Дата документу 13.03.2024 Справа № 331/2119/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/2119/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/537/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 вказане клопотання підтримав, просив його задовольнити. Додатково зазначив, що він повністю усвідомив свою протиправну поведінку, зробив для себе відповідні висновки, має намір вести законослухняний спосіб життя. Наголосив на тому, що всі порушення, за які він отримав догани, не є суттєвими та ніяк не впливають на його характеристику, він відбув значний термін покарання, тому є всі підстави для його дострокового звільнення.

Представник адміністрації ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_8 вважала, що підстав для задоволення клопотання немає, оскільки засуджений не відбуває покарання у слідчому ізоляторі, а ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2023 року переведений з «Біленьківська виправна колонія № 99» для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Наголошує на тому, що за час перебування в установі засуджений мав три стягнення та одне заохочення. Не відбутий строк ОСОБА_7 станом на сьогодні складає 3 місяці 20 днів. Крім того додала, що за період утримання в слідчому ізоляторі він залучався до робіт з благоустрою, але при цьому допустив одне стягнення, яке на теперішній час не є погашеним.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що на сьогодні відсутні дані про виправлення засудженого. Звернув увагу, що у матеріалах його особової справи є відомості про накладення на нього стягнення, що негативно характеризує засудженого, тому підстав для задоволення клопотання немає.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що аналіз даних про особу засудженого не дають змогу суду зробити висновок про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення та не буде вчиняти нові кримінальні правопорушення, перебуваючи на волі, за увесь період перебування його у слідчому ізоляторі та у виправній колонії.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що він має одну догану, але порушення, за яке він отримав догану, не є суттєвими. Він відбув значний термін покарання, тому є всі підстави для його дострокового звільнення.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 березня 2023 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та засуджений до остаточного покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 1 травня 2021 року (а.с. 7).

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 31 жовтня 2023 року, засуджений ОСОБА_7 отримав 1 заохочення та 3 стягнення. До суспільно-корисної праці залучається в межах установи. За характером загалом спокійний, емоційно врівноважений, комунікабельний. Рівень агресії середній, конфліктності не виявляє, самооцінка адекватна. Загальноприйнятих норм поведінки у більшості випадків дотримується. Психоемоційний стан задовільний. На заходи виховного впливу реагує задовільно. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач та посилок (а.с. 7).

Крім того, згідно довідки про стягнення та заохочення від 31 жовтня 2023 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 3 стягнення у вигляді двох доган та одного поміщення до карцеру на 3 доби, а також лише 1 заохочення 21 липня 2023 року (а.с. 7, зворотна сторона).

Відсутність будь-яких заохочень протягом більш ніж двох років з 1 травня 2021 року по 21 липня 2023 року, а також вказані вище стягнення, одне з яких на час звернення з цим клопотанням до суду не було погашено, проте факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Окремо слід звернути увагу, що останнє стягнення (8 вересня 2023 року) засуджений ОСОБА_7 отримав менш ніж за один місяць перед звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, матеріали провадження не містять інформації про те, що засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці.

До того ж, виконання робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов не є підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, виконання таких робіт є обов`язком, а не правом засудженого.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4