Справа № 761/2372/20 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/379/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 00071189 від 01.02.2018 року, № 0003438 від 26.03.2018 року, № 0004681 від 09.06.2020 року, № 0003049 від 29.08.2021 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, не заміжню, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштовану, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:

- 25.07.2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке рішенням суду від 07.06.2018 року замінене на громадські роботи строком 50 годин, покарання відбула;

- 22.11.2021 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців, звільненої 29.12.2022 року з під-варти по відбуттю строку покарання;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення більш суворим покаранням, що призначене цим вироком, менш суворого, яке призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року за ч. 2 ст. 125 КК України, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

строк відбування ОСОБА_8 призначеного цим вироком покарання відраховувати з 29.07.2022, зарахувавши у строк його відбування період її попереднього ув`язнення з 16.03.2018 по 17.03.2018, 26.03.2018 по 16.07.2018, з 15.06.2020 по 10.07.2020;

вирішено питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 вчинила низку умисних кримінальних правопорушень проти чужої власності, а також проти авторитету органів державної влади за нижченаведених обставин.

Так, 31.01.2018 року, приблизно о 03.00 год., за адресою: м. Київ, вул. Академіка Щусєва, буд. 10, біля магазину «АТБ» ОСОБА_8 під час спілкування з раніше їй незнайомим потерпілим ОСОБА_9 запропонувала йому продовжити спільне вживання алкогольних напоїв, на що останній погодився.

Під час придбання ОСОБА_9 продуктів харчування та алкогольних напоїв ОСОБА_8 запам`ятала пін-код банківської картки потерпілого, за допомогою якого потерпілий розраховувався за придбані продукти. У зв`язку з цим у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Того ж дня, приблизно о 04.30 год., знаходячись за адресою - АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , обвинувачена, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, заволоділа його кредитною карткою ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» та під вигаданим приводом залишила квартиру.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, обвинувачена 31.01.2018 року, о 04.45 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , за допомогою викраденої у потерпілого ОСОБА_9 кредитної картки банку «Приватбанк», знаючи номер її пін-коду, у банкоматі ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» зняла грошові кошти у сумі 200,00 грн., з урахуванням банківської комісії за використання кредитних коштів сума списаних коштів дорівнювала 212,00 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, обвинувачена 31.01.2018 року, о 04.46 год., за адресою: АДРЕСА_4 , за допомогою викраденої у потерпілого кредитної картки банку «Приватбанк», знаючи номер пін-коду до неї, у банкоматі ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» перерахувала грошові кошти у сумі 3517,00 грн., що з урахуванням банківської комісії за використання кредитних коштів становило 3657,68 грн., на картку ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», яка належала ОСОБА_11 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 31.01.2018 року, о 04.07 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , за допомогою викраденої у потерпілого кредитної картки, знаючи номер пін-коду до неї, у банкоматі ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» поповнила власний рахунок мобільного телефону на суму 255,00 грн., що з урахуванням банківської комісії за використання кредитних коштів становило 257,55 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 31.01.2018 року, о 04.48 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , за допомогою викраденої у потерпілого кредитної картки, знаючи номер пін-коду до неї, у банкоматі ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» поповнила рахунок власного мобільного телефону на суму 21,00 грн., що з урахуванням банківської комісії за використання кредитних коштів становило 21,21 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 31.01.2018 року, о 05.55 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , за допомогою викраденої у потерпілого кредитної картки, знаючи номер пін-коду до неї, у банкоматі ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» зняла грошові кошти у сумі 800,00 грн., що з урахуванням банківської комісії за використання кредитних коштів становило 847, 00 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу 31.01.2018 року, о 06.00 год. ОСОБА_8 в магазині АТБ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , за придбані нею продукти харчування розрахувалась викраденою у потерпілого кредитною карткою ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на суму 163,90 грн.

А всього ОСОБА_8 , повторно, таємно викрала чуже майно на загальну суму 4 956,90 грн., що з урахуванням банківської комісії ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» за використання кредитних коштів становило 5 159,34 грн., якими розпорядилась на власний розсуд.

Таким чином, обвинувачена своїми діями спричинила ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 5 159,34 грн.

Крім того, 15.03.2018 року, приблизно о 18.30 год. ОСОБА_8 прийшла до малознайомого ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_6 , де вони почали разом вживати алкогольні напої.

Перебуваючи у приміщенні зазначеної квартири, ОСОБА_8 в одній з кімнат побачила раніше незнайому ОСОБА_13 , яка будучи особою похилого віку, відпочивала на ліжку та у вухах якої були золоті сережки. У зв`язку з цим у ОСОБА_8 виник протиправний намір щодо викрадення вищезазначених сережок.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне, викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , підійшовши до потерпілої ОСОБА_13 , користуючись перевагою у фізичній силі, не реагуючи на прохання останньої, діючи умисно, з корисливих спонукань, повторно, відкрито, зняла з вух ОСОБА_13 пару золотих сережок 585 проби, загальною вагою 2,39 г, вартістю 1400,00 грн., тобто відкрито викрала вищезазначене майно, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд.

Зазначеними діями ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 1400,00 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачена 26.03.2018 року, приблизно о 09.30 год., за попередньою змовою з ОСОБА_14 , який вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2020 року засуджений за вчинення цього злочину, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна вирішили здійснити крадіжку з території Технічного ліцею Шевченківського району м. Києва, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , для чого розробили злочинний план із визначенням ролей для кожного.

Того ж дня, 26.03.2018 року, приблизно о 13.20 год., ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_14 зайшли на територію зазначеного ліцею, де побачили будівельний вагончик. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , впевнившись, що на території відсутні сторонні особи, підійшли до вищевказаного будівельного майданчика. Після чого ОСОБА_14 , застосовуючи фізичну силу, двома руками відчинив навісний замок, тим часом ОСОБА_8 спостерігала за навколишньою обстановкою.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_14 , 26.03.2018 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, проникли до приміщення зазначеного будівельного вагончику, діючи умисно, викрали майно ТОВ «Сандерс-Буд», а саме:

-електрозварювальний апарат «Зенит», модель ЗСИ-300ВЕ профі;

-електрозварювальний апарат «Limex», модель IZ-MMA305rdk;

-кутову шліфмашину, марки «Зенит», модель «ЗУШ-125-1000 МС»;

-кутову шліф машину, марки «Хітачі», моделі G13SS2;

-кутову шліфмашину марки «ДніпроМ», модель 1250р»;

-відбійний молоток марки «Зенит», модель ZM-1900,

а всього майна на суму 7694,60 грн.

Цього ж дня, 26.03.2018 року, приблизно о 13 годині 35 хвилин, ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_14 вищевказане викрадене майно, яке перебувало на балансі ТОВ «Сандерс-Буд» помістили до сумки, яку ніс ОСОБА_14 , окрім відбійного молотка, який тримала ОСОБА_8 та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши ТОВ «Сандерс-Буд» матеріальної шкоди на загальну суму 7694 (сім тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Крім того, обвинувачена 07.06.2020 року, близько 16.00 год., знаходячись у квартирі потерпілого ОСОБА_15 за адресою - АДРЕСА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що потерпілий заснув, діючи повторно, таємно, з корисливих спонукань, викрала шкіряну сумку потерпілого, в якій зберігалися паспорт громадянина України та закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_15 , гроші у сумі 300 грн., мобільний телефон «Samsung», модель «J3», вартістю 1 366,67 грн.

Утримуючи викрадене, з місяця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядилась ними на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_8 спричинила потерпілому матеріальної шкоди на суму 1 666,67 грн.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_8 16.08.2021 року, приблизно о 22.30 год., перебуваючи у квартирі ОСОБА_16 за адресою - АДРЕСА_8 , користуючись відсутністю сторонніх осіб, діючи умисно, повторно, з метою наживи, викрала пилосос марки «Thomas Twin», вартістю 3000,00 грн., який належав потерпілому ОСОБА_17 .

Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачена з місця його вчинення зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_8 завдала ОСОБА_17 матеріальної шкоди на суму 3000,00 грн.

За вищевказаних обставин ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі ОСОБА_16 , діючи умисно, незаконно заволоділа паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким у подальшому розпорядилась на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисника вказано, що вирок суду першої інстанції є незаконним через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, оскільки за своїм розміром воно є явно несправедливим через суворість. Зокрема, апелянт зазначив, що суд не врахував добровільне усунення ОСОБА_8 заподіяної шкоди шляхом повернення викрадених речей, відсутність претензій потерпілих, які не подавали цивільні позови, наявність дитини віком до семи років, фактичне відбуття попереднього покарання, що свідчить про можливість подальшого виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, а також те, що вказані кримінальні правопорушення вона вчинила до появи дитини, оскільки материнство змінило обвинувачену, разом з тим, для розвитку її малолітній дитині необхідне спілкування з матір`ю. За таких обставин просить суд змінити оскаржуваний вирок та на підставі ст. 79 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення захисника обвинуваченої, яка апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 та правильності кваліфікації її дій за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, учасниками судового провадження не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченій покарання та необхідність звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі ст. 79 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом положень ч. 1 ст. 79 КК України звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років застосовується щодо вагітних жінок або жінок, які мають дітей віком до семи років при призначенні їм покарання у виді обмеження волі, а також у виді позбавлення волі, крім позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією.

При цьому, з огляду на положення ст. 79 КК України, наявність передбачених у ч. 1 ст. 79 КК України умов для звільнення таких жінок від відбування покарання не означає, що суд зобов`язаний прийняти рішення про їх звільнення. Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а для цього суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень, характер та ступінь їх суспільної небезпеки, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , якими суд визнав сприяння обвинуваченою розкриттю кримінальних правопорушень та часткове відшкодування шкоди, однак не вважав каяття обвинуваченої щирим з огляду на систематичні злочинні прояви ОСОБА_8 та врахував каяття лише в частині не створення обвинуваченою перешкод для розкриття кримінальних правопорушень, проведення досудового розслідування та судового розгляду, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона неодноразово судима, у тому числі за вчинення кримінального правопорушення корисливого характеру, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, критичних висновків щодо своєї протиправної поведінки не зробила, адже повторно вчинила низку аналогічних кримінальних правопорушень, що приводить колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду про неможливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, адже лише реальне покарання зможе запобігти вчиненню нею нових кримінальних правопорушень та вплинути на обвинувачену та її антисоціальну поведінку.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченої та відповідає меті покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України. З визначеним судом першої інстанції ОСОБА_8 видом та розміром покарання за кожне з вчинених нею кримінальних правопорушень та остаточним покаранням, призначеним обвинуваченій за сукупністю кримінальних правопорушень, колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд не врахував добровільне усунення ОСОБА_8 заподіяної шкоди шляхом повернення викрадених речей, відсутність претензій потерпілих, які не подавали цивільні позови, не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, при призначенні покарання судом першої інстанції було враховано часткове відшкодування шкоди обвинуваченою. Фактичне відбуття нею попереднього покарання не свідчить про можливість подальшого виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, адже після його відбуття обвинувачена на шлях виправлення не стала та знову вчинила кримінальні правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт наявності у обвинуваченої ОСОБА_8 дитини віком до семи років ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) не є підставою для звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі положень ст. 79 КК України. Доводи захисниці про те, що вказані кримінальні правопорушення обвинувачена вчинила до появи дитини, а материнство її змінило, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вироку перший епізод крадіжки вчинений нею 31.01.2018, а останній 16.08.2021 року, тоді як дитину вона народила 16.08.2018 року, що свідчить про те, що кримінально-карані діяння вчинялись нею як під час вагітності, так і після народження дитини і зовсім не сприяли покращенню її поведінки задля забезпечення інтересів дитини.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисниці обвинуваченої та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисниці - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4