УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 344/11945/23

провадження № 51-2020ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_4 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду

від 23 січня 2024 року в кримінальному провадженні № 0000036 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Вигода Біляївського району Одеської області, жителя

АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4

ст. 425 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 04 жовтня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 4

ст. 425 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання

з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.

Цивільний позов військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково; ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь військової частини НОМЕР_1

507 253,31 грн в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у недбалому ставленні військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, начальник метеорологічної служби - начальник групи військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , будучи військовою службовою матеріально-відповідальною особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, у тому числі щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, в період з 24 січня по 21 березня 2023 року, в умовах воєнного стану, перебуваючи на військовій службі у метеорологічній групі військової частини НОМЕР_1

( АДРЕСА_2 ), внаслідок відсутності контролю за станом закріпленого за ним військового майна та неналежної організації його зберігання,

у порушення вимог статей 11, 16, 28, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 11.7 Настанови з гідрометеорологічного забезпечення Збройних

Сил України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувачем Збройних Сил України № 493 від 27 грудня 2016 року,

п. 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 300 від 16 липня 1997 року, через недбале ставлення до служби та покладених на нього функціональних обов`язків

не вжив всіх необхідних заходів щодо зберігання майна, не передбачив можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи обов`язок і можливості їх передбачити, ігнорував покладені на нього обов`язки, внаслідок чого протягом вказаного періоду не здійснювався належний контроль за збереженням військового майна, його якістю та комплектністю, а також під час виконання обов`язків начальника метеорологічної служби - начальника групи не здійснював перевірку наявності ввіреного йому майна, що спричинило виникнення нестачі військового майна загальною вартістю 607 253,31 грн, чим заподіяв державі істотну шкоду.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Командир військової частини НОМЕР_1 у касаційній скарзі просить скасувати оскаржені судові рішення в частині цивільного позову, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь військової частини НОМЕР_1 шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину в розмірі 607 253,31 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, з чим безпідставно погодився і апеляційний суд, задовольнив заявлений цивільний позов лише частково. Зазначає, що ОСОБА_5 сплатив 100 000 грн (суму на яку судом було зменшено розмір заявленого цивільного позову) не добровільно в рахунок відшкодування завданої ним вчиненим кримінальним правопорушенням шкоди, а за шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину виключно у цивільній справі № 344/14578/16-ц. Вказує, що військова частина НОМЕР_1 не могла наперед прийняти ці кошти і облікувати їх

по справі № 344/11945/23, оскільки (на момент прийняття/обліку грошових коштів на суму 100 000 грн) по ній було відсутнє будь-яке судове рішення про стягнення коштів. Наголошує, що жодного наказу командиром військової частини НОМЕР_1

не видавалось щодо добровільного часткового чи повного відшкодування шкоди, яку спричинив ОСОБА_5 , вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 425 КК. Вважає, що є усі законні підстави для задоволення позову військової частини у справі 344/11945/23 повністю на суму 607 253,31 грн, а не 507 253,31 грн, як було визначено судами.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК, і правильність кваліфікації його дій у поданій касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи командира військової частини НОМЕР_1 щодо безпідставності часткового задоволення судом першої інстанції заявленого позову у справі та необхідності

задовольнити цей позов повністю на суму 607 253,31 грн колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно

до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 1 ст. 129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно

від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що питання щодо цивільного позову вирішено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції цивільний позов військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнив частково, вказавши на те, що від суми заявленого відшкодування, а саме 607 253,31 грн, яка випливає зі змісту пред`явленого обвинувачення та визнається самим обвинуваченим, слід відняти 100 000 грн, які добровільно повернуто потерпілому відповідно до прибуткового касового ордера № 3 від 28 червня 2023 року.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, командир військової частини НОМЕР_1 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою командира військової частини НОМЕР_1 , доводи якої аналогічні доводам у його касаційній скарзі, ствердив про правильність прийнятого рішення в частині цивільного позову та обґрунтовано залишив вказаний вирок

без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Як убачається з оскарженої ухвали, прокурор Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері Західного регіону у цьому провадженні подав заперечення

на апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 , в яких зазначив,

що 27 червня 2023 року прокурором під час досудового розслідування

в кримінальному провадженні № 0000036 в інтересах держави (в особі військової частини НОМЕР_1 ) до відповідача ОСОБА_5 складено позовну заяву

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення на загальну суму 607 253,31 грн; військовою частиною НОМЕР_1 жоден цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5

не заявлявся. Також прокурор вказав про те, що 28 червня 2023 року

на підтвердження своїх дійсних намірів відшкодувати завдану шкоду ОСОБА_5

у кримінальному провадженні № 0000036 прибув у фінансову частину військової частини НОМЕР_1 та добровільно в сумі 100 000 грн частково відшкодував завдану ним шкоду, яка встановлена у кримінальному провадженні та складала

607 253,31 грн, про що фінансовою службовою військової частини НОМЕР_1

ОСОБА_5 видано оригінал прибуткового касового ордеру № 3 від 28 червня

2023 року, який у подальшому за клопотанням підозрюваного ОСОБА_5 прокурором долучено до матеріалів кримінального провадження

№ 0000036.

Під час апеляційного розгляду, як зазначив суд, прокурор також вказав

на добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_5 під час досудового розслідування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі

100 000 грн, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 3 від 28 червня 2023 року, та зазначив, що вказані обставини були підтверджені і самим

ОСОБА_5 під час судового засідання в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказала на правильність висновку суду першої інстанції про часткове добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим ОСОБА_5 , зазначивши, що доводи апелянта про те, що вказану суму, добровільно внесену обвинуваченим, військова частина зарахувала

у відшкодування збитків, що заподіяні раніше та стягнуті з обвинуваченого

в порядку цивільного провадження, є неспроможними, оскільки таке суперечить встановленим судом обставинам та поясненням як прокурора, так і обвинуваченого ОСОБА_5 .

Отже, як зазначив апеляційний суд, доводи командира військової частини НОМЕР_1 щодо необхідності зміни вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають матеріалам цього кримінального провадження.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень

в частині цивільного позову.

Касаційна скарга командира військової частини НОМЕР_1 не містить переконливих доводів на обґрунтування безпідставності задоволення заявленого позову саме частково.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі командира військової частини НОМЕР_1 також не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою командира військової частини НОМЕР_1 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити командиру військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_6 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3