Дата документу 31.05.2024Справа № 554/5322/24
Провадження № 1-кс/554/5767/2024
У Х В А Л А

31 травня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000337 від 17 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до слідчого судді із вищезазначеним клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучений 17 травня 2024 року в ході огляду належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки «РОСО М3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 синього-чорного кольору без пошкоджень, поміщений до спец. пакету «НПУ», з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування. Місцем зберігання названого мобільного телефону після проведення з ним всіх необхідних слідчих дій просить визнати камеру зберігання речових доказів Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що сектором дізнання Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000337 від 17 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за фактом того, що 17 травня 2024 року до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення із служби «102» про те, що 17 травня 2024 року, близько о 12 год 30 хв, в АДРЕСА_1 було зупинено ОСОБА_4 , у якого в ході огляду виявлено та вилучено зіп-пакет з невідомою речовиною білого кольору, зовні схожою на наркотичну.

Прокурор вказує, що 17 травня 2024 року в ході проведення огляду на відкритій ділянці місцевості неподалік автомийки, що по АДРЕСА_1 , у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено зіп-пакет з невідомою речовиною білого кольору, зовні схожою на наркотичну, а також мобільний телефон «РОСО М3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 синього-чорного кольору без пошкоджень, поміщений до спец. пакету «НПУ».

На підставі викладеного, зважаючи на те, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що названий мобільний телефон являється речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, враховуючи, що він може бути використаний під час досудового розслідування для доказування обставин вчинення кримінального правопорушення, а також з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження, задля проведення ряду експертних досліджень, виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

В судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій його підтримав та просив задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив та заяви про відкладення судового засідання не подав. Разом із тим, неприбуття останнього в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, виходячи з такого.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказом у розумінні положень ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 5 і 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як слідує із змісту поданого клопотання, прокурор, прохаючи накласти арешт на тимчасово вилучений у ОСОБА_4 17 травня 2024 року в ході проведення огляду мобільний телефон марки «РОСО М3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 синього-чорного кольору без пошкоджень, посилається на те, що останній має доказове значення в кримінальному провадженні та являється речовим доказом, оскільки є матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Разом із тим, ні клопотання, ні додані до нього матеріали не містять належного обґрунтування наведених вище фактів та будь-яких даних, які б це підтверджували. Так, в матеріалах клопотання відсутні будь-які відомості, які б вказували на існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що названий мобільний телефон є доказом розслідуваного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а також, що він дійсно відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України і має значення речового доказу в даному кримінальному провадженні. Зокрема, із клопотання не вбачається, яким саме чином останній або відомості, що в ньому містяться, можуть бути використані як доказ факту та обставин, які встановлюються в кримінальному провадженні.

При цьому й постанова дізнавача про визнання речовим доказом від 17 травня 2024 року такої інформації не містить, а носить суто формальний характер, так як з її змісту взагалі не вбачається жодного посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідає зазначений вище мобільний телефон, який був вилучений при проведенні огляду у ОСОБА_4 .

Крім того, необхідність накладення арешту на останній прокурор мотивує потребою у проведенні з ним ряду експертних досліджень, однак будь-яких постанов про призначення в кримінальному провадженні відповідних судових експертиз слідчому судді не надано.

Більше того, всі долучені до клопотання матеріали (електронний рапорт, протокол огляду від 17 травня 2024 року, пояснення ОСОБА_4 , заява останнього та постанова про визнання речовим доказом від 17 травня 2024 року) викликають в суду обґрунтовані сумніви в їх достовірності, оскільки надані суду не в оригіналах та не засвідчені належним чином у встановленому законом порядку. Такі ксерокопії не є належними доказами в розумінні вимог КПК України.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено, що вилучений 17 травня 2024 року в ході проведення огляду у ОСОБА_4 мобільний телефон марки «РОСО М3», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 синього-чорного кольору без пошкоджень є доказом кримінального проступку та відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України, а тому передбачені статтею 170 КПК України підстави для накладення на нього арешту відсутні.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000337 від 17 травня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5