст. 81 КК України, проте, 23 лютого 2024 року ухвалою суду йому було відмовлено в розгляді клопотання з вказівкою на те, що розгляд клопотання має відбуватися в межах територіальної юрисдикції суду, де на час подання такого клопотання перебуває засуджений у зв`язку з виконанням вироку. Районний суд прийшов до висновку, що місцем відбування покарання засудженим ОСОБА_5 є місце його перебування в зв`язку з виконанням вироку ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31».

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 розгляд його апеляційної скарги просив проводити за його відсутності на підставі наявних матеріалів.

Заяву про проведення апеляційного розгляду без його участі подав і прокурор.

За відсутності учасників судового провадження у апеляційного суду наявні підстави для проведення апеляційного розгляду в письмовому провадженні.

За правилами ст. 81 Кримінального Кодексу України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Порядок звернення до суду з клопотанням (поданням) про умовно-дострокове звільнення чітко регламентований положеннями Кримінального процесуального кодексу України. Зокрема у статті 539 КПК України зазначено, що питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Отже, законодавцем чітко визначене право засудженого на звернення до суду з клопотанням про його умовне-дострокове звільнення, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 звернувся до суду з таким клопотанням всупереч особливого порядку звернення до суду є безпідставними.

Помилковим є посилання суду на ст. 154 КВК України, оскільки дана стаття регулює питання умовно-дострокового звільнення внаслідок подання органу або установи виконання покарань, а не порядок розгляду клопотання засудженого. При цьому, жодна норма кримінального виконавчого законодавства не обмежує право засудженого на особисте звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення, як це вирішив суд першої інстанції.

Більш того, у своєму рішенні суд посилається на положення ст. 110 Виправно-трудового кодексу України, який втратив свою чинність 01 квітня 2004 року з дня набрання чинності Кримінально-виконавчим кодексом України та положення якого не містять заборони засудженому звернутися до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення.

Роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року можуть прийматися судом до уваги, але виключно з урахуванням змін, яких зазнало законодавство з плином часу. Суд не може застосовувати у своїй практиці положення Закону, який вже понад десять років, як втратив чинність, тим більше, не може зобов`язувати учасників виконувати цей закон.

Неправильним вважає колегія суддів і висновок суд про те, що розгляд клопотання засудженого не відноситься до територіальної юрисдикції Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області з огляду на таке.

Дійсно, відповідно до положень ч.2 ст. 539 КПК України вирішення питань пов`язаних з виконанням вироку, зокрема, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, віднесене до компетенції суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

З матеріалів справи убачається, що вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 23 травня 2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до наряду Департаменту з питань виконання кримінальних покарань МЮУ №5/3-12919/Рб/Вс від 16 листопада 2022 року засудженому ОСОБА_5 визначено відбути призначене судом покарання в ДУ «Коростенська виправна колонія № 71», куди він був направлений для відбування призначеного строку покарання.

На підставі ухвали Семенівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2023 року ОСОБА_5 був етапований з ДУ «Коростенська виправна колонія (№71)» до ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» для ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до повідомлення ДУ «Коростенська виправна колонія (№71)» 08 червня 2023 року ОСОБА_5 вибув до ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», де утримується і на час звернення з апеляційною скаргою, тобто фактично засуджений більше дев`яти місяців відбуває покарання, однак його клопотання про умовно-дострокове звільнення не може бути вирішене жодним із судів, ні за місцем відбування покарання, ні за місцем тимчасового утримання.

Так, 19 жовтня 2023 року ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області було повернуто без розгляду клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з тих підстав, що ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» не є установою відбування покарання засудженим, в умовах слідчого ізолятору він перебуває тимчасово. При цьому, засудженому рекомендовано звернутись до місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться визначена для відбування покарання установа - ДУ «Коростенська виправна колонія (№71)».

На виконання судового рішення засуджений ОСОБА_5 звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

23 лютого 2024 року ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з додатками до нього було повернуто заявнику у зв`язку із непідсудністю цьому суду. Суд вказав, що у зв`язку з вибуттям засудженого до ДУ «Новгород-Сіверська виправна колонія (№31)», підсудність даного клопотання Коростенському міськрайонному суду виключається. ОСОБА_5 рекомендовано звернутися з клопотанням про умовно-дострокове звільнення до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

12 березня 2024 року засуджений ОСОБА_7 на виконання і цього рішення суду звернувся до Новгород-Сіверського районного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, в розгляді якого йому було відмовлено.

Фактично, як Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області, так і Коростенський міськрайонний суд Житомирської області з 19 жовтня 2023 року позбавляють засудженого права на розгляд клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, тобто права на звернення до суду, яке гарантоване йому Конституцією України, Кримінальним та Кримінальним процесуальним законами України.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням суду першої інстанції про тимчасове перебування ОСОБА_5 в ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)». Так, з характеристики на засудженого ОСОБА_5 , складеної начальником відділення соціально-психологічної служби 12 січня 2024 року та затвердженої начальником державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)», засуджений 13 червня 2023 року прибув до ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» для подальшого відбування покарання.

Отже, звернувшись з клопотанням про умовно-дострокове звільнення до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_5 дотримався правил територіальної підсудності і подане ним клопотання підлягало розгляду в районному суді.

Посилання в ухвалі на судове рішення колегії суддів Чернігівського апеляційного суду від 15 січня 2024 року є недоречним, адже на час звернення з клопотанням до місцевого суду 12 березня 2024 року суттєво змінились обставини у провадженні, засуджений виконав вимоги обох місцевих судів, але йому було відмовлено в розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення, в той же час як отримана інформація з ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» про те, що ОСОБА_5 прибув до вказаної установи саме для подальшого відбування покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала місцевого суду про повернення клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасною, не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2024 року про повернення клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати, призначити новий судовий розгляд клопотання засудженого в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10