Справа № 188/950/23
Провадження № 1-кп/188/69/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000047 від 15 березня 2023, стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, якому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_4 дистанційно,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Прокурор 28.02.2024 направив до суду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор послався на обставини, які він вважає встановленими досудовим розслідуванням.

Прокурор вказує, що матрос ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом і проходячи її на посаді оператора-сапера відділення польового водопостачання інженерно-технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 15.03.2023 близько 18:35, перебуваючи на АДРЕСА_1 , на порушення вимог ст.ст. 3. 17, 28, 65, 68 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 1, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11. 16, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, із застосуванням зброї - гранати М-50 виробництва Фінляндії, в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним виконанням обов`язків з військової служби своїм начальником за посадою та званням - інженером групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 , а саме: виявленням порушень трудової дисципліни ОСОБА_3 , через що останнього притягнуто до відповідальності, вчинив погрозу заподіяння тілесних ушкоджень щодо начальника капітана ОСОБА_6 , що виразилось у киданні та розірванні гранати М-50 виробництва Фінляндії у напрямку капітана ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, - погроза заподіянням тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене із застосуванням зброї, в умовах воєнного стану.

Вказані обставини, зазначає прокурор, підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Прокурор вбачає необхідність у продовженні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду, прокурор підтверджує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Крім того, обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може вжити заходів до зміни місця свого проживання або іншим чином переховуватися від суду.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілого та свідків, прокурор підтверджує тим, що обвинувачений може перешкоджати явці до суду свідків, потерпілого з метою зміни показів або відмови від них, намагаючись у такий спосіб уникнути покарання.

Прокурор звертає увагу суду на те, що переважна більшість свідків та потерпілий проходять службу в одному підрозділі. Обвинувачений, перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, маючі всі необхідні засоби та можливості, може скористатися відсутністю постійного контролю за його діями та вчинити тиск на свідків, потерпілого.

Прокурор враховує, що обвинувачений, як військовослужбовець військової частини, має доступ до вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, тому необхідно взяти до уваги ризик, що він, перебуваючи на службі, може скористатися вказаною можливістю для погрози життю або здоров`ю свідків, потерпілого.

Наявність ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення прокурор підтверджує тим. що обвинувачений будучи військовослужбовцем, має в користуванні вогнепальну зброю та боєприпаси, що дає йому такі можливості.

Прокурор стверджує, що інший запобіжний захід обрати обвинуваченому неможливо, оскільки особисте зобов`язання, особиста порука або застава виключає фактор обізнаності про постійне місцезнаходження обвинуваченого, тому він може вчинити дії. які передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, в тому числі і цілодобового домашнього арешту, хоча і обвинувачений повинен буде перебувати у визначеному судом місці у визначений час, однак не виключає можливості обвинуваченому у нічний час, користуючись відсутністю контролю за його діями, залишати своє помешкання, впливати на свідків або потерпілого.

Відтак у прокурора є підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні і їм неможливо запобігти шляхом застосування до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що обвинувачений є військовослужбовцем, зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не виключений, відповідно до Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженого наказом Міністерства оборони України 03 листопада 2020 року № 394, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 січня 2021 р. за № 38/35660, (далі - Порядок) місце тримання обвинуваченого прокурор пропонує визначити на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник і обвинувачений не заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши думки осіб, які беруть участь у судовому провадженні, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За нормою ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом уже почато перевірку обставин кримінального правопорушення доказами, із них та наявних у кримінальному провадженні документів вбачається, що стороною обвинувачення зібрані докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином.

Суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно з якою факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Положеннями ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зокрема, таку правову позицію Європейський суд з прав людини виклав в п. 74 рішення у справі «Мамедова проти Росії» та п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить виключно з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ці ризики не зменшилися, враховуючи, що суд не закінчив дослідження доказів обвинувачення, зокрема, допитав не всіх свідків.

На думку суду, прокурор надав переконливі аргументи в обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

Суд вважає, що враховуючи конкретні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування і не спростовані в судовому провадженні, суспільний інтерес, особу обвинуваченого, з огляду на існування ризиків вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слід відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на два місяці з моменту закінчення дії попередньої ухвали судді від 26 грудня 2023 року, тобто з 12 години 00 хвилин 07 березня 2023 року до 12 години 00 хвилин 07 травня 2024 року.

У пункті 20 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено, що дія ухвали про застосування запобіжного заходу припиняється після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

У випадку коли слідчий суддя суду першої інстанції відмовляє у продовженні строку тримання під вартою, він має право за правилами ч. 4 ст. 194 КПК застосувати до підозрюваного, обвинуваченого інший, більш м`який, запобіжний захід. При цьому необхідно враховувати, що застосування такого запобіжного заходу є можливим лише після закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З викладеного випливає висновок, що строк дії ухвали щодо запобіжного заходу визначається в ухвалі судді і його початок може не співпадати з датою її постановлення, якщо питання продовження запобіжного заходу вирішується судом до настання останнього дня дії попередньої ухвали суду з цього питання.

Таким чином, постановлення ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці не припиняє дію попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою від 26.12.2023 на період до 12 години 00 хвилин 07.03.2024 включно та не скасовує її.

Відповідно до ч. 4 ст. 115 КПК України при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця.

Отже, строк тримання обвинуваченого під вартою на два місяці, встановлений цією ухвалою суду, має рахуватися з 12 години 00 хвилин 07.03.2024 до 12 години 00 хвилин 07.05.2024, що не порушує права обвинуваченого і не є триманням під вартою понад два місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 115, 177, 183, 194, 331, 369, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на два місяці з 12 години 00 хвилин 07 березня 2024 року до 12 години 00 хвилин 07 травня 2024 року.

Визначити місцем тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 гауптвахту ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає оскарженню протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1