Справа № 541/1328/24
Провадження № 1-кс/541/421/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді клопотання слідчого СВ Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000390 від 11.04.2024 року щодо підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. холмськ сахалінської області рф, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працює, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, зареєстрованого місця проживання немає, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 - п.п.1,5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, -

Встановив:

12 квітня 2024 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000390 від 11.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - п.п.1,5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що молодший сержант ОСОБА_6 достовірно знаючи, що віднайдені ним предмети, а саме, корпус ручної гранати типу GHO-1 з важелем підривача типу AF11 у конструктивному зборі являються вибуховим пристроєм, оскільки на той час був військослужбовцем та проходив військову службу в ЗСУ, діючи в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також

боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, забрав її собі, обернувши у своє володіння, тим самим незаконно придбав, після чого зберігав при собі. У подальшому, ОСОБА_6 10.04.2024 на протязі дня, точного часу не встановлено, незаконно перевіз громадським та попутним транспортним засобом вищевказаний вибуховий пристрій до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ).

Крім того, 10 квітня 2024 року близько 23:00 год. ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході розмови із раніше знайомим ОСОБА_8 та співмешканкою ОСОБА_9 вчинив сварку, після якої покинув територію домогосподарства. Після чого, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , способом небезпечним для життя багатьох осіб, близько 00:50 год. 11 квітня 2024 року, повернувся до приміщення будинку та перебуваючи у безпосередній близькості з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяв у праву руку ручну уламкову наступальну гранату типу GHO-1 з важелем підривача типу AF11 у конструктивному зборі, основним призначенням якої, відповідно до тактико-технічних характеристик є ураження живої цілі уламками корпусу з радіусом зони ураження до 25 метрів, та можливими наслідками від чого є заподіяння смерті людей, про що розумів, будучи колишнім військовослужбовцем та приймаючи участь у ході бойових дій, почав її демонструвати та погрожувати її застосуванням. Демонструючи вище вказану гранату потерпілим, маючи умисел на їх вбивство, ОСОБА_6 тримав її в правій руці, при цьому вийняв чеку ударно-дистанційного запалу з корпусу, поклав її на стіл, та висловив погрози на вбивство присутніх. Проте, помітивши сусідів, які прийшли на галас, ОСОБА_6 покинув приміщення будинку та направився в невідомому напрямку, забравши гранату із собою. У подальшому, 11 квітня 2024 року близько 03:40 год. ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою вбивства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , способом небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи небезпеку своїх дій, тримаючи у руці ручну уламкову наступальну гранату типу GHO-1, основним призначенням якої, відповідно до тактико-технічних характеристик є ураження живої цілі уламками корпусу з радіусом зони ураження до 25 метрів, а можливими наслідками від чого є заподіяння смерті людей, повернувся до домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , з метою привернення уваги осіб, які у ньому перебували, підійшов до вікна та почав кричати. Досягнувши своєї мети, помітивши, що до нього наближались ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , умисно, розуміючи наслідки від застосування вказаної вище уламкової наступальної гранати, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 способом небезпечним для життя багатьох осіб, розтиснув руку з ударно-дистанційним запалом гранати чим привів її у бойову готовність та кинув гранату в їх бік, в результаті чого відбувся вибух. Своїми діями ОСОБА_6 , виконав усі дії, які вважав за необхідне для виконання свого умислу на спричинення смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але смерть останніх не настала від незалежних від волі ОСОБА_6 причин. Внаслідок вказаного вибуху, у ОСОБА_8 відповідно до довідки №551 від 11.04.2024 виданою КНП «Миргородська ЛІЛ» були спричинені наступні тілесні ушкодження: вибухова травма, множинні осколкові поранення, передньої та бокової черевної стінки, обох стегон, ОСОБА_9 від місця вибуху відбігла, тому тілесних ушкоджень не отримала.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше

кримінальне правопорушення, а інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам.

Підозрюваний та захисник не заперечували проти задоволення клопотання. Захисник просив врахувати, що підозрюваний має двох своїх неповнолітніх дітей та двох усиновлених неповнолітніх дітей. Підозрюваний просив відправити його на фронт, свою вину у скоєному визнав.

Вислухавши думку слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000390 від 11.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15- п.п.1,5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що що вкінці березня 2024 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим) ОСОБА_6 , будучи призваний за мобілізацією до лав Збройних Сил України та перебуваючи на посаді помічника гранатометника військової частини НОМЕР_1 , в подальшому Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 109 від 09.04.2024 звільнений у запас, виконував бойові завдання поблизу невстановленого в ході досудового розслідування населеного пункту, на Авдіївському напрямку Донецької області, на землі знайшов корпус ручної гранати типу GHO-1 з важелем підривача типу AF11. Після цього, молодший сержант ОСОБА_6 достовірно знаючи, що віднайдені ним предмети, а саме корпус ручної гранати типу GHO-1 з важелем підривача типу AF11 у конструктивному зборі являються вибуховим пристроєм, оскільки на той час був військослужбовцем та проходив військову службу в ЗСУ, діючи в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, забрав її собі, обернувши у своє володіння, тим самим незаконно придбав, після чого зберігав при собі. У подальшому, ОСОБА_6 10.04.2024 на протязі дня, точного часу не встановлено, незаконно перевіз громадським та попутним транспортним засобом вищевказаний вибуховий пристрій до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразились в незаконному придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 10 квітня 2024 року близько 23:00 год. ОСОБА_6 перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході розмови із раніше знайомим ОСОБА_8 та співмешканкою ОСОБА_9 вчинив сварку, після якої покинув територію домогосподарства. Після чого, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , способом небезпечним для життя багатьох осіб, близько 00:50 год. 11 квітня 2024 року, повернувся до приміщення будинку та перебуваючи у безпосередній близькості з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяв у праву руку ручну уламкову наступальну гранату типу GHO-1 з важелем підривача типу AF11 у конструктивному зборі, основним призначенням якої, відповідно до тактико-технічних характеристик є ураження живої

цілі уламками корпусу з радіусом зони ураження до 25 метрів, та можливими наслідками від чого є заподіяння смерті людей, про що розумів, будучи колишнім військовослужбовцем та приймаючи участь у ході бойових дій, почав її демонструвати та погрожувати її застосуванням. Демонструючи вище вказану гранату потерпілим, маючи умисел на їх вбивство, ОСОБА_6 тримав її в правій руці, при цьому вийняв чеку ударно-дистанційного запалу з корпусу, поклав її на стіл, та висловив погрози на вбивство присутніх. Проте, помітивши сусідів, які прийшли на галас, ОСОБА_6 покинув приміщення будинку та направився в невідомому напрямку, забравши гранату із собою. У подальшому, 11 квітня 2024 року близько 03:40 год. ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою вбивства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , способом небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи небезпеку своїх дій, тримаючи у руці ручну уламкову наступальну гранату типу GHO-1, основним призначенням якої, відповідно до тактико-технічних характеристик є ураження живої цілі уламками корпусу з радіусом зони ураження до 25 метрів, а можливими наслідками від чого є заподіяння смерті людей, повернувся до домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , з метою привернення уваги осіб, які у ньому перебували, підійшов до вікна та почав кричати. Досягнувши своєї мети, помітивши, що до нього наближались ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , умисно, розуміючи наслідки від застосування вказаної вище уламкової наступальної гранати, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 способом небезпечним для життя багатьох осіб, розтиснув руку з ударно-дистанційним запалом гранати чим привів її у бойову готовність та кинув гранату в їх бік, в результаті чого відбувся вибух. Своїми діями ОСОБА_6 , виконав усі дії, які вважав за необхідне для виконання свого умислу на спричинення смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , але смерть останніх не настала від незалежних від волі ОСОБА_6 причин. Внаслідок вказаного вибуху, у ОСОБА_8 відповідно до довідки №551 від 11.04.2024 виданою КНП «Миргородська ЛІЛ» були спричинені наступні тілесні ушкодження: вибухова травма, множинні осколкові поранення, передньої та бокової черевної стінки, обох стегон, ОСОБА_9 від місця вибуху відбігла, тому тілесних ушкоджень не отримала.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється в тому що своїми вказаними вище умисними діями, які виразились в закінченому замаху на умисне вбивство двох осіб - ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , способом небезпечним для багатьох осіб, що є кваліфікуючими ознаками скоєного, він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

11.04.2024р. о 06 год. 55 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

11.04.2024р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 - п.п.1,5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному

правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 - п.п.1,5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, у скоєнні яких йому повідомлено про підозру.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 - п.п.1,5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, та обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 11.04.2024; протоколом огляду від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 11.04.2024; протоколом обшуку від 11.04.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 11.04.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 11.04.2024; повідомленням про

підозру ОСОБА_6 від 11.04.2024, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий посилається на наявність ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя встановив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що для запобігання вказаним ризикам, застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.

Слідчий суддя приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, тому відчуваючи незворотність покарання у разі визнання його вини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків. Також слідчий суддя вважає доведеним ризик можливості підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на даний час в провадженні Яворівського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та ухвалою суду від 08.02.2024р. його оголошено у розшук.

Вирішуючи питання доцільності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри пред`явленої йому у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 - п.п.1,5 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; дані про його особу: вік, стан його здоров`я.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування обставин, що є підставою для застосування саме такого виду запобіжного заходу стосовно підозрюваного.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків, отже необхідно клопотання задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання від вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 193, 196, 198, 205, 219 КПК України, слідчий суддя -

Ухвалив:

Клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з 06 год. 55 хв. 11 квітня 2024 року до 06 год. 55 хв. 09 червня 2024 року.

Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до Миргородського РВП ГУНП України в Полтавській області.

Копію цієї ухвали для відому вручити прокурору, захиснику, підозрюваному та слідчому, яким ініційовано розгляд відповідного клопотання.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, проте відповідно до положень ст. 205 КПК України дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1