Справа № 201/9894/23
Провадження № 1-кп/201/397/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000811 від 02.12.2022 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Родинське Донецької області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, має на утриманні дитину ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на теперішній час утримується в ДУ «ДУВП (№4)», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурором подане письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , в якому прокурор просив продовжити строки його тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив.

Захисник підтримав позицію свого підзахисного, просив, у випадку продовження строку дії запобіжного заходу, застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Колегія суддів, заслухавши учасників процесу, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи із наступного.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2023 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжений. Слідчий суддя встановив доведеними наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів виходить з того, що останній обвинувачується у умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів, вчиненому на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто проти життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, в результаті вчинення якого настала смерть однієї особи. Дане кримінальне правопорушення, у відповідності до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого, у разі визнання ОСОБА_5 винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі. Тому, а думку колегії суддів, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у придбанні та носінні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення якого, у разі визнання ОСОБА_5 винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до семи років.

У зв`язку з цим колегія суддів враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Колегія суддів приймає до уваги особистість ОСОБА_5 . Так, до затримання він офіційно працевлаштований не був, тобто не мав законних джерел доходів, під час досудового розслідування ОСОБА_5 переховувався від органів досудового розслідування та тривалий час перебував у розшуку, як у державному так і міжнародному та в подальшому лише в результаті проведених розшукових заходів був затриманий у місті Києві.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Тому, на думку колегії суддів, ризик переховуватися від суду є доведеним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений знає зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування.

Тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на свідків є доведеним і продовжує існувати.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, колегія суддів враховує ту обставину, що наразі ОСОБА_5 інкримінується два кримінальні правопорушення, час вчинення яких (відповідно до пред`явленого обвинувачення) різний, а саме: за ч. 2 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - 09.07.2018, а за ч. 1 ст. 263 КК України - 30.09.2021, що свідчить про можливу схильність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень.

Також про наявність існування ризику, що ОСОБА_5 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, вказує той факт, що останній з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Тому ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується є доведеним і продовжує існувати.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин колегія суддів вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Колегія суддів, при вирішенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, оцінила у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень у ОСОБА_5 наявності захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного клопотання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження йому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів бере до уваги наявність у ОСОБА_5 місця реєстрації і проживання, відсутність судимостей, а також перебування на утриманні дитини. Однак дані обставини, з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни йому раніше застосованого запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який інший, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Отже, ані обвинуваченим, ані його захисником будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку колегії суддів, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, колегія суддів вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований обвинуваченому ОСОБА_5 , продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Колегія суддів вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Згідно п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, окрім інших, також щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, в результаті вчинення якого настала смерть однієї особи, то розмір застави колегія суддів не визначає.

Керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити на 60 днів, тобто до 27 липня 2024 року (включно), без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3