Справа № 488/2873/24
Провадження № 1-кс/488/361/24 р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу про звільнення незаконно утримуваної особи,

В С Т А Н О В И В:

03.07.2024 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про звільнення останнього, який незаконно утримується в обласному збірному пункті призовників м.Миколаєва, за адресою: АДРЕСА_1 .

Розгляд скарги призначено на 03.07.2024 року о 16-00 год. та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 забезпечити участь ОСОБА_4 в судовому засіданні. Натомість, участь ОСОБА_4 в судовому засіданні забезпечена не була, а згідно наданих суду заперечень ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній нібито призваний до військової служби та вибув зі збірного пункту, слідує до військової частини, розташованої поза межами територіальної підсудності Корабельного районного суду м.Миколаєва, а тому вказують про непідсудність даної скарги Корабельному районному суду.

Втім, суду не надано будь-яких доказів щодо даних обставин (зокрема щодо вибуття ОСОБА_4 з розпорядження згаданого збірного пункту), а допитані в судовому засіданні свідки вказують про їх безпосереднє спілкування з ОСОБА_4 безпосередньо перед подачею до суду даної скарги, саме під час його ( ОСОБА_4 ) перебування на території обласного збірного пункту призовників м.Миколаєва, за адресою: АДРЕСА_1 . Підстав вважати, що особи, які попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України, надали суду неправдиві дані, відсутні.

За вказаного слідчим суддею продовжено розгляд скарги по суті заявлених вимог. Як слідує зі змісту скарги, 03.07.2024 року о 09 год. на в`їзді до с.Миколаївське Миколаївського району Миколаївської області було зупинено робочий автомобіль ТОВ Херсон Телеком Строй, в якому перебувало шестеро осіб, зупинили співробітники поліції та під приводом проведення превентивних заходів з виявлення диверсантів перевірили документи та телефони, після чого їх документи перевірили і військові, та без повідомлення причин були затримані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких посадили до автомобіля без розпізнавальних знаків та зі слів посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 , привезли до обласного розподільчого збірного пункту АДРЕСА_1 , де незаконно утримують.

О призначений час представник ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду не прибув, участь ОСОБА_4 , як вже зазначено, до суду не забезпечена.

Зміст заперечень т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 зводиться до тверджень про відсутність підстав розгляду даної скарги в порядку ст.206 КПК, а також повідомлено про здійснення призову ОСОБА_4 на військову службу і направлення останнього до військової частини.

В той же час, згідно доданого до заперечення витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 03.07.2024 р., останнім віддано наказ заступнику начальника даного ІНФОРМАЦІЯ_8 начальнику мобілізаційного відділення призвати та направити для проходження військової служби за мобілізацією до В/ч НОМЕР_1 з 03.07.2024 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Натомість дані про реалізацію даного наказу, зокрема видання безпосереднього наказу про призов вищевказаних осіб на військову службу, слідчому судді не надано.

За такого, відсутні будь-які докази, які свідчать про законність підстав утримання даних осіб у вищевказаному розподільному пункті мобілізації.

Про обставини зупинки та вимоги в наказному порядку слідування ОСОБА_4 у супроводі військових до вищевказаного розподільного центру, в судовому засіданні підтвердили допитані за клопотанням представника скаржника свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Останні також повідомили, що розшукали своїх співробітників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які змогли поспілкуватись з ними через грати приміщення вказаного розподільного пункту та попросили допомоги у винайманні адвоката для захисту їх прав та звільненні від незаконного утримання.

Вислухавши доводи представника скаржника, дослідивши подану скаргу та додані до неї матеріали, доводи заперечення, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Положеннями ст.ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права.

Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання.

Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_9 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання особи та її подальше утримання.

Відповідно до ч.ч.2-5 ст.206 КПК якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як встановлено в ході розгляду даної скарги, ОСОБА_4 був 03.07.2024 р. затриманий та доставлений невідомими особами до ІНФОРМАЦІЯ_10 мобілізації, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, з наданих ІНФОРМАЦІЯ_1 документів, зокрема витягу з наказу №281 від 03.07.2024 р., не підтверджуються дані, зазначені у запереченні про вже здійснений призов ОСОБА_4 на військову службу. Як вже зазначено вище, останнім надано наказ іншій військовій службовій особі з прийняття відповідного рішення (видання певного наказу), проте згаданий наказ не може замінювати собою документа, який є безпосередньою підставою для зарахування особи на військову службу. А з огляду на вказані обставини та покази допитаних в ході розгляду скарги свідків, слідчий суддя знаходить слушними доводи представника скаржника, про те, що ОСОБА_4 продовжує утримуватись на території даного центру мобілізації.

Враховуючи викладене, керуючись ст.206 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , задовольнити.

Зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 негайно звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який знаходиться на території Миколаївського обласного об`єднаного центра мобілізації, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул. Рибна, 1

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1