Номер провадження: 11-кп/819/334/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/5148/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5148/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 травня 2024 року, якою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, працюючого на посаді в.о. директора ТОВ «ЕЛВІН», одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 29 червня 2024 року включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 25.11.2022 року, щодо ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.6 ст.111-1 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.05.2024 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 до 29.06.2024 року включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо підзахисного ОСОБА_9 запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційні скарги мотивовані доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Захисник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що судом не взято до увагу незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , що перешкоджає його подальшому перебуванню в умовах СІЗО.

Крім того, захисник указує і на незабезпечення судом безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні в приміщенні суду.

Також, захисники заявили клопотання про забезпечення безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду.

Крім того, захисники звертають увагу на відсутність в оскаржуваній ухвалі посилань суду про неможливість застосування до ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Зокрема, апелянти зазначають, що постановлення ухвали від 01.05.2024 року відбулось неповноважним складом суду, що є безумовно підставою для скасування рішення суду в апеляційному порядку.

Також захисник ОСОБА_8 вказує на необґрунтованість обвинувачення та відсутність доказів на його підтвердження. Зазначає, що ризик переховування є вкрай низьким, так як ОСОБА_9 характеризується виключно позитивно, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання в м. Києва, а тому до нього можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, який здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , якого було безпосередньо доставлено до зали судових засідань апеляційного суду, які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, та просили оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти їх задоволення, просила ухвалу суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Порядок розгляду даної категорії справ визначений положеннями ст.422-1 КПК України.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи позицію сторони захисту, яка просила забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні, судом апеляційної інстанції здійснено заходи щодо розгляду апеляційної скарги за участю ОСОБА_9 .

Зокрема, апеляційним судом раніше здійснено запити до відповідних державних органів та установ щодо можливості етапування ув`язнених, зокрема, ОСОБА_9 до апеляційного суду.

Відповідно до відповіді командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №3/56/8/2-2011 від 21 жовтня 2023 року перебування осіб узятих під варту в органах та установах Державної пенітенціарної служби, які розміщені в Херсонській області та перебувають під вогневим впливом із застосуванням в тому числі ракетних атак з боку російських військ, можливе лише за умови відсутності ворожого впливу та стабілізації ситуації, яка дозволить повноцінно забезпечити права та особисту безпеку осіб, узятих під варту.

Згідно відповіді начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2023 року, на території м. Херсона розташована ДУ «Північна виправна колонія (№90)», однак відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 22 грудня 2022 року №309, Херсонська територіальна громада входить до переліку громад на території яких ведуться бойові дії.

Наразі залишається великий ризик потрапляння ворожих обстрілів по території установи та безпосередньо по відділеннях чи камерних приміщеннях, які призначені для тримання засуджених та ув`язнених. Тому перебування на даний час в Північній виправній колонії (№90) засуджених та осіб узятих під варту, в умовах гострої фази збройного конфлікту, наражатиме їх життя та здоров`я на небезпеку. Їх направлення до зазначеної установи, можливе лише за умови відсутності ворожого впливу та стабілізації ситуації, яка дозволить повноцінно забезпечити права та максимально зберегти особисту безпеку засуджених та осіб, узятих під варту.

Згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №3/56/8/2-2055 від 30 жовтня 2023 року, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України не наділена повноваженнями здійснювати, відповідно до чинного законодавства безпосереднє конвоювання з органів та установ Державної пенітенціарної служби, які розміщені в місті Миколаїв та Миколаївській області до приміщень Херсонського апеляційного суду осіб, узятих під варту.

Згідно відповіді начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області №3181/01/7-2023 від 06 листопада 2023 року, рота конвойної служби ГУНП в Херсонській області не здійснює конвоювання затриманих і взятих під варту до Херсонського апеляційного суду.

Згідно відповіді командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №3/56/8/2-2266 від 13 листопада 2023 року, конвоювання підсудних із установ попереднього ув`язнення до приміщень Херсонського апеляційного суду та охорона їх під час судових засідань, а також конвоювання їх у зворотному напрямку військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України можливе за умови повноцінного функціонування на території м. Херсон органів та установ Державної пенітенціарної служби. Однак відповідно до листа Херсонської обласної військової адміністрації від 07 листопада 2023 року, місцевість де розташовані установи для попереднього ув`язнення та виконання покарань, наразі не вважаються безпечними і на яких можливо повноцінно забезпечити права та особисту безпеку осіб, узятих під варту.

Згідно відповіді начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області №1850/01/307-2024 від 14 червня 2024 року, рота конвойної служби ГУНП в Херсонській області не здійснює конвоювання затриманих і взятих під варту до Херсонського апеляційного суду.

Беручи до уваги зміст вказаних відповідей, вирішуючи питання щодо можливості безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_9 в судовому засіданні Херсонського апеляційного суду, суд враховує також наступне.

Статтею 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканість та безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У справі «Кац та інші проти України» (Заява N 29971/04) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що особи, які тримаються під вартою, перебувають в уразливому становищі, і органи влади несуть відповідальність за поводження з такими особами.

Згідно з ч.2 ст.336 КПК України суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Системне тлумачення вказаної норми процесуального закону свідчить про імперативність приписів щодо права обвинуваченого на безпосередню участь у судовому розгляді. Однак цією ж нормою визначено, що таке право може бути обмежене в умовах воєнного стану та у зв`язку з відповідними перешкодами, обумовленими ним.

Зазначене кореспондується із усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Зокрема у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2022 року у справі № 415/1698/12-к (провадження № 51-4999 кмо 20), касаційний суд зазначив, що з урахуванням положень ч.2 ст.336 КПК, які кореспондуються з вимогами ст.85-3 КПК 1960 року, прийняття судом рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, який заявив клопотання про безпосередню участь у судовому розгляді, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану, згідно приписів ст.412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи, що Херсонська міська територіальна громада, на території якої знаходиться Херсонський апеляційний суд, віднесена до переліку громад де ведуться бойові дії, при цьому згідно відповідей військової частини НОМЕР_1 та Головного управління національної поліції в Херсонській області, можливість етапування ув`язнених з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» до Херсонського апеляційного суду не передбачено, з огляду на те, що місто Херсон періодично піддається ракетним та артилерійським обстрілам, з метою забезпечення безпеки обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що в даному випадку, в умовах воєнного стану участь обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції належним чином забезпечить реалізацію обвинуваченим його процесуальних прав.

Також, апеляційний суд враховує, що така участь обвинуваченого в судовому засіданні не перешкоджає безпосередньому отриманню обвинуваченим належної правової допомоги, оскільки захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 беруть безпосередню участь в суді першої інстанції та в апеляційному розгляді провадження, як і обвинувачений ОСОБА_9 .

Зважаючи на вищевикладене, зазначені вище підстави стали перешкодою для забезпечення безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_9 під час підготовчого судового засідання в суді першої інстанції при розгляді клопотання про продовження йому строку тримання під вартою.

Положеннями ст.315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому розділом II цього Кодексу.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, не надається оцінка доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Тому доводи сторони захисту з цього приводу є неприйнятними.

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання.

Водночас, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 , то як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на цей момент є реальними та не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості в обвинуваченого ОСОБА_9 переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що він з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, адже за вчинення найтяжчого з них (ч.6 ст.111-1 КК України) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

На думку суду, вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого, який може мати зв`язки з військовими рф та представниками незаконно створених органів на тимчасово окупованій території, свідчить про існування ризику переховування ОСОБА_9 від суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_9 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що частина свідків у даному кримінальному провадженні є працівниками очолюваного обвинуваченим підприємства, які за версією сторони обвинувачення, з погрозами залучалися до вчинення обвинуваченим злочину, наявні підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Також, оскільки інкриміновані обвинуваченому злочини спрямовані проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Отже, подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Зокрема, запобіжний захід у виді домашнього арешту у даному випадку не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, або ж скоєння ним нового кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 ..

З огляду на викладене, твердження сторони захисту про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

На думку колегії суддів, продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, суд бере до уваги той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо ОСОБА_9 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

Доводи захисника ОСОБА_7 про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , як причину неможливості його перебування у умовах СІЗО, були предметом перевірки суду першої інстанції і не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки в них відсутні такі дані. Не додано таких матеріалів, які б підтверджували наведене, і до апеляційної скарги.

Відсутні в матеріалах провадження і дані про неможливість надання належної та необхідної медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_9 в умовах СІЗО, в разі потреби такої.

Посилання апелянтів на те, що ухвалу про продовження запобіжного заходу постановлено неповноважним складом суду є безпідставними.

Відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засідання суд має прийняти рішення, зокрема, призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Колегія суддів звертає увагу на те, що таке рішення суду не підлягає оскарження в апеляційному порядку, крім випадків, передбачених 422-1 КПК України, щодо оскарження рішення суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлене під час судового провадження у суді першої інстанції.

Зі змісту ухвалу суду випливає, що у підготовчому судовому засіданні головуючий (суддя) одноособово відповідно до вимог ч.3 ст.315 КПК України за клопотанням прокурора вирішив питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , а також відповідно до вимог ч.4 ст.315 КПК України вирішив питання за клопотанням сторони захисту про здійснення судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 колегіально судом у складі трьох суддів, що жодним чином не свідчить про вирішення цих питань незаконним складом суду.

Твердження сторони захисту про те, що підготовче судове засідання повинно було

здійснюватися колегіально судом у складі трьох суддів, не ґрунтується на вимогах КПК України.

Системне тлумачення вказаних норм процесуального закону не містить імперативних приписів про здійснення підготовчого судового засідання колегіально судом у складі трьох суддів на цій стадії судового провадження.

Це питання вирішується одноособово головуючим під час підготовчого судового засідання за клопотанням сторони захисту, яке пов`язане з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, як наступної стадії судового провадження, під час якої здійснюється розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченої особи колегіально судом у складі трьох суддів.

Інші обставини, зокрема, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , на які посилаються захисники в своїх апеляційних скаргах, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги захисників належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 до 29 червня 2024 року включно залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4