ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року

м. Київ

Справа № 597/617/22

Провадження № 51-2575км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників (відеоконференція) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2023 року та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 , за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заставна Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, відповідно положень до ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого 14 травня 2021 року Заліщицьким районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого на підставі положень ст.75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року ОСОБА_9 засуджено за ч.4 ст.189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі положень ч. 5 ст.72 КК України зараховано в строк призначеного ОСОБА_9 покарання строк його попереднього ув`язнення з 21 квітня 2022 року по 26 вересня 2022 року включно та з 06 березня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч.4 ст.189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі положень ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14 травня 2021 року й ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 1 місяць із конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі положень ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк призначеного ОСОБА_8 за цим вироком покарання строк його попереднього ув`язнення з 21 квітня 2022 року по 26 вересня 2022 року включно та з 06 березня 2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що в середині жовтня 2021 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, у нього з огляду на те, що він мав у своєму володінні інтимні фотографії ОСОБА_10 , виник злочинний умисел на вимагання в неї грошових коштів із застосуванням погрози розповсюдження цієї інформації її рідним та знайомим.

У той же день він зателефонував до ОСОБА_10 та висловив незаконну вимогу про передачу йому грошових коштів в сумі 1 500 грн, й з метою залякування потерпілої висловив погрозу розповсюдження її інтимних фотографій в мережі «Інтернет».

ОСОБА_10 , сприймаючи вимоги ОСОБА_9 як реальні й такі, що можуть бути реалізовані, а також бажаючи зберегти в таємниці відомості інтимного характеру, перерахувала на банківський рахунок, який вказав ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 1500 грн, якими він в подальшому заволодів та використав для власних потреб.

Також продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 19.11.2021, 04.12.2021, 07.12.2021, 29.12.2021, 02.01.2022 , 05.02.2022, 17.02.2022, 20.02.2022, 21.02.2022 повторновисловив незаконну вимогу про передачу йому грошових коштів за нерозповсюдження її інтимних фотографій в мережі «Інтернет», й ОСОБА_10 , бажаючи зберегти в таємниці відомості інтимного характеру, перерахувала на банківський рахунок, який вказав ОСОБА_9 , грошові кошти в сумі 600 грн, 500 грн, 1000 грн, 500 грн, 200 грн, 400 грн, 2 500 грн, 1500 грн,1000 грн відповідно.

Окрім того, 12.03.2022, двічі 29.03.2022 та 09.04.2022 ОСОБА_9 в умовах воєнного стану повторно вимагав у ОСОБА_10 грошові кошти за нерозповсюдження її інтимних фотографій в мережі «Інтернет» й отримав від потерпілої 800 грн, 1500 грн, 1700 грн, 700 грн відповідно.

Також у першій половині квітня 2022 року ОСОБА_9 , діючи в умовах воєнного стану, вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , якому було достовірно відомо про неодноразові факти вимагання ОСОБА_9 грошових коштів у ОСОБА_10 за нерозповсюдження інформації, яку вона бажала зберегти в таємниці, щодо вчинення дій, спрямованих на подальше вимагання грошових коштів у ОСОБА_10 .

З цією метою ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, 12 квітня 2022 року висловив ОСОБА_10 незаконну вимогу про передачу йому грошових коштів в сумі 2500 грн й з метою залякування потерпілої висловив погрозу розповсюдити її інтимні фотографії в мережі «Інтернет».

Зокрема ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного отримання грошових коштів від ОСОБА_10 за нерозповсюдження стосовно неї інформації інтимного характеру, 14 квітня 2022 року надіслав їй SMS-повідомлення із зазначенням банківського рахунку, на який ОСОБА_10 повинна була перерахувати грошові кошти, а ОСОБА_9 в період з 12 по 15 квітня 2022 року неодноразово висловлював на адресу ОСОБА_10 незаконні вимоги про передачу йому грошових коштів в сумі 2500 грн та погрожував розповсюдити стосовно неї відомості інтимного характеру в мережі «Інтернет» її рідним та знайомим.

15 квітня 2022 року з метою незаконного отримання грошових коштів ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_10 в м. Заліщики та висловив незаконну вимогу про передачу грошових коштів в сумі 2500 грн, які вона повинна була передати ОСОБА_9 за нерозповсюдження щодо неї інформації, яку вона бажала зберігати в таємниці.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою 21 квітня 2022 року умисно, з корисливих мотивів, висловили незаконну вимогу ОСОБА_10 про передачу їм грошових коштів в сумі 2500 грн за нерозповсюдження інтимної інформації та її знищення.

ОСОБА_10 , сприймаючи вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як реальні й такі, що можуть бути реалізовані, а також бажаючи зберегти в таємниці відомості інтимного характеру, того ж дня під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту передала ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2500 грн.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2023 року вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду як на доказ вини обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на протокол огляду предмету від 08.05.2022, а саме мобільного телефону "SAMSUNG SM-N9005" із звуковими файлами. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність винуватості його підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, просить вирок та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_9 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й даним про особу винного через суворість та із застосуванням положень статей 69, 75 КК України пом`якшити йому покарання.

Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано молодий вік його підзахисного, позитивну характеристику, визнання вини, відшкодування шкоди потерпілій, її думку про призначення покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. Стверджує, що всі ці обставини дають підстави для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, передбаченого санкцією статті за вчинене кримінальне правопорушення, та звільнення від його відбування.

У касаційні скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України в ухвалі не навів належні й достатні мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався; належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги, їх не проаналізував та вичерпної відповіді на них не надав.

Зокрема апеляційним судом належним чином не перевірено доводи щодо відсутності попередньої змови між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо вимагання у потерпілої ОСОБА_10 грошових коштів в сумі 2 500 грн.

При цьому суд не надав належної оцінки допустимості як доказівпостанові про проведення негласної слідчої (розшукової) дії у формі спеціального слідчого експерименту від 14.04.2022; протоколу огляду ідентифікації, помічення та вручення грошових коштів від 21.04.2022; протоколу за результатами проведення негласної слідчої дії - контролю за вчиненням злочину від 22.04.2022, оскільки вони не відповідають вимогам КПК України.

Зазначає, що у протоколі за результатами проведення негласної слідчої дії аудіо-, відоконтролю за особою від 04.05.2022 наведена розмова не дає підстав вважати, що дії ОСОБА_8 є вимаганням у потерпілої грошових коштів.

Звертає увагу на те, що, записуючи на диктофон розмови із обвинуваченими за власною ініціативою, потерпіла ОСОБА_10 здійснювала оперативно-розшукову діяльність, що заборонено законом.

Зазначає про відсутність будь-яких погроз зі сторони ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 , а спілкування ОСОБА_8 з ОСОБА_10 стосувалася отримання 300-500 грн за надані ОСОБА_8 послуги за вирішення питання між потерпілою та ОСОБА_9 . На думку сторони захисту всі наведені обставини підтверджують відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Захисники та засуджений підтримали подані скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення поданих касаційних скарг.

Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вимаганні грошових коштів ґрунтується на сукупності доказів, зібраних відповідно до вимог КПК України.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, недопустимість доказів, спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, підставою для проведення досудового розслідування була заява потерпілої ОСОБА_10 про вимагання від неї групою осіб грошових коштів за нерозголошення особистої інформації, за якою внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування від 14 квітня 2022 року за № 0000084 за кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України (т. 2 а.п. 22, 23).

Як убачається зі змісту вироку місцевого суду, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості засуджених за ч. 4 ст. 189 КК України, суд послався на письмові докази, зокрема відомості, які містяться в протоколах за результатами проведених негласних слідчих розшукових дій; показання потерпілої, свідків.

Протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи від 04 травня 2022 року зафіксовано зміст переговорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із потерпілою ОСОБА_10 , а також факт передачі

2 500 грн (т. 2 а.п. 45-72). Зміст зафіксованих розмов, які детально викладено у вироку, доводять, що засуджені за попередньою змовою між собою вимагали в ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 2 500 грн.

Як зазначив місцевий суд, відповідно до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи від 04 травня 2022 року встановлено, що ОСОБА_8 15.04.2022 о 19.36 год. зателефонував до ОСОБА_10 та запропонував зустрітися в м. Заліщики біля прокуратури в парку.

Того ж дня о 19.43 год. під час зустрічі ОСОБА_8 пояснив ОСОБА_10 , що він є кримінальною людиною, відсидів майже 15 років і може їй допомогти. ОСОБА_10 повідомила йому, що пів року ОСОБА_9 переказує гроші, й через це вона у великих кредитах. ОСОБА_8 пообіцяв, що сьогодні це буде останній раз. ОСОБА_10 просила про гарантії, оскільки ОСОБА_9 написав їй смс-повідомлення, в якому вказав, що завтра буде в с. Заставна та покаже її фото знайомим і друзям.

ОСОБА_8 в якості гарантії пропонував записати його на телефон, де він скаже, що людина дала йому гроші за те, що він має вирішити пікантне питання. Однак ОСОБА_10 відмовилася й пояснила, що нікому не вірить. Тоді ОСОБА_8 сказав, що йому треба буде шукати ОСОБА_9 , тому просив залишити 400-500 грн, а він їй увімкне відео як ОСОБА_9 видалить фото.

ОСОБА_10 відмовилась залишати кошти, вказавши що нікому не вірить, тому видалення фото бажає, щоб відбулося при ній. ОСОБА_8 продовжував говорити до ОСОБА_10 , щоб вона дала йому хоч 500 грн, він їх передасть на підтримання знайомих в місцях позбавлення волі, тоді вона побачить, що з ОСОБА_9 буде.

Під час зустрічі 21.04.2022 о 20.15 год., яка відбулася між ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , останній запропонував ОСОБА_10 взяти телефон у ОСОБА_9 , переконатися, що з нього все видалено, й розбити його. ОСОБА_8 вказав, що бачив одну фотографію, і при ньому ОСОБА_9 видалив три фото, що й підтвердив ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_10 запитала, яка ціна за її фото, щоб ОСОБА_9 більше не погрожував, останній відповів - 2500 грн. ОСОБА_10 передала ОСОБА_9 кошти у сумі 2500 грн, який на її вимогу та вимогу ОСОБА_8 їх перерахував й підтвердив суму 2 500 грн. Після цього ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_10 та сказав, що вона свого слова дотримала, тому в неї вже не буде проблем з ОСОБА_9 , після чого розійшлися.

Аналогічні обставини зустрічі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 21.04.2022 о 20.15 год підтверджують дані протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю ОСОБА_9 від 04 травня 2022 року.

Указані НСРД проводилися на підставі ухвал слідчого судді Тернопільського апеляційного суду від 15.04.2022 та на підставі письмових доручень слідчого в порядку ст. 40 КПК України працівникам УСР в Тернопільській області ДСР НП України (т. 2 а.п. 30-34). Ухвали слідчого судді та доручення слідчого, які були підставою для проведення НСРД розсекречено, ці процесуальні документи є в матеріалах справи та були відкриті стороні захисту, як це передбачено вимогами ст. 290 КПК України.

Законність проведення НСРД та складання відповідних протоколів були ретельно перевірені судами першої та апеляційної інстанції, тому Верховний Суд не вбачає обґрунтованими доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що судами не надано цим процесуальним документам належної оцінки щодо їх допустимості як доказів.Окрім того, стороною захисту в поданій касаційній скарзі не вказано конкретних доводів, в чому саме полягає невідповідність зазначених процесуальних документів вимогам КПК України.

При цьому, як видно зі змісту ухвали апеляційного суду, під час апеляційного розгляду колегією суддів виключено з переліку доказів посилання як на доказ вини обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 протокол огляду предмету від 08.05.2022 року, а саме мобільного телефону "SAMSUNG SM-N9005" зі звуковими файлами, а тому не можуть братися до уваги доводи касаційної скаргизахисника ОСОБА_7 про недопустимість вказаних доказів.

У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 також зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів вчинення засудженими кримінального правопорушення за попередньою змовою. Однак з такими доводами захисника колегія суддів не може погодитися, оскільки фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, вказують на те, що дії засуджених були обумовлені єдиним умислом, який підтверджується сукупністю проаналізованих та належно оцінених доказів, зміст яких детально описаний у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши в сукупності досліджені докази та показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував факт вимагання у ОСОБА_10 коштів, посилаючись на те, що намагався їй допомогти вирішити питання, зокрема організувати зустріч з ОСОБА_9 для передачі йому коштів востаннє, та в подальшому припинити його протиправні дії, дійшов правильних висновків, що ОСОБА_8 було відомо, що вимога ОСОБА_9 про передачу йому коштів, пред`явлена ОСОБА_10 , за своїм змістом супроводжувалась погрозою розповсюдити фото ОСОБА_10 інтимного характеру, які вона бажала зберегти в таємниці, тому таким чином він діяв у змові з останнім.

Суд обґрунтовано зазначив, що поведінка ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час скоєння злочину була узгодженою та послідовною, спрямованою на отримання від ОСОБА_10 грошових коштів у сумі 2500 грн, вимога передачі яких супроводжувалась погрозою від ОСОБА_9 розповсюдженням інформації, яку потерпіла бажала зберегти в таємниці.

Щодо тверджень сторони захисту про відсутність будь-яких погроз зі сторони ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 , то суд правильно вказав, що, повідомляючи ОСОБА_10 про те, що йому відомо про фото та їх характер, будучи обізнаним про систематичні погрози потерпілій зі сторони ОСОБА_9 , спонукаючи її передати кошти останньому за знищення ним фотографій, які вона бажала зберегти в таємниці, він діяв спільно з ОСОБА_9 .

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання засудженому ОСОБА_9 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, то колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання, відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; 2) вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України й тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів кримінального правопорушення, які істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 189 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є особливо тяжким; дані про особу винного, який відповідно до вимог ст.89 КК України є несудимим, на обліку в лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває. Суд також врахував обставиною, яка пом`якшує покарання, відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також слушно суд зазначив, що каяття обвинуваченого носить формальний характер, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, своєї вини ОСОБА_9 в повному обсязі не визнав, зокрема в частині вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб та в умовах воєнного стану, що не може свідчити про його щире каяття у вчиненому.

Таким чином, в кримінальному провадженні не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, які впливають на суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_9 діяння й, відповідно, знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що суд належним чином врахував всі обставини, зокрема й ті, на які посилається захисник у своїх касаційних скаргах; дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 мінімального покарання, яке визначено санкцією ч. 4 ст.189 КК України, мотивувавши належним чином своє рішення, й обґрунтовано визнав неможливим застосування положень ст. 69 КК України.

Верховний Суд також вважає обґрунтованим рішення апеляційної інстанції, який погодився із висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів убачає, що покарання засудженому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Таким чином, підстав для пом`якшення ОСОБА_9 покарання, зокрема із застосуванням положень статей 69, 75 КК України, Верховним Судом в межах доводів касаційної скарги не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції в межах, визначених положеннями ст. 433 КПК України, не встановлено.

Керуючись положеннями статей 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 березня 2023 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3