01 березня 2024 року м. Запоріжжя
Клопотання обґрунтоване посиланням на таке.
ТОВ «ІНВЕСТБУД КОНСАЛТИНГ» набуло право власності на вказану земельну ділянку у встановленому законом порядку на підставі укладеного Договору купівлі-продажу. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, на підставі якого ТОВ «ІНВЕСТБУД КОНСАЛТИНГ» отримало у власність земельну ділянку, за формою та змістом відповідає вимогам закону, вказаний договір недійсним судом не визнавався, а отже в силу вимог ст. 204 ЦК України він є правомірним.
Враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких було подано клопотання про арешт майна, відсутність достатніх підстав необхідності застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, враховуючи також правову кваліфікацію після об`єднання кримінальних проваджень, а також відсутність підстав вважати, що потреби досудового розслідування, на теперішній час, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, заявник вважає, що в подальшому арешті відпала потреба.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на викладені у ньому факти і норми права. Наполягав на тому, що арештована земельна ділянка не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, і її подальша доля в будь-якому разі не зможе бути вирішена в межах саме кримінального судочинства, а тому існування такого арешту невиправдано і неспівмірно обмежує власника у можливості розпорядження майном протягом тривалого періоду часу, що виходить за межі розумності.
Прокурор ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що, на думку сторони обвинувачення, в інтересах досудового розслідування є залишення оспорюваного арешту в силі для збереження майна.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відомості про право власності ТОВ «Інвестбуд Консалтинг» на вказану земельну ділянку зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.05.2019.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.03.2020 на вказану земельну ділянку був накладений арешт із забороною відчуження чи іншого розпорядження нею.
Підставою накладення арешту, за змістом ухвали слідчого судді, стало те, що для ефективного проведення слідства орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна, що є доказом кримінального правопорушення, до встановлення фактичних обставин вчинення злочину. Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження щодо майна будь-якої особи є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків. Слідчим суддею враховується, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Не піддаючи сумніву мотиви, з яких арешт був накладений, слідчий суддя виходить з того, що з моменту накладення арешту минуло майже чотири роки, і підстави для продовження існування арешту підлягають переоцінці з огляду на обставини, що існують станом на час звернення власника майна з клопотанням про скасування арешту.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка зазначає, що продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Отже, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Стороною обвинувачення не було надано доводів і доказів, які б з очевидністю вказували на те, що такий значний строк досудового розслідування обумовлений об`єктивними чинниками і відповідає фундаментальному принципу розумності у кримінальному провадженні. Не було надано прокурором й доказів на підтвердження того, що існує потреба у продовженні існування арешту.
Отже, на даний час, не встановлено належних та достовірних даних існування обставин, які б давали достатні підстави для продовження обмеження власника земельної ділянки у здійсненні його прав.
Слідчий суддя погоджується з доводами заявника щодо того, що, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких було подано клопотання про арешт майна, а також беручи до уваги чинність і презумпцію правомірності правочину, за яким заявник набув право власності на спірну земельну ділянку, - станом на час розгляду клопотання є обґрунтовані сумніви у тому, що арештована земельна ділянка є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України, і що її подальша юридична доля може бути вирішена саме в межах цього кримінального провадження.
Відтак, станом на час розгляду даного клопотання в суді, заявником, з посиланням на відповідні обставини, доведено, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, а тому слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання заявника та наявність підстав для його задоволення шляхом скасування арешту.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 28, 132, 170, 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1