04.03.2024 Єдиний унікальний номер 205/3316/21
1-кп/205/573/24
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/573/24 Справа № 205/3316/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому кримінальне провадження №0000109 від 06.02.2021 стосовно

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровська, громадянка України, має середню спеціальну освіту, офіційно працевлаштована у КНП «ДЦПМСД N? 5» ДМР» на посаді медичної сестри, розлучена, має на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушен ня, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (надалі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

05 лютого 2021 року приблизно о 22 годині 00 хвилин (більш точний час не встановлено) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у неї виник побутовий конфлікт з колишнім чоловіком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з яким вона спільно мешкає.

Під час конфлікту, у ОСОБА_3 раптово виник кримінально - протиправний намір, спрямований на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Так, 05 лютого 2021 року приблизно о 22 годині 20 хвилин (більш точний час не встановлено), ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи вище вказаний кримінально- протиправний намір, визначила знаряддям вчинення кримінального правопорушення кухонний ніж.

Після чого, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи та свідомо бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи вищевказаний ніж у руці нанесла ним один удар ОСОБА_8 в область брюшної порожнини та один удар в область правого стегна.

Так, в результаті кримінально - протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_8 , заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді: проникаюча колото-різаного поранення черева, яке розпочинається раною на передній черевній стінці (на відстані 110 см. вгору від підошовної поверхні стоп та на 3 см. ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал який йде справа наліво та знизу доверху, з ушкодження по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в черевну порожнину, з подальшим ушкодженням тонкої кишки та явищами внутрішньочеревної кровотечі - відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3 «к», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6; колото-різаного поранення правого стегна, яке розпочинається раною на передній поверхні стегна у внутрішній третині (на відстані 91 см. вгору від підошовної поверхні стоп), далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, фасції та м?язів і сліпо закінчується в м?яких тканина - відноситься до легких тілесних ушкоджень, як те, що спричинило короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6 діб, але не менше, як три тижні (21 день), згідно п. 2.3.3 «к», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала частково та надала суду наступні покази.

05.02.2021 вона прийшла до кафе, яке знаходилося поблизу дому, випила трішки пива, пізніше вона вийшла на вулицю та почула сигнал машини потерпілого, так як той її емоційно кликав додому. Вона сіла в машину, по дорозі додому вони сварилися з потерпілим, він на неї кричав, через його ревнощі до інших чоловіків. Приїхавши додому вони продовжили сваритися, зайшли в будинок, вона відчинила його двері та почала виганяти потерпілого з дому. В ході сварки потерпілий почав на неї кидатися, й через те, що раніше потерпілий часто застосовував до неї фізичну силу, вона злякалася, побігла на кухню, де схватила ніж та на емоціях вибігла на подвір`я, де обвинувачений її наздогнав, схватив її за верхній одяг, а саме капюшон та почав затягувати в дім, в ході чого вона вдарилася головою об двері, й після чого нанесла йому два удари ножем, не розвертаючись до нього, а здійснюючи самозахист, оскільки її було лячно за своє життя. Зазначила, що в ході сварки потерпілий ударів їй не наносив. Як вона наносила удари ножем потерпілому вона точно не пам`ятає, але це точно було коли вона перебувала в положенні спиною до потерпілого. Вважає, що її дії були в межах необхідної оборони. Наміру навмисно наносити удари потерпілому в неї не було, удари вона наносила хаотично, побоювалась за своє життя та перебувала в стані оборони.

Додатково зазначила, що коли потерпілий почав кричати що вона наробила, вона повернулась до нього та побачила, що він тримається за живіт, в неї з рук випадає ніж та відповіла йому що це він сам винуватий в цьому, посадила його на стілець, побачила на животі невелику подряпину, надала першу медичну допомогу, наклала джгут на ногу та хотіла викликала швидку, але на емоціях переплутала номери та подзвонила в поліцію, на той час їй було все одно. Коли приїхала поліція, її забрали до відділку та про подальшу долю потерпілого вона не знає. На час подій вони з потерпілим проживали разом. При цьому зазначила, що телефонувала потерпілому неодноразово, та слухавку взяв брат потерпілого і повідомив їй що він помер. У вчиненому кається та жалкує про вчинене. Ввечері до неї додому приїхали друзі потерпілого та побили її, вибили зуби та пошкодили кістки щелепи. Вона ще неодноразово дзвонила потерпілому, однак слухавку він не брав, а через декілька днів він зателефонував сам, приїхав з лікарні та вони між собою примирились.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї винуватості, її провина у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що він є чоловіком обвинуваченої та вони проживали разом, про те, що їх шлюб був розірваний йому не відомо. 05.02.2021 обвинувачена відпочивала з подругами в кафе неподалік від дому, вживала алкогольні напої, де він її забрав на власному авто, в дорозі вони сварилися з приводу того, що він її забрав. Приїхавши додому, вони зайшли в будинок, на кухню, де продовжили сваритися, в ході сварки, поки потерпілий спілкувався з дітьми, обвинувачена вибігла з будинку на вулицю та почала його виганяти з будинку, а потерпілий почав її затягувати в дім, притримуючи руками за верхній одяг, а обвинувачена, емоційно збуджена, почала кричати та лізла битись, виражалась нецензурною лайкою, в ході чого, коли вона перебувала до нього напівоберту, він відчув гостру біль, через що він почав відбиватися від обвинуваченої. Коли він її відштовхнув, побачив у неї ніж, який вона потім викинула та почала викликати швидку. Потерпілий зазначив, що його дії були направлені на вирішення конфлікту, тобто на зупинення сварки, в межах будинку, а не на вулиці, й до цього він її не бив. Як обвинувачена брала ніж він не бачив. Раніше між ним та обвинуваченою ставалися конфлікти та сварки. Обвинувачена, в силу емоційного збудження поводила себе неадекватно. Після того, як обвинувачена побачила у нього кров, вона дуже злякалася викликала швидку та надавала йому першу невідкладну допомогу. Він сів до машини швидкої допомоги і його відвезли до лікарні, де йому зробили операції. За час його перебування в лікарні, обвинувачена йому не телефонувала, його станом не цікавилася. Він зателефонував їй на шостий день перебування у лікарні. Вважає що подія сталася саме з його вини, та зазначив, що така його думка пов`язана з тим, що він не повинен був відпускати її в кафе та забирати її звідти зі скандалом. Просить обвинувачену суворо не карати, претензій до неї будь-якого характеру не має.

Крім показів потерпілого, провина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується також безпосередньо дослідженими письмовими доказами, а саме:

-протоколом огляду місця події від 05.02.2021 з фототаблицею до нього, відповідно до якого огляд проведено в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ніж, який складається з дерев`яної рукоятки та клинка з РБК та марлевий тампон зі змивами РБК;

-протоколом огляду місця події від 06.02.2021, відповідно до якого об`єктом огляду є приміщення КНП «КЛШМД» ДМР в ході якого виявлено та вилучено чорні чоловічі штани зі слідами речовини бурого кольору, зелена футболка з РБК, кофта з капюшоном чорного кольору з РБК та чоловічі труси з РБК;

-протоколом прослуховування аудіозапису від 17.03.2021 відповідно до якого об`єктом огляду є оптичний носій інформації на якому зафіксовано виклик обвинуваченою ОСОБА_3 швидкої допомоги та помилковий виклик працівник поліції, в ході якого зафіксовано розмову між працівником поліції та обвинуваченої;

-висновком судово- медичної експертизи №171/2 від 17.03.2021, відповідно до якого походження слідів крові на клинку ножа можливе як від обвинуваченої так і від потерпілого, враховуючи їх групу крові;

-висновком судово- медичної експертизи № 171/1 від 17.03.2021, відповідно до якої сліди клітин в піднігтьовому вмісті правої руки та сліди крові в змивах з обох рук обвинуваченої ОСОБА_3 могли походити як від неї самої так і від потерпілого;

-висновком судово- медичної експертизи №158/2 від 17.03.2021, відповідно до якого сліди на марлевому тампоні РБК можуть походити як від обвинуваченої, так і від потерпілого;

-висновком судово-медичної експертизи №158/3 від 26.02.2021, відповідно до якої на чорних чоловічих штанах, зеленій футболці, кофті з капюшоном та чоловічих трусах виявлено сліди крові людини, які можуть походити як від обвинуваченої так від потерпілого;

-висновком судово-медичної експертизи №158/1 від 24.02.2021 відповідно до якої кров ОСОБА_3 належить то групи А з ізогемаглютеніном анти-Б за ізосерологічною системою АВ0;

-висновком судово-медичної експертизи №158 від 19.02.2021, відповідно до якої кров ОСОБА_8 належить то групи А з ізогемаглютеніном анти-Б за ізосерологічною системою АВ0;

-висновком судово-медичної експертизи №196 від 18.03.2021, відповідно до якої кров на штанах належить особі чоловічої генетичної статі;

-висновком судово-медичної експертизи №745Е від 01.04.2021, відповідно до якої проникаюча колото-різаного поранення черева, яке розпочинається раною на передній черевній стінці (на відстані 110 см. вгору від підошовної поверхні стоп та на 3 см. ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал який йде справа наліво та знизу доверху, з ушкодження по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та далі проникає в черевну порожнину, з подальшим ушкодженням тонкої кишки та явищами внутрішньочеревної кровотечі - відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.1.3 «к», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6; колото-різаного поранення правого стегна, яке розпочинається раною на передній поверхні стегна у внутрішній третині (на відстані 91 см. вгору від підошовної поверхні стоп), далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, фасції та м?язів і сліпо закінчується в м?яких тканина - відноситься до легких тілесних ушкоджень, як те, що спричинило короткочасний розлад здоров?я, тривалістю понад 6 діб, але не менше, як три тижні (21 день), згідно п. 2.3.3 «к», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р №6;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.03.2021 за участю обвинуваченої ОСОБА_3 з фототаблицею до нього, в ході якого обвинувачена вказала та показала на обставини, механізм та локалізацію нанесення нею тілесних ушкоджень;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.03.2021 за участю потерпілого ОСОБА_8 з фототаблицею до нього, в ході якого потерпілий вказав та показав на обставини, механізм та локалізацію нанесення обвинуваченою йому тілесних ушкоджень;

Суд, оцінюючи безпосередньо досліджені докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 знайшла повне підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження, і доходить висновку, що її умисні дії, які виразилися в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного в момент заподіяння за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковано вірно.

Аналізуючи покази обвинуваченої ОСОБА_3 та позицію сторони захисту під час розгляду кримінального провадження, яка зводиться до того, що обвинувачена перебувала в стані необхідної оборони, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК ці умови полягають у такому: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК; 3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Так, обвинувачена під час свого допиту вказала, що 05.02.2021 в ході сварки з потерпілим, останній їй тілесних ушкоджень не наносив, однак вона, через те, що такі сварки відбувалися неодноразово, переймаючись за своє життя побігла на кухню, де взяла ніж й вибігла з ним на вулицю, під час чого, коли потерпілий намагався її затягнути в будинок, смикнувши її за капюшон верхнього одягу, вона, перебуваючи до нього спиною, нанесла останньому два удари ножем.

В той же час, потерпілий теж вказував про те, що тілесних ушкоджень обвинуваченій не наносив, а лише намагався повернути її до будинку та заспокоїти, однак остання перебуваючи, через в неадекватному стані через емоційне збудження, нанесла йому два удари ножем.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах. (Постанова ККС ВС від 04.07.2018 у справі №628/4025/13-к).

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження суд вважає, що в діях потерпілого суспільно небезпечного посягання не було, оскільки дії ОСОБА_8 не становили загрози для життя чи здоров`я обвинуваченої ОСОБА_3 не були спрямовані на спричинення їй тілесних ушкоджень або інших протиправних посягань, а його дії були спрямовані виключно на припинення конфлікту, а тому, визначальним у поведінці обвинуваченої було не відвернення нападу чи захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, внаслідок емоційного збудження та існування в уяві обвинуваченої нападу з боку потерпілого, про що остання безпосередньо повідомила в своїх показах.

Такі висновки суду підтверджуються й характером виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, а саме двох колото-різаних ран, одне з яких в область черевної порожнини.

З огляду на вказане, позиція сторони захисту щодо наявності в діях обвинуваченої ОСОБА_3 меж необхідної оборони не знайшла свого підтвердження в ході розгляду даного кримінального провадження та спростовується сукупністю зібраних у справі доказів.

Крім цього, суд критично ставиться до показів обвинуваченої ОСОБА_3 в частині механізму спричинення нею тілесних ушкоджень потерпілому, яка вказувала, що наносила такі ушкодження перебуваючи до потерпілого спиною та здійснювала удари хаотично.

До такого висновку суд доходить з огляду на висновки судово-медичної експертизи №745е від 01.04.2021, відповідно до якої, локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого не відповідає локалізації, на яку вказувала обвинувачена ОСОБА_3 в ході проведення слідчого експерименту. Натомість, механізм, локалізація та характер тілесних ушкоджень, на які вказав потерпілий під час проведення слідчого експерименту та під час надання своїх показів в судовому засіданні знайшли своє повне підтвердження під час вказаного судово-медичного дослідження.

З огляду на це, посилання обвинуваченої ОСОБА_3 на те, що в неї не було прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищевказаними доказами. Суд акцентує увагу й на тому, що обвинувачена ОСОБА_3 не обмежилась спричиненням одного ножового поранення потерпілого, а завдала їх декілька, в ділянки тіла потерпілого, які містять життєво важливі органи, що додатково підтверджує наявність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 121 КК, а не ст. 124, 128 КК.

За змістом ст. 50, 65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання, зокрема відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує, що остання вчинила тяжкий злочини, думку потерпілого щодо міри покарання, який просив обвинувачену суворо не карати.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, а також обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_3 злочину, спосіб та мотиви його вчинення, посткримінальну поведінку обвинуваченої, яка надавала потерпілому допомогу та намагалася викликати швидку медичну допомогу, також відношення обвинуваченої до скоєного, та дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку лікарів наколола та психіатра не перебуває, працевлаштована в КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ДМР, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд в у даному випадку вважає законним та обґрунтованим призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК, у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Відповідно до ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

За таких обставин, враховуючи викладене, позицію потерпілого, який просив обвинувачену суворо не карати, прокурора, який просив призначити обвинуваченій мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, звільнивши останню від його відбування з випробування, а також те, що обвинувачена хоча і частково, однак визнала свою провину, шкодує про вчинене, раніше не судима, має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштована, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, однак зі здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченої з боку органів з питань пробації.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, витрати на залучення експерта у даному провадженні відсутні.

Питання речових доказів у цьому кримінальному провадженні вирішуються в порядку ст. 100 КПК.

Крім того, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, накладені ухвалами слідчих суддів.

Керуючись ст. ст. 7, 368, 370, 373, 374 КПК, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та призначити їй покарання у позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк в 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року скасувати.

Речові докази:

- ніж загальною довжиною 241 мм, довжина клинка 141 мм, з дерев`яною рукояткою зі слідами РБК, марлевий тампон просочений РБК, чорні чоловічі штани зі слідами РБК, зелену футболку зі слідами РБК, кофту з капюшоном зі слідами РБК, чоловічі труси зі слідами РБК, нігтьові зрізи з обох рук ОСОБА_3 , залишки змивів з обох рук ОСОБА_3 , осади з об. №1,2 та витяжки з об. №3,4 на ниточках марлі, контроль марлі, ніж, витяжка з об. №1,2, змиви об. №1,2 на нит. марлі, зразки крові ОСОБА_8 та ОСОБА_3 знищити;

- DVD-R диск на якому міститься 3 аудіофайли залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Копії вироку вручити обвинуваченій ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1