Справа №463/6342/24
Провадження №1-кс/463/5194/24
УХВАЛА

слідчого судді

08 липня 2024 року місто Львів

Cлідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 , винесену у кримінальному провадженні №0000232 від 20.03.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим від 07.06.2024,

встановив:

до Личаківського районного суду м. Львова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 , винесену у кримінальному провадженні №0000232 від 20.03.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим від 07.06.2024.

В обґрунтування поданої скарги адвокат покликався на те, що у провадженні слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження №0000232 від 20.03.2024. 17.05.2024 та 07.06.2024 ним подано клопотання про визнання потерпілим і інтересах ОСОБА_4 . У поданих клопотаннях вказав, ким, коли і на яку суму останньому заподіяно матеріальної та моральної шкоди. 11.06.2024 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 прийнято постанови про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні №0000232, де вказано, що ним не наведено жодних аргументів та не доведено, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_4 завдано будь-яку шкоду, передбачену ст. 55 КПК України, а також, що в ході слідства не встановлено очевидних підстав вважати, що останньому завдано будь-якої шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. Вважає згадану постанови незаконною, такою, що порушує законні права ОСОБА_4 .

Сторони, що беруть участь у справі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не прибули.

Разом з тим, адвокатом ОСОБА_3 подано клопотання про розгляд скарги за його відстуності.

Згідно з ч. 4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові перебувають матеріали кримінального провадження, внесені 20.03.2024 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000232 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатом ОСОБА_3 17.05.2024 та 07.06.2024 подано клопотання про визнання потерпілим в інтересах ОСОБА_4 ..

Слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 11.06.2024 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні за №0000232 від 20.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Відповідно до ч. 1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Потерпілою у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 55 КПК України визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Особа визнається потерпілою незалежно від того, один чи декілька видів шкоди їй завдано. Також потерпілою може бути визнана юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Тобто підставами до визнання фізичної і юридичної особи потерпілими у кримінальному провадженні є шкода, яка їй завдана внаслідок здійснення дій, котрі кримінальним законом визнаються злочинними, або відмови від вчинення таких дій (бездіяльності) іншої особи.

Отже, однією з умов, за якої особа набуває статусу потерпілої у кримінальному провадженні, є заподіяння їй моральної, фізичної або майнової шкоди.

Кримінальний процесуальний кодекс України також допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 439/397/17 поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

Відтак зміст, значення і обсяг поняття потерпілого в кримінальному праві не збігається з поняттям потерпілого в кримінальному процесуальному аспекті, де вони мають різне правове значення. У кримінальному процесуальному аспекті особа визнається потерпілим відповідно до приписів кримінального процесуального закону, внаслідок чого набуває процесуальні права задля реалізації власних інтересів у кримінальному провадженні з моменту, визначеного приписами ч. 2, 3 ст. 55 КПК України.

Виносячи оскаржувану постанову, слідчим зазначено, що на даний час твердження адвоката ОСОБА_4 про спричинення останньому моральної та майнової шкоди не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Разом з тим, під час розгляду скарги слідчим суддею не здобуто доказів, які б підтверджували те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 3 ст. 365 КК України, станом на день розгляду скарги ОСОБА_4 завдана майнова та моральна шкода. Скаржником до матеріалів скарги долучено лише клопотання від 17.05.2024 та 07.06.2024. Доводи, які викладені у скарзі не спростовують висновків слідчого зазначених ним при винесенні оскаржуваної постанови. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги. Слідчим суддею встановлено, що на сьогоднішній день триває досудове розслідування кримінального провадження №0000232 від 20.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України.

Враховуючи наведене, постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_5 від 11.09.2020 року, правомірно відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні за №0000232 від 20.03.2024. А тому, підстав для задоволення скарги не має.

Згідно з положеннями ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 , винесену у кримінальному провадженні №0000232 від 20.03.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим від 07.06.2024 слід відмовити.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_5 , винесену у кримінальному провадженні №0000232 від 20.03.2024 про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим від 07.06.2024 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1