СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/696/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000318, внесеного 02 березня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіцмань Чернівецької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , розлучений, має трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України ведено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжено до 16.02.2024.

16.06.2022 ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період до лав ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 11 від 16.06.2022 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 3 відділення кулеметного взводу вказаної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 474 від 19.12.2022 (по стройовій частині), солдату ОСОБА_3 надано відпустку за сімейними обставинами по 23.12.2022 включно.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ЗС України солдат ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин табез дозволу відповідних командирів (начальників), близько о 09 год 00 хв 24.12.2022 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 ЗС України ( АДРЕСА_2 ), після відпустки, після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби і не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини НОМЕР_1 ЗС України.

16.11.2023 о 10 год. 00 хв. солдата ОСОБА_3 службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 доставлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (м. Київ, вул. Олени Теліги 8) де його затримано слідчим у порядку ст. 208 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю та повідомив всі обставини скоєного.

Так, ОСОБА_3 пояснив, що був мобілізований 16.06.2022 року, з 16.06.2022 перебував на посаді номера обслуги 3 відділення кулеметного взводу указаної військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 474 від 19.12.2022 йому було надано відпустку за сімейними обставинами по 23.12.2022 включно, у зазначений час та місце з відпустки не повернувся. Зазначив, що він бажає продовжити службу та брати участь у захисті Батьківщини, а також запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні, обставину, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він розлучений, має трьох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , за місцем проходження військової служби характеризується посередньо.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, не вбачаючи підстав для призначення іншого виду покарання.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичних обставин справи та характеру злочинного діяння, те, що злочин має лише одну кваліфікуючу ознаку, з огляду на особу винного, наявності по справі обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, відношення обвинуваченого до вчиненого, який обіцяв в судовому засіданні не допускати в подальшому протиправної поведінки та довести те, що він став на шлях виправлення, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 зможе довести своє виправлення без реального відбування покарання, і тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, призначивши йому іспитовий строк 1 рік.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого, відповідно до ст. 76 КК України, такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до органу, який здійснює контроль за виконанням вироку у період проходження військової служби; повідомляти уповноважений орган, який здійснює контроль за виконанням вироку у період проходження військової служби про зміну місця проживання та роботи. Покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винного з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та його особи. Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом. Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України контроль за виконанням ОСОБА_3 обов`язків покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу.

Обґрунтовуючи призначення покарання з можливістю звільнення від його відбування з установленням іспитового строку в порядку ст. 75 КК України, суд виходить з того, що на момент вчинення злочину законодавчих заборон на застосування приписів ст. 75 КПК України при призначенні покарання за ст. 407 КК України не було. Відповідні зміни до законодавства набули законної сили 27.01.2023.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Оскільки обмеження у застосуванні приписів ст. 75 КК України при призначенні покарання за злочин, кваліфікований за ст. 407 КК України, вчинений в умовах воєнного стану, суттєво погіршує становище особи, суд, призначаючи покарання у цьому кримінальному провадженні, керується нормами ч. 2 ст. 5 КК України, а тому суд застосовує приписи ст. 75 КК України у відповідній редакції кримінального закону, який не погіршує становище особи.

У підсумку це покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :

- періодично з`являтися для реєстрації до органу, який здійснює контроль за виконанням вироку у період проходження військової служби;

- повідомляти уповноважений орган, який здійснює контроль за виконанням вироку у період проходження військової служби про зміну місця проживання, роботи.

На період проходження військової служби нагляд за ОСОБА_3 як особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини НОМЕР_1 , а після звільнення з військової служби - уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Святошинський районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1