14.05.24
Справа №635/2538/24
Провадження по справі 1-в/635/155/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14 листопада 2003 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 13 травня 2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 11 місяців 6 днів;

- 27 серпня 2008 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки,

- 27 квітня 2009 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.289, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; звільненого 01 червня 2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 21 день;

- 21 травня 2014 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 164, ч.1 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільненого 12 травня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 10 днів;

- 14 листопада 2023 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2023 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що страждає на ряд захворювань, а саме ВІЛ-інфекцію, гепатит, що унеможливлює його подальше відбування покарання. Зазначив, що відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» з 08 січня 2024 року,стягнень та заохочень не має, за станом здоров`я не працює,залучається тільки до легкої праці, за вироком суду має лише процесуальні витрати, які зобов`язується виплатити після умовно-дострокового звільнення. Одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та постійне місце проживання.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні просив заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити,посилаючись на те, що він працює в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», має одне заохочення, за власною ініціативою сплачує процесуальні витрати за вироком суду.

Захисник засудженого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що засуджений ОСОБА_3 має позитивну характеристику, став на шлях виправлення, працює, має одне заохочення та за своєю власною ініціативою відшкодовує процесуальні витрати за вироком суду.

Суд, заслухавши прокурора, засудженого, його захисника, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання засудженого таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 14 листопада 2023 року ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 07 вересня 2019 року з 07 вересня 2019 року по 24 грудня 2019 року та з 26 листопада 2020 року по 13 листопада 2023 року включно.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 14 листопада 2023 року, кінець строку 09 жовтня 2024 року.

З 08 січня 2024 року засуджений відбуває строк покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Станом на 08 травня 2024 року засуджений ОСОБА_3 відбув 3/4 фактичного строку покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_8 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Темнівської виправної колонії (№100)» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_9 від 08 травня 2024 року, засуджений ОСОБА_3 з 08 січня 2024 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За оцінюваний період відбування покарання не зафіксовано спроб втечі, на профобліку не перебуває, на даний час характеризується позитивно. За виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці заохочувався один раз у вигляді оголошенні подяки. Стягнень не має. Засуджений усвідомлює, що саме треба змінювати, має мотивацію змінити своє життя на краще, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Має позитивні плани на майбутнє, активно їх впроваджує, має позитивні результати реалізації планів. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими. Подає позитивний приклад іншим засудженим. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Під час проведення бесід профілактично-виховного характеру, проявляє тактовність та щирість. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює належний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи, ставиться завжди сумлінно, розуміє їх необхідність. Проявляє розумну ініціативу. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог безпеки і безпеки праці. Відбуваючи покарання в державній установі виконання покарань засуджений одружився та підтримує доброзичливі стосунки з дружиною, матір`ю, братом та сестрою шляхом посилок та телефонних розмов, також має неповнолітнього сина. Питання щодо можливого застосування ст.ст. 100, 101 КВК України, було розглянуто комісією установи 07 лютого 2024 року, рішенням комісії вирішено відмовити у застосуванні даних статей, як засудженому, який не стає на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України, було розглянуто комісією установи 07 лютого 2024 року, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як засудженому, який не став на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто на засіданні комісії установи 07 лютого 2024 року, вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як засудженому, який не довів свого виправлення та через незначний час перебування в колонії вважається маловивченим. Після звільнення має наміри проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений скоював злочини через скрутне фінансове становище, був фінансово залежним від родини. Даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Проте засуджений вмотивований до змін і самовдосконалення.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого,характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений ОСОБА_3 став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно витягу з протоколу № 18 від 08 травня 2024 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду висновків щодо ступеню виправлення засуджених до позбавлення волі засудженого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого,характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засудженого, ОСОБА_3 не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення як особа, яка не довела своє виправлення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_3 , останній за час відбуття покарання має одне заохочення, стягнень не має.

Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_3 останній за час відбування покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» з січня 2024 року по квітень 2024 року був працевлаштований до цехів №№ 2, 3 з виготовлення малопомітної перешкоди, нестандартних виробів.

Відповідно до довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду від 13 травня 2024 року, за вироком суду з засудженого ОСОБА_3 на користь держави стягнуто 22302,25 гривень, на користь фізичної особи 980,70 гривень, на користь юридичної особи 1251,92 гривні. Станом на 13 травня 2024 року засуджений ОСОБА_3 достроково відшкодував 1002,00 гривні. Залишок заборгованості складає 23532,87 гривень.

Відтак, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_3 наявні певні позитивні тенденції, однак вважати, що засуджений протягом відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення підстав немає, а отже застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 неодноразово судимий, тричі був звільнений умовно-достроково від відбування покарання, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив злочини, за вчинення яких засуджений до позбавлення волі, що свідчить про наявну у засудженого схильність до вчинення корисливих злочинів.

Зазначені факти свідчать про те, що ОСОБА_3 має стійку тенденцію на систематичне вчинення злочинів, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Факт залучення засудженого до робіт по благоустрою установи та праці, дотримання ним правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливого ставлення до майна установи, дотримання вимог пожежної безпеки і безпеки праці, наявність одного заохочення, часткова сплата процесуальних витрат за вироком суду, не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище. Наявність місця проживання у засудженого заслуговує на увагу, проте не є визначальною підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України з огляду на всі обставини у сукупності.

Посилання засудженого на те, що він має ряд тяжких захворювань, які потребують лікування, не є підставою для звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги незначний проміжок відбування засудженим покарання, наявність лише одного заохочення, рішення засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду висновків щодо ступеню виправлення засуджених до позбавлення волі,за яким ОСОБА_3 не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення як особа, яка не довела своє виправлення, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, його ставлення до вчинених кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 травня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1