ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/452/24 Справа № 711/1938/24 Категорія: ст.81 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора представника ДУ "Черкаський СІЗО" засудженої ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 , на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ,-

в с т а н о в и л а :

Засуджена ОСОБА_8 звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2023.

Клопотання засудженої умотивоване тим, що має трьох дітей 11, 13, 15 років, які проживають з її матір`ю. Зазначає, що зверталася до адміністрації установи з заявою, щоб дозволити працювати. Але в установі СІЗО немає ніякого виробництва.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з тим, що засуджена хоча і стала на шлях виправлення, але не виправилася раніше визначеного її вироком суду строку, і до неї в даний час неможливо застосувати інститут умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що засуджена ОСОБА_8 має 3 неповнолітніх дітей, неодноразово засуджена за умисні злочини, соціально-виховна робота відповідно до ст.123 КВК України із засудженою не проводилась. Відсутність стягнень можливо розцінювати, як те, що засуджена стала на шлях виправлення, але вона має лише два заохочення за останні два роки, що свідчить про її пасивну поведінку, не бажання примати активну участь у суспільному житті і сумлінно виконувати громадські доручення, підвищувати свій загальноосвітній рівень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 квітня 2024 року та постановити нову ухвалу, застосувавши до неї умовно дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 перебуває в Черкаському СІЗО за вимогою суду, оскільки законодавець передбачив у законодавстві України вид покарання позбавлення волі (ст.51 КК України), а не перебування у виправній колонії. Відбування покарання особою засудженою, відраховується і вважається з моменту затримання компетентними органами. Тобто, чотири роки ОСОБА_8 перебуваючи у статусі засудженої, перебуває в слідчому ізоляторі, відносно останньої здійснюються заходи судового слідства в іншому кримінальному провадженні, постійно мала відносини та перебувала під наглядом фахівців соціально-виховної і психологічної роботи, режимно-оперативних служб ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Крім того, доводи суду першої інстанції, що ОСОБА_8 за останні два роки отримала лише два заохочення, взагалі є глузуванням. Оскільки, те що засуджена документально не проходила диференційованого впливу за програмами соціальної реабілітації, працівники установи позбавлені права порушувати питання про додаткові заохочення, тим більш за відсутності робочих місць та роботи на підприємстві.

Окремим елементом скарги є упередженість суду першої інстанції до особи засудженої, оскільки, суд попри наявні дані про трьох неповнолітніх дітей не врахував, що вони потребують присутності матері поруч, наявність заохочень, низки позитивних характеризуючих та факту бажання працювати, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення.

Вказує, що згідно даних матеріалів особової справи засудженої, дослідженої в залі суду, вбачається, що ОСОБА_8 завжди має охайний вигляд, підтримує чистоту в спальному приміщенні та ліжка, заохочувалась правами начальника установи за зразкове виконання обов`язків чергового по камері, що може бути прирівняної до праці з благоустрою території та установи.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.399 КПК України до повноважень апеляційного суду віднесено питання про розгляд клопотань про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Із матеріалів справи вбачається, що апеляційна скаргу засудженої ОСОБА_8 подана 20 квітня 2024 року, з чого слідує, що апелянтом не пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки засудженої ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, представника ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , який у вирішенні апеляційних вимог поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги засудженої ОСОБА_8 до задоволення не належить.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 81 КК України передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таке звільнення може бути застосоване у тому разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення є дискреційною нормою закону України про кримінальну відповідальність, тобто не є обов`язковим, а є виключно правом суду. При цьому висновку про можливість застосування положень ст.81 КК України, повинно передувати вивчення та аналіз даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу засудженого в цілому. Для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженої ОСОБА_8 про звільнення умовно-достроково наведених вимог закону дотримано.

Як встановлено з матеріалів провадження, вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.03.2023 ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Початком строку відбування покарання ОСОБА_8 є 04.11.2019.

Станом на час розгляду судом клопотання про умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_8 відбула 2/3 строку покарання призначеного вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.03.2023 і передбаченого п.2 ч.3 ст.81 КК України.

Відповідно до характеристики ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» засуджена ОСОБА_8 , за час перебування в установі характеризується позитивно, має 2 стягнення але згідно чт.134 п.14 КВК України визнається такою, що не має стягнення, стала на шлях виправлення, що підтверджується 6 (шістьма) заохоченнями за зразкове виконання обов`язків чергової по камері. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Постійно утримує в чистоті спальне місце, завжди має охайний зовнішній вигляд. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. На профілактичному обліку в установі, як особа, що схильна до самогубства чи самоушкодження, не перебуває. Соціальні зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання посилок та передач.

Наявна в матеріалах справи характеристика на засуджену ОСОБА_8 , сумнівів в достовірності даних не викликає.

Вирішуючи апеляційні вимоги щодо доцільності застосування до ОСОБА_8 положень ст.81 КК України, колегія суддів бере до уваги те, що прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення в кожному конкретному випадку залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Колегія суддів зазначає, що хоча вказані відомості і характеризують позитивно особу засудженої, проте у сукупності не дають підстави вважати, що ОСОБА_8 протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, а тому застосування до неї ст.81 КК України не доцільно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції небезпідставно враховано те, що засуджена ОСОБА_8 має 3 неповнолітніх дітей, неодноразово засуджена за умисні злочини, соціальна-виховна робота відповідно до ст.123 КВК України із засудженою не проводилась. Відсутність стягнень можливо розцінювати, як те, що засуджена стала на шлях виправлення, але вона має лише два заохочення за останні два роки, що свідчить про її пасивну поведінку, не бажання приймати активну участь у суспільному житті і сумлінно виконувати громадські доручення, підвищувати свій загальноосвітній рівень.

Наведені обставини, на переконання колегії суддів, не вказують на те, що процес виправлення ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Тоді як заохочення ОСОБА_8 у певний період відбування покарання, не свідчить про її виправлення, а тому застосування щодо неї умовно-дострокового звільнення від покарання є передчасним.

Крім того, встановлені дані свідчать про те, що засуджена хоч і стала на шлях виправлення, але не виправилася раніше визначеного їй вирок суду строку.

Те, що засуджена ОСОБА_8 має 3 неповнолітніх дітей, не являється самостійною та безпосередньою підставою для її умовно-дострокового звільнення та у сукупності з іншими обставинами, враховуються при вирішенні клопотання відповідного змісту, а тому доводи засудженої ОСОБА_8 , викладені в апеляційних скаргах, з даного приводу є неспроможними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність, на даний час, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_8 , оскільки вона своєю поведінкою та зразковим виконанням обов`язків чергової по камері не довела свого виправлення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, п.1 ч.1 ст.407, ст.418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без змін, а апеляційні скарги засудженої ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді