ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 205/7659/23

провадження № 51-164км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року та вирок Дніпровськогоапеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, ухвалені стосовно

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2011 року за пунктом 4 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, звільненого 02 вересня 2019 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 2 роки 11 днів,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК, та призначено йому покарання:

- за частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358 КК у виді штрафу в дохід держави в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1020 грн;

- за частиною 4 статті 358 КК у виді штрафу в дохід держави у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 680 грн.

На підставі частини 1 статті 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1020 грн.

Вирок у цьому провадженні ухвалений в порядку статті 382 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Згідно з вироком ОСОБА_6 взимку 2020 року придбав автомобіль «BMW 318i», 1995 року, після чого, восени 2021 року, у невстановлений день та час, перебуваючи на території Новокодацького району м. Дніпра, у мережі «Інтернет», за допомогою пошукової системи «Google», знайшов оголошення щодо виготовлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. З метою отримання офіційного документу, а саме: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який забезпечує право на керування автомобілем, не бажаючи проходити офіційну реєстрацію в державній установі відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, у ОСОБА_6 виник умисел на пособництво у підробці зазначеного вище офіційного документа. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 восени 2021 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, у меседжері «Viber» за вказаним у оголошенні номером телефону надіслав особі, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, свої особисті анкетні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, ІНН, місце мешкання та реєстрації, марку та VIN-код автомобіля, для подальшого заповнення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Після цього ОСОБА_6 приблизно через два тижні восени 2021 року, знаходячись у відділенні №48 «Нової пошти» за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, посилку з підробленим свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу із серійним номером НОМЕР_1 на автомобіль «BMW 318i», загальний легковий седан-В, рік випуску 1995, колір сірий, в якому власником зазначений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за яке сплатив грошові кошти в сумі приблизно 20 000 грн, яке не відповідає за способами друку та спеціальним елементам захисту аналогічним бланкам свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, які знаходяться в офіціальному обігу на території України, яке залишив при собі з метою подальшого використання.

Продовжуючи вчиняти злочин, ОСОБА_6 08 червня 2023 року приблизно о 15 год 26 хв, керуючи транспортним засобом «BMW», р/н НОМЕР_2 , поблизу буд. 55 на вул. Київська в м. Дніпрі, був зупинений співробітниками Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області через перевищення швидкісного режиму. Реалізуючи свій злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_1 на автомобіль «BMW 318i», загальний легковий седан-В, рік випуску 1995, колір сірий, в якому власником зазначений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є підробленим, пред`явив працівникам поліції зазначений завідомо підроблений документ, як документ, який підтверджує його право керувати транспортним засобом, таким чином, діючи умисно, використав завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати такі документи та надає права.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано.

Ухвалено новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання:

- за частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358 КК у виді штрафу в дохід держави в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1020 грн;

- за частиною 4 статті 358 КК у виді штрафу в дохід держави у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 680 грн.

На підставі частини 1 статті 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1020 грн.

На підставі частин 1, 4 статті 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2011 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 11 місяців 22 дні та штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1020 грн, який ухвалено виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишено без змін.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзізахисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, у касаційній скарзі захисник наголошує на тому, що під час досудового розслідування та судового розгляду справи не враховано що ОСОБА_6 з 12 березня 2022 року перебував на військовій службі, через що процесуальне керівництво та підтримання обвинувачення здійснювалось неналежним прокурором.

Зазначає, що під час дізнання та апеляційного розгляду йому не було надано професійної правничої допомоги з боку адвоката ОСОБА_8 , що призвело до істотного, на думку захисника ОСОБА_7 , порушення права на захист ОСОБА_6 .

Звертає увагу на те, що дата вчинення кримінального правопорушення визначена виключно зі слів засудженого. 12 липня 2023 року дізнавачем отримані пояснення від ОСОБА_6 без роз`яснення йому права на захист, а самі пояснення не є джерелом доказів.

Посилаючись на відповідь з відділення поліції № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, стверджує, що у день, зазначений у протоколі допиту підозрюваного, ані ОСОБА_6 , ані його захисник не відвідували зазначений правоохоронний орган, а отже допит не міг бути проведений у місці, вказаному в протоколі.

Указує, що у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті ОСОБА_6 не підозрювався та не обвинувачувався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358 та частиною 4 статті 358 КК, саме під час невідбутої частини покарання.

До початку касаційного розгляду захисником ОСОБА_7 направлена заява, до якої долучена копія рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року про притягнення адвоката ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволені касаційної скарги. Вважала прийняті рішення судів обох інстанцій законними та обґрунтованими.

Від засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 до Суду надійшли заяви про здійснення касаційного розгляду за їх відсутністю.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, підзаконні нормативно-правові акти, у тому числі накази Генерального прокурора, мають носити організаційний характер, а їх недотримання не може тягнути наслідки процесуального характеру (постанова Верховного Суду від 14 листопада 2022 року у справі №640/3693/15-к (провадження № 51-5737км19).

З огляду на зазначене, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту про здійснення процесуального керівництва неналежним прокурором, оскільки, на відміну від підслідності, КПК не визначає розмежування компетенції прокурорів структурних підрозділів Офісу Генерального прокурора, обласними та окружними прокуратурами. Особливості організації діяльності спеціалізованих прокуратур у сфері оборони регулюються наказом Офісу Генерального прокурора від 17 травня 2023 року № 130.

Розглядаючи доводи касаційної скарги про відібрання пояснень без роз`яснення права на захист, колегія суддів виходить із доктринального розуміння кримінальних процесуальних функцій як закріплених в законі основних напрямів діяльності суду, слідчого судді та учасників кримінального провадження, спрямованих на вирішення завдань кримінального провадження чи обстоювання своїх прав, свобод та законних інтересів.

Функцію захисту здійснюють учасники кримінального провадження, які входять до складу сторони захисту: підозрюваний, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники (пункт 19 частини 1 статті 3 КПК).

Їхня діяльність спрямована або на спростування обвинувачення, або на встановлення обставин, які пом`якшують покарання, або на встановлення обставин, які є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання.

Вочевидь, функція захисту, як і право на захист, виникають з моменту отримання особою зазначеного вище процесуального статусу.

Такий висновок кореспондує частині 2 статті 63 Конституції України, у якій зазначено, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.

Особа, яка надає пояснення, як і будь-яка інша людина в Україні, має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України), проте адвокат, який надає таку допомогу, не набуває статусу захисника у кримінальному провадженні, оскільки не здійснює функцію захисту в аспекті наведеного вище поняття кримінальної процесуальної функції.

Таким чином, КПК не містить обов`язку дізнавача, слідчого, прокурора роз`яснити особі, яка надає пояснення, право на захист.

Натомість, згідно з частиною 1 статті 63 Конституції України та статтею 18 КПК кожній особі повинне бути роз`яснено право відмовитись від надання пояснень або показань, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею, її близькими родичами чи членами її сім`ї кримінального правопорушення.

Як убачається з пояснень ОСОБА_6 (т. 2, а. п. 45 - 47) зазначеної вище вимоги Конституції України та КПК дізнавачем дотримано, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_6 .

Колегія суддів не може погодитися із захисником про те, що пояснення не є джерелом доказів.

Так, відповідно до частини 1 статті 298-1 КПК процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні про кримінальні проступки, крім визначених статтею 84 цього Кодексу, також є пояснення осіб, результати медичного освідування, висновок спеціаліста, показання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Доводи захисника про те, що допит ОСОБА_6 не проводився за місцем здійснення дізнання, що час вчинення інкримінованих йому проступків було встановлено виключно зі слів підозрюваного, що адвокатом ОСОБА_8 надавалася неналежна правнича допомога пов`язані, як це розуміє колегія суддів, з тим, що якщо б ОСОБА_6 вказав іншу дату вчинення кримінальних правопорушень (наприклад, після 13 серпня 2022 року) і про це б йому надав підказку захисник, то й наслідків у виді ухвалення судом апеляційної інстанції вироку із застосуванням статті 71 КК не було б.

Проте, в касаційній скарзі, як і під час апеляційного розгляду, сторона захисту не стверджувала, що підписи у протоколі допиту підозрюваного є несправжніми, що такі показання були надані в результаті незаконного впливу на нього з боку працівників поліції або прокурора тощо.

Отже, у колегії суддів немає підстав ставити під сумнів встановлені органом досудового розслідування та судами обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК.

Що стосується неналежного виконання адвокатом своїх професійних обов`язків, то Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 47 КПК захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно з частиною 4 статті 46 КПК захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику.

Надання показань - є одним із тих прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що встановлені рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області від 07 березня 2024 року факти неналежного виконання адвокатом ОСОБА_8 обов`язків захисника у даному кримінальному провадженні не вплинули на законність вироку місцевого суду, ухваленого у порядку, передбаченому статтею 382 КПК, яким встановлені обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 частиною 1 статті 358, частиною 4 статті 358 КК, та вироку апеляційного суду, яким за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора правильно застосовані положення статті 71 КК та за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2011 року.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що при формулюванні підозри та обвинувачення мало бути зазначено вчинення кримінальних проступків під час строку дії умовно-дострокового звільнення.

Так, відповідно до статті 277 КПК письмове повідомлення про підозру має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду дізнавача, слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

У свою чергу обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження (частина 2 статті 291 КПК).

Як указував Верховний Суд, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведеним вимогам відповідають повідомлення про підозру ОСОБА_6 та обвинувальний акт у провадженні стосовно нього.

Інформація про попередні вироки і строки умовно-дострокового звільнення мають факультативне значення у кримінальному провадженні і враховується при призначені покарання із застосуванням статті 71 КК.

Більш того, дані про попередню судимість містяться у поясненнях ОСОБА_6 , повідомленні про підозру (т. 2, а. п. 90) та обвинувальному акті (т. 1, а. п. 1), а сам вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2011 року долучений до матеріалів дізнання (т. 2, а. п. 32 - 43).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів уважає, що у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, закон України про кримінальну відповідальність застосований вірно, а отже, касаційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2023 року та вирок Дніпровськогоапеляційного суду від 10 жовтня 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3