УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 172/345/22

провадження № 51 - 1408 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року,

встановив:

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_4 , в період часу з 13.00 години по 16.00 годину, більш точного часу слідством не встановлено, перебуваючи в будинку, в якому мешкає ОСОБА_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїми знайомими: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сиділи та вживали алкогольні напої. В ході розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_4 та ОСОБА_7 неодноразово обіймалася з потерпілим ОСОБА_6 . Після чого, у невстановленим слідством час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, який спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), а саме грошових коштів, які знаходилися у потерпілого ОСОБА_6 в штанях, в правій передній кишені.

Ігноруючи Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», дія якого продовжена, реалізуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, повторно, за допомогою правої руки, залізла до передньої правої кишені штанів потерпілого ОСОБА_6 та викрала грошові кошти у сумі 4000 грн, чим спричинила потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, і допущені, на її думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі, просить вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів щодо неї змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК.

На обґрунтування своїх вимог засуджена указує на те, що її вина не підтверджується належними доказами. Також вказує, що апеляційний суд не взяв до уваги доводи її апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до положень ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведені вимоги кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій в цілому було дотримано.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що висновок суду першої інстанції, із яким погодився і суд апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Зокрема, до таких висновків місцевий суд дійшов на підставі досліджених обставин справи, перевірених документів та доказів, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

До того ж, позицію ОСОБА_4 щодо часткового визнання нею своєї вини, оскільки сам потерпілий просив її забрати кошти на зберігання у зв`язку з його сильним алкогольним сп`янінням було судом першої інстанції розцінено як обраний обвинуваченою спосіб захисту від покарання за вчинений злочин, оскільки її вина підтверджується в повному обсязі зібраними у справі доказами, які не викликають сумніву в їх об`єктивності, належності та допустимості.

Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі засудженої доводи, які за змістом аналогічні доводам її апеляційної скарги, були предметом перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_4 без зміни, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що у вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК підлягають доказуванню та розглянувши справу в межах пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, дійшов правильного висновку про доведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Доводи засудженої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається із оскаржених судових рішень, суди попередніх інстанцій дотримались вимог закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що місцевий суд під час призначення ОСОБА_4 виду та розміру покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, вчинила кримінальне правопорушення через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за місцем проживання характеризується негативно, рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 9 жовтня 2013 року позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей, 2012 та 2013 років народження, на обліку у лікаря- психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу зловживання алкоголем, вину не визнала, а також відсутність претензій від потерпілого. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність пом`якшуючих обставин покарання.

При цьому, суд слушно зазначив, що проаналізувавши поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення, наявність її намірів уникнути кримінальної відповідальності, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність претензій з боку потерпілого, зважив на всі обставини провадження, та прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої неможливе без її ізоляції від суспільства та призначив покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК.

За результатом апеляційного перегляду вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року суд апеляційної інстанції не встановив порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_4 без задоволення.

Доводи засудженої про суворість призначеного покарання були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Апеляційний суд, в межах повноважень, визначених ст. 404 КПК, та в порядку, передбаченому ст. 405 цього Кодексу, належним чином перевірив під час апеляційного перегляду доводи апеляційної скарги засудженої. Залишаючи вирок суду без змін, зазначив в ухвалі достатні підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_4 покарання, вказавши, що районний суд правильно врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки, всі відомості про особу засудженої, яка раніше судима, наявність обтяжуючої обставини покарання, та відсутність пом`якшуючих обставин.

Колегія суддів не вбачає підстав до спростування висновків судів попередніх інстанцій, адже в доводах касаційної скарги не йдеться про те, що судами при призначенні покарання залишена поза увагою бодай одна із встановлених обставин, зокрема і така, що істотно зменшує ступінь тяжкості вчиненого злочину. У касаційній скарзі засудженої відображена вимога про призначення їй більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, проте обґрунтування підстав до застосування ст. 69 КК не наведено. Не вбачається таких підстав й зі змісту оскаржених судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі засудженої, отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3