Справа № 953/4907/24
н/п 1-кс/953/5058/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2024 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000896 від 01.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2024 року до Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000896 від 01.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України про арешт майна, в якому просить накласти арешт на частину нерухомого майно, а саме на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою конфіскації майна як виду покарання.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає наступне.

Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000896 від 01.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме незаконного придбання та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчинене повторно, в особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.06.2024 за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено речовину, ззовні схожу на наркотичну, яку остання зберігала з метою подальшого збуту.

В ході проведення огляду місця події 01.06.2024 в період часу з 18:22 по 18:45, за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_4 вилучено прозорий полімерний зіп-пакет з фіксатором з кристалічною речовиною білого кольору.

Крім того, в ході подальшого проведення огляду місця події ОСОБА_4 повідомила, що вона протягом останніх трьох місяців співпрацює з інтернет-магазином, що здійснює незаконний продаж наркотичних засобів та психотропних речовин, та надала для огляду свій мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 21061119DG», в корпусі сірого кольору, ІМЕІ-1: НОМЕР_1 ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , в якому встановлена сім-карта мобільного оператора «Лайфсейл» із номером: НОМЕР_3 , через який вона підтримувала зв`язок з інтернет магазином.

В ході вказаного огляду ОСОБА_4 повідомила, що вона самостійно здійснює фасування наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою їх подальшого збуту, за місцем свого мешкання.

В ході проведення 01.06.2024 в період часу з 19:39 по 20:17, огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено пристрої для фасування наркотичних засобів.

01.06.2024 року о 21 год. 39 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

01.06.2024 року о 23 год. 20 хв. ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.42, 276- 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

04.06.2024 року о 13 год. 45 хв. ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.42, 276-279 КПК України вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

04.06.2024 підозрюваній ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова.

Санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Згідно інформації з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майна та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної часткової власності в частці 1/4 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 2-15-319244- Ц1.

Прокурор зазначає, що необхідність накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_4 обґрунтовано сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Захисник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» направив заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що сторона захисту заперечує проти задоволення клопотання та просить відмовити у його задоволенні.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та інші матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, доходить висновку про його задоволення з наступних підстав.

Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000896 від 01.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме незаконного придбання та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчинене повторно, в особливо великих розмірах.

01.06.2024 ОСОБА_4 набула статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 307 КК України.

04.06.2024 року о 13 год. 45 хв. ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.42, 276-279 КПК України вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.06.2024 року № 381174560, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/4 квартири загальною площею 31,1 квадратних метрів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, належить на праві власності підозрюваній ОСОБА_4 та з урахуванням того, що арешт спрямований на забезпечення конфіскації майна як виду покарання, санкція статті кримінального закону, за якою ОСОБА_4 повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя вважає наявними передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України підстави для арешту належного на праві власності підозрюваному майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати справедливий баланс між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Втручання не повинно завдавати значної шкоди володільцю майна. Для цього держава повинна дотримуватись певного балансу при втручанні у право особи на мирне володіння майном та надавати відповідну компенсацію, оскільки останній починає нести певні збитки у разі втручання. Для цього втручання повинно здійснюватися з розумним співвідношенням та з обґрунтованою пропорційністю.

Відповідно до положень кримінального процесуального закону завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, виходячи із вимог ч. 2 ст. 132 та ч. 2 ст. 173 КПК наслідки арешту для осіб, чиї права обмежуються, повинні бути розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, прокурором доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна. Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. На даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майна, а тому вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження

Враховуючи викладене, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно шляхом заборони відчуження зазначеного майна, що відповідає вимогам ч.1 ст.170 КПК України, та є найменш обтяжливим способом арешту майна, який не позначиться на інтересах власника майна та інших осіб.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170-175 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000896 від 01.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження на майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/4 квартири загальною площею 31,1 квадратних метрів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1