Справа № 642/1747/24
Провадження № 1-кп/642/390/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в спрощеному провадженні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000076, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 05.07.2023 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2024 року, у денний час, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи на території Холодногірського району міста Харкова, будучи особою, яка вживає психотропні речовини, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, бажаючи цього, з метою подальшого особистого вживання, знайшов на земельній ділянці 1 (один) прозорий полімерний пакет з фіксатором, всередині з речовиною кристалічного походження білого кольору.

Після чого, ОСОБА_3 забрав вищевказаний полімерний пакет з фіксатором та, усвідомлюючи, що у вказаному згортку знаходиться психотропна речовина PVP, залишив його при собі, для власного вживання. Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, якi вважав за необхідне, для незаконного придбання психотропної речовини - PVP, без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії у сфері обігу психотропних речовин, з метою незаконного їх зберігання, без мети збуту, поклав вищевказаний полімерний пакет з фіксатором до поясу спортивних штанів сірого кольору, у які був одягнутий, та прослідував до місця свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_3 у зазначений спосіб почав незаконно зберігати придбану ним особливо небезпечну психотропну речовину PVP, для власного вживання, без мети збуту.

Протиправні дії ОСОБА_3 , пов`язані з незаконним зберіганням вищевказаної психотропної речовини, обіг якої заборонено, були припинені 27.02.2024 на законних підставах співробітниками Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, які, згідно електронного рапорту, зупинили його, приблизно, о 18 год. 57 хв. біля домоволодіння АДРЕСА_2 для здійснення опитування. При цьому, діючи правомірно, з урахуванням вимог ст. ст. 32, 33 ЗУ «Про Національну поліцію», у ОСОБА_3 було перевірено документи та проведено опитування особи, в ході чого останній повідомив, що при ньому знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, у зв`язку з чим було викликано слідчо оперативну групу.

Надалі, прибувший за викликом оператора «102» дізнавач у складі СОГ відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, 27.02.2024 у період часу з 19 год. 55 хв. до 19 год. 59 хв. під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , у присутності двох понятих та за участі ОСОБА_3 виявив та вилучив 1 (один) прозорий полімерний пакет з фіксатором, всередині з речовиною кристалічного походження білого кольору. Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-24/6345-НЗПРАП від 06.03.2024, речовина, масою: 0,5604 г, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Маса PVP в перерахунку на масу речовини, становить: 0,4282 г.

Своїми умисними діями, ОСОБА_3 всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав та зберігав, без мети збуту, особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, що віднесена до психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд вважає, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 долучена письмова заява обвинуваченого, що складена у присутності захисника ОСОБА_4 відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступні обставини.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який не одружений, на утриманні малолітніх дітей або осіб похилого віку не має, не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше судимий, обвинувачується у скоєнні даного злочину, вчиненому в період відбуття покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.07.2023 року, перебуває на обліку в Холодногірському районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області як засуджена особа, що свідчить про його стійку антисоціальну направленість, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Згідно правової позиції Конституційного Суду України у рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 року окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер скоєного кримінального проступку, суд дійшов висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути покарання у виді обмеження волі, оскільки вважає, що саме таке покарання, на думку суду є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Частиною 4 статті 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Статтею 73 КПК України визначено порядок обчислення строків покарання. Строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.309 КК України, в період відбуття покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.07.2023 року, то суд остаточне покарання йому призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, за правилами ст.ст.71, 72 КК України.

Проте у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно із статтею 72 КК за сукупністю вироків підлягає складанню з іншими видами покарань, суд має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Аналіз наведених вище положень закону та судової практики дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

При вчиненні особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд від 14.09.2021 року у справі № 127/25037/17; провадження № 51-4700км20.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням по справі судової експертизи матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» Харківським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-24/6345-НЗПРАП від 06.03.2024 в розмірі 2271 грн. 84 коп. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 05.07.2023 року, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання, з урахуванням ст.72 КК України, у виді 5 (п`яти ) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Речові докази у справі: один полімерний сейф-пакет №1221582, в середині якого знаходиться кристалічна речовина білого кольору, що містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP, який передано на зберігання до камери схову ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області (квитанція № 863 від 27.02.2024) знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням по справі судової експертизи матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6. «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» Харківським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-24/6345-НЗПРАП від 06.03.2024 в розмірі 2271 грн. 84 коп.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання та направлення для відбуття покарання до кримінально-виконавчої установи.

Після вступу вироку з законну силу направити його на виконання до ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області з метою затримання та направлення ОСОБА_3 для відбуття покарання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу отримання учасниками судового провадження копії вироку суду.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1