ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,законного представника потерпілого ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002462 від 01.10.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, працюючого кочегаром в ТОВ «ЕКО-ВТОР», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. 2, ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

З обвинувального акта слідує, що 01 жовтня 2022 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, які склались між ним та пасинком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом, спрямованим на умисне вбивство останнього, розуміючи, що ОСОБА_7 є малолітнім, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи їх настання, наблизився до ОСОБА_7 та обома долонями своїх рук почав наносити йому удари по голові та тулубу, після чого став попереду потерпілого, обличчям до обличчя, охопив шию потерпілого пальцями рук в ділянці горла та розпочав стискання шиї, одночасно висловлюючи словесні погрози вбивством.

З метою припинення злочинних дій ОСОБА_10 , очевидці події - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , застосовуючи фізичну силу, почали його відтягувати від ОСОБА_7 , після чого, ОСОБА_10 припинив свої дії та вийшов із спальної кімнати.В свою чергу, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , перейшли до іншої кімнати вищевказаного будинку.

ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті малолітньому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті іншій людині, цього ж дня близько 14 год. 10 хв. зайшов до іншої кімнати вказаного будинку, в якій знаходились ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , тримаючи в руках завідомо заготовлений мережевий кабель живлення до системного блоку персонального комп`ютера, став над потерпілим, який в той час знаходився в положенні сидячи, обличчям до обличчя, накинув кабель на шию потерпілого в ділянці горла, та розпочав стискання судин шиї, нервових стовбурів, гортані, з метою задушення - асфіксії малолітнього ОСОБА_7 , одночасно висловлюючи словесні погрози вбивством.

Внаслідок таких дій ОСОБА_10 , ОСОБА_7 почав задихатись та хрипіти, просив відпустити його, а ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в свою чергу, відштовхнув ОСОБА_10 , після чого вжили заходів щодо виклику працівників поліції. Через це ОСОБА_10 залишив місце події, та, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Доводи сторони обвинувачення.

Органами досудового розслідування вказані дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.3 ст. 15, п.2 ч.2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство.

Загальна правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 15 листопада 2022 року старшим слідчим СВ Білоцерківського районного управління головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_16 і затверджений того ж дня прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 .

Водночас, за наслідками судового розгляду прокурор зауважив, що незважаючи на те, що ОСОБА_10 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, докази, надані суду стороною обвинувачення доводять вину обвинуваченого у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті малолітній дитині, оскільки особа з причин, що не залежить від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення до кінця кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України,а встановлені під час судового розгляду фактичні дані підтверджують висунуте ОСОБА_10 обвинувачення.

Показання потерпілого.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 в присутності законного представника матері ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей - ОСОБА_9 , в судовому засіданні надав наступні покази, що він проживає з мамою, бабусею, меншим братом та ОСОБА_10 , який був йому вітчимом. Під час спільного проживання вітчим ставився до нього погано, йому не подобалось все: як він вчиться, як ходить тощо. Він часто застосовував фізичне насильство, коли був в стані алкогольного сп`яніння. Про події,які сталися 01.10.2022 розповів, що він знаходився в кімнаті батьків, дивився телевізор, вдома були брат і бабуся. ОСОБА_17 їздив зранку з мамою по справах, а коли вони повернулись, у нього з вітчимом почався конфлікт. Зазначив, що по стану ОСОБА_10 було видно, що він вживав алкоголь, бо був дуже злий. Вітчим зайшов до кімнати, де він дивився телевізор, був розлючений через те, що він нічого не робить. Мама ще до дому не зайшла. ОСОБА_17 почав штовхати та бити руками, штовхнув на підлогу, удари приходились більше на голову і тулуб. Прийшла мама і почала розбороняти. Вітчим висловлював образи, казав, що вб`є, відправить в дитячий будинок і таке подібне. Далі розповів, що він перейшов в іншу кімнату, в якій на ліжку сиділа бабуся, та сів поруч з нею. ОСОБА_17 сварився з мамою та теж зайшов в кімнату, потім зайшла мама. ОСОБА_17 висловлював погрози і почав наносити удари руками, штовхав, а коли він впав на підлогу почав душити руками секунд 10-15, почалося головокружіння та нудота, просив відпустити. Бабуся і мама відтягнули його. Потім, коли він сів на ліжко, вітчим пішов в іншу кімнату, взяв шнур від комп`ютера, обмотав три рази об шию і почав душити секунд 10-15. Бабуся і мама намагались відтягнути ОСОБА_17 , однак точно не пам`ятає, чи він сам відійшов, чи його відтягли мама та бабуся. Припускає, що ОСОБА_17 припинив його душити, тому що сів голос, та він почав хрипіти. Далі, коли він лежав на підлозі біля стіни, вітчим повернувся та своєю головою вдарив об ніс, потекла кров. Бабуся викликала поліцію. Під час цих подій молодший брат був в кімнаті батьків, він не все бачив. Вказує, що і мама, і бабуся намагалась завадити вітчиму душити його, відтягували його, закривали собою. Вважає, що саме поліція завадила вітчиму повернутися з продовжити свої дії.

Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні провину в інкримінованому йому правопорушенні за ч. 3 ст. 15, п. 2, ч. 2 ст. 115 КК України не визнав та пояснив, що він вважає себе винним у завданні потерпілому легких тілесних ушкоджень, в нього не було умислу на вбивство, про що він казав з самого початку затримання та під час розслідування.

Також ОСОБА_10 надав наступні покази. Вказав, що перебуває з ОСОБА_14 в цивільному шлюбі 7-8 років, мають спільну дитину ОСОБА_18 , 2017 року народження. Проживали всі разом в АДРЕСА_2 . За два місця до події переїхали до бабусі ОСОБА_14 , жив з ними і дідусь. Нікіта постійно проживав з ними, а почали проживати разом, коли Нікіті було 6-7 років. ОСОБА_19 називав його ОСОБА_20 , стосунки були нормальні. Він забезпечував його, у ОСОБА_19 були мобільний телефон, комп`ютер, у дітей була окрема кімната. З бабусею було нормальне спілкування. З ОСОБА_21 виникали непорозуміння по побутових питаннях, були скандали і ОСОБА_19 викликав поліцію. Міг застосувати до ОСОБА_21 фізичну силу лише у виді «штовхання», бабусю не чіпав, ОСОБА_18 також не чіпав. ОСОБА_19 декілька разів вдарив ременем, бо знайомі розповіли про випадок крадіжки ним грошей. Про події 01.10.2022 вказав, що звільнився з роботи, поїхав разом з ОСОБА_21 до матері в м.Фастів, де пробули 2 години, випили вина, приблизно 0,5-1 літр, потім поїхали додому. Повернувшись додому близько 14-15 години сталася сварка з жінкою через Нікіту, хотів Нікіту вдарити ременем, але не знайшов його, тому взяв переноску (кабель). Відчував, що був напідпитку. Конфлікт був в будинку, ОСОБА_19 з бабусею сиділи, ОСОБА_22 грався. Він замахнувся з кабелем в руках, ОСОБА_19 ухилявся, тому попав по носу кулаком, пішла кров, він злякався і вийшов. Декілька разів вдарив по ногах. Бабуся кричала, ОСОБА_21 заспокоювала його словами. Потім він вийшов курити, в цей час ОСОБА_21 побігла до сусідів викликати поліцію. Після цього він пішов до будинку попити води, до ОСОБА_19 більше не підходив. Коли він сидів на вулиці, приїхала поліція. Він пояснив поліції, що стався конфлікт. Працівники поліції між собою домовлялись, щоб підкинути наркотики чи патрони. Також вказав, що ОСОБА_19 лише вдарив пару разів переноскою, кабель на шию не накидував, руками тримав за шию, коли ОСОБА_19 викручувався, щоб зупинити рухи. Нікіта кричав, просив зупинитись. Конфлікт тривав 5-10 хвилин. Вважає, що ОСОБА_19 говорить про те, що він його душив, щоб оговорити. Вбивати ОСОБА_19 він не хотів, можливо говорив про це на емоціях.

Доводи сторони захисту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 наполягав на тому, що дії його підзахисного помилково кваліфіковані як незакінчений замах на умисне вбивство, оскільки ОСОБА_10 за власною волею та бажанням припинив фізичний контакт з ОСОБА_23 . Твердження обвинувачення про те, що припинення дій відбулось через те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , застосувавши фізичну силу, змусили ОСОБА_10 припинити свої дії, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є жінками, одна з них взагалі немічна через вік та стан здоров`я, тобто вони навіть удвох не змогли б чинити опір фізично здоровому чоловіку ОСОБА_10

ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Відповідно до положень ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел.

Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року, у справі №154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст.352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що вона та обвинувачений ОСОБА_10 є співмешканцями та протягом 6 років проживали в с.Червона. Під час спільного проживання у них народився спільний син ОСОБА_22 , якому 5 років. Разом з ними проживали бабуся та її син від першого шлюбу ОСОБА_19 . Протягом сумісного життя були різні ситуації: сварились, мирились, обвинувачений застосовував до неї фізичну силу пару разів, але до дітей ні, сварив дітей, але не бив. В побуті загалом був агресивним, агресію викликали або алкоголь, або поведінка сина ОСОБА_19 . З приводу застосування насильства в сім`ї один раз зверталась до правоохоронних органів, але згодом забрала заяву. Вказала, що обвинувачений працював, матеріально утримував родину, давав кошти і на дітей. Про відносини ОСОБА_10 з сином ОСОБА_19 розповіла, що у них були неприязні стосунки, довірливих стосунків не було, вихованням дитини він не займався, чоловік казав, що ненавидить ОСОБА_19 . Про події, які сталися 01.10.2022розповіла, що ОСОБА_17 їхав з нічної зміни, вони зустрілись і заїхали до матері ОСОБА_17 , де між ними стався конфлікт. ОСОБА_17 був не тверезий, бо у своєї матері випив пів стакани вина. Біля 11 ранку повернулись додому. ОСОБА_17 пішов до хати, в хаті були бабуся з дітьми. Коли вона зайшла до хати, то побачила, що ОСОБА_17 у великій кімнати кричав на ОСОБА_19 , який сидів на дивані. ОСОБА_17 стояв над ним і долонями бив по обличчю та голові, разів три-чотири. Кричав на дитину, що той дивиться телевізор. Вона вибігла на вулиці, а коли повернулась, то ОСОБА_19 вже був в кімнаті у бабусі, сидів під стіною. У нього з носа текла кров, на шторах також була кров. ОСОБА_17 кричав на нього матом, а потім побіг до іншої кімнати, взяв провід з системного блоку комп`ютера, відштовхнув її та бабусю, став над Нікітою, який лежав на дивані на спині і, обмотавши провід один раз на шиї Нікіти, почав стягувати провід руками і душити дитину. ОСОБА_19 тримав руками провід, почав хрипіти. ОСОБА_17 відпускав Нікіту, а потім знову починав душити. Перший раз душив під стіною, другий раз на ліжку. З бабусею намагались відтягти ОСОБА_17 від дитини. Дитина почала хрипіти. Вибігли на двір з бабусею, сусіди почули крики і викликали поліцію.

В ході судового розгляду даного кримінального провадження судом досліджено наступні документи, на підставі яких встановлено наступне.

Відповідно до витягу з ЄРДР, органом досудового розслідування 01.10.2022 внесено відомості до ЄРДР за ч.2 ст.15, п.2 ч.2 ст.115 КК України за таких обставин: 01.10.2022 до Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області надійшло повідомлення про те, що 01.10.2022 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, які склались між ним та пасинком ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство останнього, діючи з прямим умислом, спрямованим на вбивство, розуміючи що ОСОБА_23 є малолітнім, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи їх настання, наблизився до ОСОБА_23 та обома долонями своїх рук почав наносити йому чисельні ушкодження по голові та тулубу, після чого став попереду потерпілого, охопив шию потерпілого пальцями рук в ділянці горла, та розпочав стискання шиї, одночасно висловлюючи словесні погрози вбивством. З метою припинення злочинних ОСОБА_10 , очевидці події - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , застосовуючи фізичну силу разом почали його відтягувати від ОСОБА_23 , після чого ОСОБА_10 припинив свої дії та вийшов із спальної кімнати. В свою чергу ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_23 , перейшли до іншої кімнати вищевказаного будинку. Однак, ОСОБА_10 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті малолітнього ОСОБА_23 , усвідомлюючи суспільну небезпечність се своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті іншій людині, цього дня о 14 год. 10 хв. повторно зайшов до іншої кімнати вказаного будинку, в якій знаходились ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_23 , тримаючи в руках завідомо заготовлений мережевий кабель живлення до системного блоку персонального комп`ютера, став над потерпілим, який в той час знаходився в положенні сидячи, накинув кабель на шию потерпілого в ділянці горла, та розпочав стискання судин шиї, нервових стовбурів гортані, з метою задушення - асфіксії малолітнього ОСОБА_23 , одночасно висловлюючи словесні погрози вбивством. Від вказаних активних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_23 почав задихатись та хрипіти, однак виконавши всі необхідні дії для доведення злочину - умисного вбивства іншої людини до кінця, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , застосувавши фізичну силу змусили ОСОБА_10 припинити свої дії (т.2, а.с.124-125).

Відповідно рапорту від 01.10.2022, 01.10.2022 отримано заяву від ОСОБА_24 про те, що в сусідньому будинку відбувається бійка. Прибувши на місце події, інспектор Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_25 встановив, що ОСОБА_10 вчинив бійку з малолітнім ОСОБА_26 (12 років), внаслідок чого спричинив малолітньому тілесні ушкодження з приводу яких останній має намір проходити СМЕ. Стельмащука Нікіту каретою швидкої було госпіталізовано до лікувального закладу КОДЛ в м.Біла Церква (т.2, а.с.126).

Відповідно до рапорту від 01.10.2023, 01.10.2022 о 15.34 надійшло повідомлення зі служби «102» від лікаря про те, що 01.10.2022 о 15.30 за адресою: АДРЕСА_2 , вітчим душив дитину кабелем від клавіатури. Діагноз ОСОБА_23 : смг під питанням, забій носа, замах на вбивство шляхом удушення кабелем від клавіатури(т.2, а.с.127).

Відповідно до рапорту від 01.10.2022, 01.10.2022 о 20.20 надійшло повідомлення зі служби « НОМЕР_1 » про те, що 01.10.2022 о 20.20 за адресою: АДРЕСА_3 лікар поставив потерпілому ОСОБА_23 діагноз: зчмт сгм під питанням, перелом кісток носа під питанням, множинні садини шиї та кінцівок (т.2, а.с.128).

Відповідно до заяви ОСОБА_14 від 01.10.2022, поданої до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, остання просила притягнути до відповідальності її співмешканця ОСОБА_10 , котрий 01.10.2022 за місцем їх спільного проживання вчинив з її малолітнім сином ОСОБА_26 бійку, під час якої бив його руками по обличчю та тілу ,чим спричинив йому тілесних ушкоджень. Вказала, що подібні дій відносно її сина ОСОБА_10 вчиняє не вперше (т.2, а.с.129).

Згідно з протоколом огляду місця події від 01.10.2022 із ілюстрованою фототаблицею до нього, 01.10.2022 у період часу з 16 год. 05 хв. до 16 год. 30 хв. слідчим СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_27 в присутності понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , за участю власника (користувача) приміщення чи іншого володіння - ОСОБА_14 , встановлено: предметом огляду є повір`я, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що по периметру огороджене дерев`яним штахетним парканом, вхід до подвір`я здійснюється через дерев`яну хвіртку, яка на момент огляду знаходилась у відчиненому стані. На території подвір`я знаходиться розташований одноповерховий будинок з горищем та шиферним перекриттям. Вхід до будинку здійснюється через дерев`яні одностворчаті двері, які на момент огляду знаходились в відчиненому стані. В середині будинку знаходяться зала кімнати, вхід до якої здійснюється через дерев`яні двері. Зі слів заявниці ОСОБА_14 в даній кімнаті ОСОБА_10 наносив тілесні ушкодження та давив за шию кабелем від комп`ютера неповнолітнього ОСОБА_7 . На столі даної кімнати виявлено кабель живлення до персонального комп`ютера чорного кольору, яким саме, зі слів заявниці, ОСОБА_10 душив неповнолітнього ОСОБА_7 . Даний кабель вилучено та поміщено поліетиленовий пакет, який опечатаний(т.2, а.с. 130-134).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 02.10.2022 старшим слідчим СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_30 , за участю потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого та психолога, в період часу з 11 год. 00 хв. по 11 год. 20 хв. ОСОБА_7 було запропоновано розповісти про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень, що мали місце 01.01.2022, на що він погодився та розказав наступне. 01.10.2022 він перебував у своїй кімнаті в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . До кімнати, де він перебував, зайшов його вітчим, який одразу почав його ображати та обзивати. Він сидів в цей час та ліжку, тоді вітчим почав говорити, що ненавидить його, хоче вбити, та почав його бити долонями правої та лівої руки, в праву та ліву сторони обличчя, взяв його за голову та кинув на диван. Коли він піднявся, схопив долонями двох рук за шию та почав душити і при цьому казати, що уб`є. Йому було важко дихати. Матір намагались захистити, але вітчим відштовхував її, після чого вийшов у двір. ОСОБА_7 в цей час пішов до іншої кімнати і вітчим через деякий час зайшов до кімнати зі шнуром в рука. Він сидів на ліжку, вітчим підійшов до нього, намотав на його шию провід та намагався задушити. Також вітчим наніс йому удар лобом по носі і пішла кров. Мати взяла ганчірку та почала витирати кров. Потім вітчим вийшов та знову повернувся з проводом і намагався знову задушити проводом, при цьому казав, що вб`є. Почало темнішати в очах і став погано себе почувати. Мати намагались захистити, закривала тілом від вітчима, відштовхувала його. Далі потерпілий за допомогою ляльки та проводу відтворив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень. До протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 додано додаток - оптичний носій (т.2, а.с.135-140).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 01.10.2022 старшим слідчим СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 , за участю свідка ОСОБА_14 , інших осіб: ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , в період часу з 21 год. 25 хв. по 21 год. 36 хв. Так, ОСОБА_14 показала, що 01.10.2022близько 14 години, зайшовши до спальної кімнати, побачила як ОСОБА_10 наносить долонями та кулаком в обличчя ОСОБА_7 , який сидів на дивані, після чого почав задушувати його двома руками за шию, на що ОСОБА_14 підбігла і відтягувала ОСОБА_10 , який при цьому кричав у бік ОСОБА_7 , що вб`є. Далі ОСОБА_10 стягнув ОСОБА_7 на підлогу та наніс удари обличчю та двічі вдарив задньою частиною голови об підлогу, після чого ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 застосували до ОСОБА_10 фізичну силу, чим дали змогу ОСОБА_7 втекти до іншої кімнати. Через 1-2 хвилини до вказаної кімнати повернувся ОСОБА_10 , при цьому тримаючи в руках комп`ютерний кабель, почав наносити удари кабелем та рукою по тілу та обличчю ОСОБА_7 , після чого обмотав шию кабелем, почав стягувати його та здушувати ОСОБА_7 . В цьому йому завадили ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які відтягували ОСОБА_10 від ОСОБА_7 . До протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 додано додаток - оптичний носій (т.2, а.с.141-146).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 01.10.2022 старшим слідчим СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_16 , за участю свідка ОСОБА_15 , інших осіб: ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , в період часу з 21 год. 15 хв. по 21 год. 21 хв. свідок ОСОБА_15 показала, що 01.10.2022 в обідню пору доби ОСОБА_10 , перебуваючи у спальній кімнаті буд. АДРЕСА_2 , почав наносити удари кулаком та долонею право руки по обличчю ОСОБА_7 , після чого схопив двома руками за горло останнього, після чого стягнув на підлогу та ударив двічі задньою частиною голови об підлогу, після чого взяв комп`ютерний кабель, обмотав шию ОСОБА_7 та почав здавлювати його (душити), та ОСОБА_14 і ОСОБА_15 завадили йому. До протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 додано додаток - оптичний носій (т.2, а.с.147-152).

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.10.2022 слідчим СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_33 , 01.10.2022 року о 19 год. 15 хв. (час фактичного затримання 01.10.2022 16 год. 20 хв.) у присутності захисника ОСОБА_11 , понятих, затримано особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15; п. 2 ч. 2 ст.115 КК України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, місто Фастів, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, за слів раніше не судимого. Від надання показів ОСОБА_10 відмовився (т.2, а.с.153-156).

Згідно рапорту поліцейського ПП в м.Біла Церква УПП в Київській області ДПП Р.Шуляка, ОСОБА_10 було освідувано на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Alcotester 7510 ARMF № 03-28 та встановлено, що вміст алкоголю в крові складає 0,39‰ (т.2, а.с.157-158).

Відповідно до висновку експерта № 1100/д при проведенні судово-медичної експертизи за медичною документацією,матеріалами досудового розслідування зареєстрованого в ЄРДР 01.10.2022 № 0002462 на ім`я ОСОБА_7 , 2010 року народження, знайдені наступні ушкодження: синці на обличчі, шиї, правій та лівій руці, садно на лівій руці. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк та при обставинах указаних в постанові. Ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Локалізація та характер ушкоджень дають змогу вважати, що мали бути не менше, ніж десять точок прикладання сили (т.2, а.с.159-160).

Відповідно до висновку експерта № 1148/д локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_7 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_14 у проколі проведення слідчого експерименту від 01.10.2022 (т.2, а.с.161-162).

Відповідно до висновку експерта № 1149/д локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_7 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_15 у проколі проведення слідчого експерименту від 01.10.2022 (т.2, а.с.163-164).

Відповідно до висновку експерта № 11447/д локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_7 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком потерпілим у проколі проведення слідчого експерименту від 02.10.2022 (т.2, а.с.165-166).

Відповідно до висновку експерта № 1149/д локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_7 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах вказаних свідком ОСОБА_15 у проколі проведення слідчого експерименту від 01.10.2022 (т.2, а.с.163-164).

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 323 ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розлад психічної діяльності. ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У ОСОБА_10 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено, в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_10 не потребує, клінічних ознак алкогольної залежності під час проведеного обстеження не виявлено. ОСОБА_10 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та у будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував (т.2, а.с.167-169)

Постановою слідчого ВРЗСПЖЗО СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_34 від 20.10.2022 для визначення психоемоційного стану після травмуючої події малолітнього потерпілого ОСОБА_7 було залучено спеціаліста дитячого підліткового психотерапевта ОСОБА_35 (т.2, а.с.170-171).

Після проведених зустрічей з ОСОБА_7 , психологом був зроблений висновок, що дитина перебуває в розбалансованому стані, почуття образи і провини займають одні зосновних почуттів. Вважає, що участь Нікіти у судовому засіданні може призвести до ще більшого психологічного травмування (т.2, а.с.172-187).

Відповідно до постанови про визнання та приєднання до матеріалів провадження речових доказів від 01.10.2022, чорний мережевий кабель до системного блоку комп`ютера,що поміщено до прозорого, пластикового, канцелярського пакету «файлу», з перфорацією по одній стороні, прошито білою ниткою та опечатано біркою із пояснювальними написами «Опечатано, вилучений комп`ютерний кабель живлення до персонального комп`ютера за адресою: АДРЕСА_2 , слідчий «підпис», поняті 1 «підпис», 2 «підпис» ( т.2, а.с. 194-195).

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2022 року, накладено арешт на тимчасово вилучене 01.10.2022 майно, а саме:чорний мережевий кабель до системного блоку комп`ютера, що поміщено до прозорого, пластикового, канцелярського пакету «файлу», з перфорацією по одній стороні, прошито білою ниткою та опечатано біркою із пояснювальними написами «Опечатано, вилучений комп`ютерний кабель живлення до персонального комп`ютера за адресою: АДРЕСА_2 , слідчий «підпис», поняті 1 «підпис», 2 «підпис» (т.2. а.с. 196-197).

ОЦІНКА ДОКАЗІВ В РОЗРІЗІ ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ ПРОВАДЖЕННЯ

Відповідно до диспозиції ст. 115 КК України умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажав настання смерті, але свідомо припускав її настання.

Отже, для правильної кваліфікації дій обвинуваченого суд має встановити суб`єктивну сторону злочину, а саме умисел обвинуваченого.

Обов`язковою ознакою закінченого складу вбивства є настання злочинного наслідку, а саме смерті людини. Відсутність такого наслідку виключає можливість притягнення до відповідальності за закінчений злочин. У таких випадках в діях винного можуть бути ознаки готування до вбивства або замаху на вбивство.

Статтею 15 КК України визначено, що замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Замах визнається незакінченим, якщо особа, з причин, що не залежали від її волі, не вчинила всіх дій, котрі вважало за необхідне для доведення злочину до кінця. Попри ненастання запланованого результату, замах на злочин вже сам по собі є злочином.

Таким чином замах на будь-який умисний злочин, у тому числі на вбивство, вчиняється лише з прямим умислом, коли особа не лише передбачала настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а й бажала їх настання.

Відповідно до ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Законодавче визначення прямого і непрямого умислу містить три ознаки, які характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків, а саме усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння, передбачення його суспільно небезпечних наслідків, бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання. Перші дві ознаки (усвідомлення і передбачення) характеризують процеси, які відбуваються у психіці суб`єкта і тому складають інтелектуальний момент умислу. Третя ознака (бажання чи свідоме припущення наслідків) характеризує вольову сферу особи й утворює вольовий момент умислу.

Основна відмінність прямого і непрямого умислу полягає у їх вольовому моменті. Якщо при прямому умислі він характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків, то при непрямому - свідомим припущенням їх настання. В останньому випадку воля особи посідає не активну, а пасивну щодо наслідків позицію, оскільки наслідки є побічним результатом злочинної дії (бездіяльності) винного.

При цьому винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого діяння. Передбачення має конкретний характер, коли особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть або мають настати певні наслідки. У разі ж коли особа передбачає наслідки свого діяння як декілька можливих альтернатив, і при цьому свідомо припускає настання будь-якого з цих наслідків (байдуже ставиться до того, який саме з цих наслідків настане), в такому випадку має місце непрямий умисел, який виключає замах на злочин, а діяння особи в такому випадку кваліфікується як закінчений злочин за наслідками діяння, які настали.

Як вбачається з пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_10 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення до кінця кримінального правопорушення умисного вбивства малолітнього ОСОБА_7 , оскільки був відштовхнутий від потерпілого ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Як відмітила в своїх показаннях суду свідок ОСОБА_14 , а також під час проведення слідчого експерименту на досудовому розслідуванні, перебіг та проведення якого були досліджені з протоколу та відтворенні під час судового розгляду при перегляді відеозапису, ОСОБА_10 припинив дій по стисканню кабелю на шиї потерпілого ймовірно через те, що злякався поліції, викликом якої вона погрожувала, а також через те, що потерпілий почав «хрипіти». При цьому, на питання: «Чи міг би ОСОБА_36 довести свої дії до кінця, якби вас не було у кімнаті?», ОСОБА_14 стверджувальної відповіді не надала, обмежившись: «Не знаю».

Суд також враховує, що під час перегляду перебігу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 , остання через похилий вік (1939 р.н.) практично не може надати послідовну інформацію щодо події, обмежившись лише тим, що ОСОБА_10 взяв руками за шию ОСОБА_7 , бив руками, бив головою о підлогу, душив кабелем.

Переглядом встановлено, що свідок ОСОБА_15 говорить дуже нерозбірливо, майже не ходить, пересувається з допомогою сторонніх, тому вважати, що вона могла б відштовхнути та, взагалі, вчиняти будь-які активні дії або опір молодому та фізично сильному чоловіку, яким є ОСОБА_10 , підстави відсутні.

Як переконливо зазначає потерпілий під час проведення слідчого експерименту на досудовому розслідуванні, перебіг та проведення якого були досліджені з протоколу та відтворенні під час судового розгляду при перегляді відеозапису, на неодноразові та наполегливі питання слідчого щодо обставин, які стали підставою для припинення ОСОБА_10 дій по стисканню кабелю на шиї потерпілого, останні декілька разів повторює: «Тому що він ( ОСОБА_10 ) пішов в туалет», «Він мовчки вийшов і я побачив у вікні, що він йде в туалет». При цьому, після наполегливих уточнень, не отримавши потрібної відповіді, слідчий задала навідне питання: «Може він перестав тебе душити, бо мата йому заважала…. чинився супротив…?», «Як би мама не заважала, він би припинив тебе душити?», на що отримала відповідь «Напевно».

В показах, наданих суду, потерпілий ОСОБА_7 на питання, що стало підставою припинення ОСОБА_10 злочинних дій зазначив, що можливо ОСОБА_10 сам відійшов від нього, можливо він, побачивши його стан, припинив свої дії та вийшов.

Зазначені свідчення щодо вольової складової у діях ОСОБА_10 , які виразились у самовільному припиненні завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , є визначальними, та по суті спростовують твердження відображені в обвинувальному акті, де відмічено, що ОСОБА_10 не вчинив всіх дій для доведення до кінця кримінального правопорушення, оскільки був відштовхнутий від потерпілого ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Крім того, слід відмітити, як вказує свідок ОСОБА_14 та сам потерпілий ОСОБА_7 як під час проведення слідчих експериментів так і безпосередньо надаючи пояснення в суді, ОСОБА_14 під час всього перебігу сутички постійно то заходила, то виходила з кімнати, періодично чинила перешкоди ОСОБА_10 завдавати ударів ОСОБА_7 , а саме: кричала, забирала його руки, погрожувала викликом поліції, тощо. При цьому, саме під час того моменту, як ОСОБА_10 приклав кабель до шиї лежачого ОСОБА_7 , вона стояла над ним.

На переконання колегії суддів, при існуванні реальної загрози того, що ОСОБА_10 вб`є ОСОБА_7 шляхом удушення, спостерігаючи перебування останнього в небезпечному для життя стані, спостерігач вдався би до більш активних дій припинення загрози вбивства (заподіяння шкоди, якого достатньо в даній обстановці для негайного припинення посягання, у тому числі із застосуванням будь-яких засобів та предметів, тощо), чого в даному випадку зроблено не було.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні категорично заперечив ту обставину, що мав намір заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_7 , а в ході конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, лише бажав покарати шляхом спричинення тілесних ушкоджень.

Ці показання обвинуваченого не спростовані в ході судового розгляду з огляду на наступне.

З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_14 від 01.10.2022, ОСОБА_10 за місцем їх спільного проживання вчинив з її малолітнім сином ОСОБА_26 бійку, під час якої бив його руками по обличчю та тілу,чим спричинив йому тілесних ушкоджень, з чого слідує, що безпосередній свідок події та учасник конфлікту заявила про заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а не про намір ОСОБА_10 вчинити вбивство.

Судовим розглядом з показань потерпілого, свідків та обвинуваченого встановлено, що відносини між ОСОБА_10 з ОСОБА_7 були неприязними, конфлікти в більшості були випадковими (ситуативними), спровоковані поведінкою ОСОБА_7 .

Таким чином, у випадку наявності умислу на вбивство за обставин події у обвинуваченого була як можливість так і час вбити потерпілого, оскільки ОСОБА_14 разом з ОСОБА_15 не мали достатньої фізичної сили задля зупинення ОСОБА_10 , однак обвинувачений діяв відкрито, заподіяння тілесних ушкоджень та погрози вбивством відбулись саме під час суперечки, при наявності декількох свідків, після події залишився на території домоволодіння.

Як вже зазначалось, потерпілий по віку, росту, статурі відносно обвинуваченого є значно меншим та слабішим; тілесні ушкодження від ударів, у тому числі від стискання шиї кабелем з метою вбивства були б тяжчими, а наявними є синці на обличчі, шиї, правій та лівій руці, садно на лівій руці (висновок експерта № 1100/д).

Поміж іншого, як вбачається із показань як обвинуваченого так і потерпілого, також інших доказів, досліджених у судовому засіданні, ОСОБА_10 наносив удари по тілу потерпілого ОСОБА_7 , не обираючи конкретну частину тіла, та не мав наміру нанести цілеспрямований удар у визначений орган або місце.

Одна лише локалізація тілесного ушкодження та спосіб його нанесення (стискання шиї кабелем), без урахування інших обставин, не свідчать про умисел ОСОБА_10 на позбавлення життя потерпілого.

При цьому, колегією суддів враховується, що: між обвинуваченим ОСОБА_10 і потерпілим ОСОБА_7 конфлікт виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин; знаряддя злочину мережевий кабель, опинився в руках обвинуваченого випадково, оскільки ОСОБА_10 в день подій прийшов до будинку без будь-яких предметів пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень; ОСОБА_10 здійснив стискання шиї потерпілого кабелем та маючи реальну можливість продовжити, припинив дії, що свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого та про наявність прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень.

Таким чином, прийнявши до уваги наведені обставини справи, причини виникнення конфлікту, його розвиток, конкретні дії винного, який завдавав тілесні ушкодження потерпілому, його показання про небажання заподіяти смерть потерпілому, наявність реальної можливості у обвинуваченого для доведення до кінця свого наміру його вбити, якби такий у нього був, суд дійшов переконання про відсутність у обвинуваченого умислу на вбивство.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_10 , маючи намір на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та вчиняючи дії на їх спричинення, не конкретизував у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого він хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. А тому, він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Разом з тим, сукупність наведених доказів поза розумним сумнівом доводить здійснення ОСОБА_10 залякування потерпілого позбавленням його життя, яке виражалось усно, багаторазово, погрози були конкретними та реальними. Реальність погрози визначається тим, що вони застосовувались разом з вчиненням побиття ОСОБА_7 .

Як зазначає потерпілий ОСОБА_7 у показах, погрози вбивством зі сторони ОСОБА_37 викликали реальне побоювання за своє життя.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_10 також не заперечував, що міг висловлювати такі погрози вбивством.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Суд зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Склади кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України та ч. 1 ст. 129 КК Україниє менш тяжким, аніж той, що передбачений ч. 3 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Отже, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, тому що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи зазначені вище обставини, з урахуванням закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу про тлумачення сумнівів щодо доведеності вини особи на її користь, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 15, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, та ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством. Саме таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

При цьому, колегія суддів вважає помилковою запропоновану стороною захисту кваліфікацію за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше ніж 21 день (три тижні). Під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10 відсотків.

Так, з висновку експерта № 1100/д вбачається, що ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В описовій частині висновку зазначено, що 1 жовтня 2022 року ОСОБА_23 поступив до лікарні, 3 жовтня 2022 року здійснений первинний огляд, 5 жовтня 2022 року виписаний.

Компетентність експертів, обґрунтованість експертних висновків ніким із учасників кримінального провадження не оспорювались.

Оскільки судовим розглядом не встановлений факт короткочасного розладу здоров`я потерпілого або незначну втрату ним працездатності, відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України.

Таким чином, судом встановлено, що заподіяння легких тілесних ушкоджень та погроза вбивством мали місце, вищенаведені докази є належними та допустимими та в своїй сукупності достатніми та взаємопов`язаними, поза розумним сумнівом доводять причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України висловлення погрози вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози та умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, за вчинення яких він підлягає покаранню.

ПОКАРАННЯ ТА МОТИВИ ЙОГО ПРИЗНАЧЕННЯ

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу статті 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом не встановлено.

В силу статті 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та в присутності дитини, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому, колегією суддів враховано, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає альтернативні види покарання: штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Разом з тим, оскільки покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого, а у суду на час винесення вироку відсутні дані щодо працевлаштування ОСОБА_10 , відсутні підстави для обрання саме цього виду покарання.

Обираючи міру покарання ОСОБА_10 , колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, раніше не судимий, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості проти життя та здоров`я особи, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність призначення покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України громадські роботи на строк двісті годин; за ч. 1 ст. 129 КК України обмеження волі на 2 роки, яке відповідає меті покарання визначеній в ст. 50 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч.1 ст.70, п.п. «б», «г» пункту 1 ч. 1 ст. 72, ст.73 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, з урахуванням попереднього переведення покарання у виді громадських робіт в покарання у виді позбавлення волі (із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт) та переведення покарання у виді обмеження волі в покарання у виді позбавлення волі (із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі), остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 25 (двадцяти п`яти) днів позбавлення волі.

З приводу запобіжного заходу обвинуваченому колегія суддів відмічає наступне.

Згідно вимог ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

При засудженні до обмеження волі суд з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право звільнити обвинуваченого з-під варти.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, ч. 1 ст. 129 КК України.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин; за ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70, ст. 72, ст.73 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 1 (одного) року 25 (двадцяти п`яти) днів позбавлення волі.

У строк покарання обвинуваченому зарахувати попереднє ув`язнення, починаючи з 01.10.2022 року (дати затримання, про що зазначено у протоколі затримання), по 15.04.2024 року, включно (дату звільнення з під варти), відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку день за день, та вважати його таким, що відбув покарання повністю.

ОСОБА_10 звільнити з-під варти негайно.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирати, оскільки останній визнаний судом таким, що повністю відбув покарання.

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме: чорний мережевий кабель до системного блоку комп`ютера вилучений під час огляду місця події та передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Фастівського РУП ГУ НП в Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_38

ОСОБА_3