Справа № 168/488/24
Провадження № 1-кп/168/48/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

29 травня 2024 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Стара Вижівка Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 від 30 березня 2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кримне Старовижівського району Волинської області, а зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 240 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 29 березня 2024 року, близько 07 год. 00 хв. достовірно знав про наявність залягань піску неподалік лісового масиву розташованого в межах населеного пункту с. Любохини Ковельського району Волинської області , який ніхто не видобуває та про відсутність у нього документів на видобування піску. Тоді ж у нього виник єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне видобування корисних копалин місцевого значення, а саме піску в кількості 200 тон шляхом видобування екскаватором з маркувальним позначенням "J С В" без реєстраційного номерного знаку, з номером кузова НОМЕР_1 .

Обвинувачений ОСОБА_4 реалізував свій злочинний умисел, направлений на незаконне видобування корисних копалин місцевого значення (піску) в кількості 200 тон. При цьому останній розумів протиправність своїх дій і можливість настання суспільно небезпечних наслідків, не мав дозвільних документів для видобутку піску.

Обвинувачений ОСОБА_4 29 березня 2024 року, близько 07 год. 00 хв., попередньо домовившись зі своїм знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про допомогу на безоплатній основі дав вказівку останнім приїхати до ділянки місцевості в урочищі «Хані» (кустарного кар`єру, для незаконного видобутку піску). Ділянка була розташована неподалік с. Любохини Ковельського району Волинської області , (географічні координати НОМЕР_12). В подальшому, ОСОБА_8 , (будучи впевненим, що у ОСОБА_4 наявні дозвільні документи на видобуток піску), за вказівкою останнього за допомогою ковша екскаватора з маркувальним позначенням "J С В" без реєстраційного номерного знаку, з номером кузова НОМЕР_2 незаконно самостійно видобув 200 т піску вартістю 50000 грн. Вказаний пісок відноситься до корисних копалин місцевого значення.

Обвинувачений ОСОБА_4 накидав пісок у причеп автомобіля марки "Камаз" з д.н.з. НОМЕР_3 , з номером кузова НОМЕР_4 , за кермом якого знаходився ОСОБА_7 . В подальшому, водій автомобіля за вказівкою обвинуваченого ОСОБА_4 перевіз видобутий пісок в кількості 200 тон на земельну ділянку на березі озера «Пісочне», неподалік будинку АДРЕСА_3 .

Згідно довідки ФОП ОСОБА_9 ринкова вартість 1 тони піску кар`єрного станом на 29 березня 2024 року складала 250 грн.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 видобув 200 тон піску загальною - вартістю 50 000 грн. без дозвільних документів. Чим здійснив незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі, так як його вартість перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян у 33,025 раз.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення , передбачене частиною 1 статті 240 КК України, а саме: незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі.

Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту.

Досліджені під час судового розгляду докази винуватості.

Позиція обвинуваченого та його захисника

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, добровільно відшкодував завданий збиток, погодився надати суду свої пояснення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Вказав, що завдані збитки відшкодував повністю.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням допустити по справі застосування положень частини 3 статті 349 КПК України, оскільки він повністю розуміє весь обсяг пред`явленого обвинувачення, в повному обсязі та беззастережно визнає свою провину у скоєнні зазначеного злочину, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх, а також допитувати інших осіб, немає ніякої необхідності.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердив, що матеріальні збитки обвинуваченим відшкодовані повністю під час досудового розслідування. Тому просив обрати обвинуваченому мінімальне покарання згідно санкції статті.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила, що збитки відшкодовані повністю. Претензій до обвинуваченого немає. Щодо призначення міри покарання поклалася на думку суду.

Докази, які дослідженні в судовому засіданні

З`ясувавши думку прокурора, захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , які не заперечували проти застосування у справі положень частини 3 статті 349 КПК України, роз`яснивши додатково обвинуваченому сутність висунутого обвинувачення, правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останній погодився, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення частини 3 статті 349 КПК України. Судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції. Тому суд, у відповідності до вимог частини 3 статті 349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченого та з`ясуванням даних про особу. При цьому судом обвинуваченому та іншим учасникам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000144 від 30 березня 2024 року, відомостей наданих сторонами у судовому засіданні, суд погоджується із кваліфікацією кримінального правопорушення органом досудового слідства та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 240 КК України, тобто : незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі є доведеною в повному обсязі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.

Обов`язок доказування, обставин зазначених у статті 91 КПК України, покладається на прокурора.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А. , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілих та свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Ретельно дослідивши в повному обсязі й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм правову оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та є допустимими і достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 240 КК України.

Щодо призначення міри покарання.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться матеріалами справи. Просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900,00 грн. Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Арешт відповідно до ухвали від 03 квітня 2024 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області на тимчасово вилучене майно під час проведення огляду місця події від 29 березня 2024 року шляхом позбавлення права на його відчуження - скасувати. Цивільний позов не заявлявся. Витрати на залучення експертів відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просили суд призначити обвинуваченому мінімальне покарання.

Представник потерпілого ОСОБА_6 щодо призначення покарання поклалася на розсуд суду.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 240 КК України, повністю доведена зібраними у кримінальному провадженні доказами, які є об`єктивними, допустимим та належними, що узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 240 КК України та суд кваліфікує їх за ознаками: незаконне видобування корисних копалин місцевого значення у значному розмірі.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні статті 19 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", за якими суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Крім того, суд враховує положення статті 9 Конституції України, частини 2 статті 8 КПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, виходячи з положень частини 4 статті 12 КК України, віднесено законом до нетяжких злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Суд висновує, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно статті 67 КК України судом не встановлено.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією частиною 1 статті 240 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Так, відповідно до частини 4 статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 1 статті 240 КК України є нетяжким.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 є громадянином України, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до нетяжких злочинів, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обвинувачений має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, посткримінальну законослухняну поведінку, а також позицію прокурора, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 не є особою суспільно небезпечною, яка підлягає ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями статті 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих покарання обставин, у сукупності із даними, що характеризують особу ОСОБА_4 його відношення до скоєного злочину та вважає, що покарання треба визначити в межах санкції частини 1 статті 240 КК України мінімального розміру у виді штрафу на користь держави в розмірі 500 (п`ятсот ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Щодо запобіжного заходу.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги статтей 131, 132, 177, 178 КПК України і дані про його особу, суд не вбачає підстав для його застосування.

Тому,суд висновує, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.

Вирішення питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.

Кримінальним правопорушенням не заподіяно матеріальних збитків, шкоди державі не завдано, судові витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів судом вирішити в порядку вимог статті 100 КПК України.

Ухвалою від 03 квітня 2024 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення огляду місця події від 29 березня 2024 року шляхом позбавлення права на його відчуження , а саме на:

- екскаватор жовтого кольору з маркувальним позначенням "JCB" без реєстраційного номерного знаку, з номером кузова НОМЕР_5 , володільцем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області;

- автомобільний причіп (лафет) марки "FRUEHAUF" з державним номерним знаком НОМЕР_6 , власницею якого є ОСОБА_11 , жителька АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД № 1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області;

- автомобіль марки "Камаз" з державним номерним знаком НОМЕР_3 , номером кузова НОМЕР_4 , власницею якого є ОСОБА_11 , жителька АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області:

- автомобіль марки "Мерседес" з державним номерним знаком НОМЕР_7 , номером кузова НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області;

- свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_9 , серії НОМЕР_10 , серії НОМЕР_11 , які поміщено до паперового конверту.

А також накладено арешт на тимчасово вилучене майно, під час проведення огляду місця події від 29 березня 2024 року шляхом позбавлення права на його користування, розпорядження та відчуження , а саме на:

- зразки піску з виявленого кар`єру, які поміщено до спеціальних пакетів № PSP1188811, № PSP1188810;

- зразки піску з лафету "FRUEHAUF", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188812;

- зразки піску з ковша екскаватора "JCB", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188720;

- зразки піску з автомобіля "Камаз", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188809;

- зразки піску з автомобіля "Мерседес", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188894;

- зразки піску з насипу, які поміщено до спеціального пакету № PSP1042184.

Накладений арешт ухвалою від 03 квітня 2024 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області підлягає скасуванню відповідно до частини 4 статті 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 50, 53, 65, 240 КК України, статтями 7,100, 174, 349, 367-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України,

суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 240 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов не заявлено, завдані збитки відшкодовані, шкоди державі не завдано, судові витрати відсутні.

Накладений ухвалою від 03 квітня 2024 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення огляду місця події від 29 березня 2024 року шляхом позбавлення права на його відчуження а саме на:

- екскаватор жовтого кольору з маркувальним позначенням "JCB" без реєстраційного номерного знаку, з номером кузова НОМЕР_5 , володільцем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області;

- автомобільний причіп (лафет) марки "FRUEHAUF" з державним номерним знаком НОМЕР_6 , власницею якого є ОСОБА_11 , жителька АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД № 1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області;

- автомобіль марки "Камаз" з державним номерним знаком НОМЕР_3 , номером кузова НОМЕР_4 , власницею якого є ОСОБА_11 , жителька АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області:

- автомобіль марки "Мерседес" з державним номерним знаком НОМЕР_7 , номером кузова НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області;

- свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_9 , серії НОМЕР_10 , серії НОМЕР_11 , які поміщено до паперового конверту - скасувати;

А також арешт накладений ухвалою від 03 квітня 2024 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області на тимчасово вилучене майно, під час проведення огляду місця події від 29 березня 2024 року шляхом позбавлення права на його користування, розпорядження та відчуження , а саме на:

- зразки піску з виявленого кар`єру, які поміщено до спеціальних пакетів № PSP1188811, № PSP1188810;

- зразки піску з лафету "FRUEHAUF", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188812;

- зразки піску з ковша екскаватора "JCB", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188720;

- зразки піску з автомобіля "Камаз", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188809;

- зразки піску з автомобіля "Мерседес", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188894;

- зразки піску з насипу, які поміщено до спеціального пакету № PSP1042184 конверту - скасувати;

Речові докази:

- екскаватор жовтого кольору з маркувальним позначенням "JCB" без реєстраційного номерного знаку, з номером кузова НОМЕР_5 , володільцем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області - повернути власнику;

- автомобільний причіп (лафет) марки "FRUEHAUF" з державним номерним знаком НОМЕР_6 , власницею якого є ОСОБА_11 , жителька АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД № 1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області- повернути власнику;

- автомобіль марки "Камаз" з державним номерним знаком НОМЕР_3 , номером кузова НОМЕР_4 , власницею якого є ОСОБА_11 , жителька АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області - повернути власнику;

- автомобіль марки "Мерседес" з державним номерним знаком НОМЕР_7 , номером кузова НОМЕР_8 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , який поміщено на спеціальний майданчик ВПД №1 (сел. Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області - повернути власнику;

- свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_9 , серії НОМЕР_10 , серії НОМЕР_11 , які поміщено до паперового конверту - повернути власнику;

Речові докази:

- зразки піску з виявленого кар`єру, які поміщено до спеціальних пакетів № PSP1188811, № PSP1188810;

- зразки піску з лафету "FRUEHAUF", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188812;

-зразки піску з ковша екскаватора "JCB", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188720;

- зразки піску з автомобіля "Камаз", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188809;

-зразки піску з автомобіля "Мерседес", які поміщено до спеціального пакету № PSP1188894;

- зразки піску з насипу, які поміщено до спеціального пакету № PSP1042184 конверту - знищити;

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Старовижівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених статтею 394 КПК України.

Оскарження в апеляційному порядку вироку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України не допускається.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок ухвалений і надрукований в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя ОСОБА_1