Справа № 155/88/24 Провадження №11-кп/802/357/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком затверджено угоду про примирення від 22.02.2024 у кримінальному провадженні №0000217 від 18.08.2023, укладену між потерпілою ОСОБА_10 та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 і його законним представником ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на 3 роки.

Вироком також вирішено питання про арешт майна, щодо долі речових доказів та судових витрат.

Так, неповнолітній ОСОБА_7 визнаний винним і засуджено за те, що він 17 серпня 2023 року, приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керував технічно не справним мотоциклом марки «Alpha» моделі «VМ49-3А», який не зареєстрований в уповноважених органах МВС, при цьому рухаючись по автодорозі в межах населеного пункту АДРЕСА_1 , в темну пору доби, ігноруючи правила безпеки на транспорті, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати Правила дорожнього руху України, маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати мотоциклом, не наражаючи при цьому на небезпеку життя і здоров`я громадян, не врахувавши дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху мотоцикла, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 , яка рухалась на проїжджій частині в попутному напрямку його руху. Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому тазу зі зміщенням уламків, які згідно висновку експерта №71 від 12.10.2023 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Причиною виникнення даної ДТП та наслідками що настали у виді спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості ОСОБА_10 , стало грубе порушення водієм мотоцикла марки «Alpha» моделі «VM49-3A» - неповнолітнім ОСОБА_7 , п.п.1.3, 1.5, 2.1 а, 2.3 а, б, д, 12.2, 12.3, 12.4, 19.l б, 30.1 Правил дорожнього руху України (Постанова КМУ №1306 від 10.10.2001), які регламентують

Не погоджуючись із таким вироком суду, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, оскільки вважає його таким, що ухвалений з порушенням норм кримінального процесуального права, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає про те, що місцевий суд всупереч п.2 ч.1 ст.413 КПК України під час призначення неповнолітньому ОСОБА_7 узгодженої міри покарання за ч.1 ст.281-1 КК України із застосуванням положень ст.69 цього ж Кодексу у виді штрафу в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (51000 грн.), застосував закон, який не підлягав застосуванню. Призначивши таке покарання суд не врахував вимог ч.2 ст.99 КК України відповідно до якої розмір штрафу до неповнолітнього встановлюється в межах до 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 грн.

Також вказує, що судом допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону. При затвердженні угоди про примирення не було перевірено належним чином її на відповідність вимогам КПК України. Вважає, що така угода суперечить вимогам КПК України, а її умови не відповідають інтересам суспільства, тому у її затвердженні слід було відмовити у відповідності до ч.7 ст.474 КПК України. Крім того зазначає про те, що злочин, який передбачений розділом ХІ КК України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту» має дооб`єктивний склад, а саме основним безпосереднім об`єктом цього кримінального правопорушення є безпека руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст.286 КК України, і лише його додатковим обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи. Відповідно до постанови ПВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди не допускається. Вважає, що для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, КК України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного із потерпілим (ст.46 КК).

Вищенаведене на думку прокурора є підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, про що й він просить.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляцію в повному обсязі, інших учасників кримінального провадження з приводу скарги, які вважали, що вирок не може бути оскаржений прокурором, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

З апеляційної скарги та матеріалів провадження вбачається, що оскаржуваним вироком було затверджено угоду про примирення від 22.02.2024 у кримінальному провадженні №0000217 від 18.08.2023, укладену між потерпілою ОСОБА_10 та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 і його законним представником ОСОБА_9 .

Прокурор оскаржив в апеляційному порядку вказаний вирок.

Під час апеляційного розгляду були встановлені обставини, які тягнуть за собою закриття апеляційного провадження виходячи з наступного.

Кримінальним процесуальним законом визначено суттєві особливості розгляду кримінальних проваджень на підставі угод (диференціація процесуальної форми). Главою 35 КПК України передбачено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення, вимоги до змісту угоди, порядок судового провадження на підставі угоди. Відповідно, кримінальним процесуальним законом передбачено також особливості апеляційного оскарження вироку на підставі угоди. З огляду на вказані положення у випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно через укладення угоди в порядку, визначеному главою 35 КПК України, дії суду обмежуються відповідним бажанням сторін.

Послідовно забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляції суб`єкти оскарження.

Частиною 3 ст.394 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку обмеженим колом суб`єктів та з чітко визначених законом підстав. Так, у п.3 цієї норми закону такий вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно із ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

За вироком суду неповнолітнього ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.286-1 КК України, тобто за вчинення кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів та призначено узгоджене сторонами покарання.

Таким чином, рішення суду про затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим і його законним представником, не суперечить положенням ч.3 ст.469 КПК, оскільки жодних заборон для укладення такої угоди вказана стаття не містить.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення може бути оскаржений обмеженим колом суб`єктів із підстав, які чітко визначені кримінально процесуальним законом (ч.3 ст.394 КПК).

У постанові Першої судової палати ККС ВС від 15.02.2021 у справі № 395/773/18 зроблено висновок про те, що повноваження прокурора під час оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим обмежені приписами п.3 ч.3 ст.394 КПК України, згідно з якими такі вироки можуть бути оскаржені прокурором лише у зв`язку з порушенням вимог ч.3 ст.469 КПК під час укладення угоди, і не підлягають розширенню.

Як вбачається з апеляційної скарги прокурор не оскаржує вирок місцевого суду на підставі угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим і його законним представником з підстав, передбачених п.3 ч.3 ст.394 КПК України.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуваний вирок суду на підставі угоди про примирення в даному провадженні, апеляційному оскарженню прокурором не підлягає.

Якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Верховний Суд визнав правильними такі рішення апеляційних судів (ухвала ВС від 19.03.2018 у справі №439/1271/17, постанова ВС від 23.10.2018 у справі №180/210/17).

Цей висновок ґрунтується на тому, що ст.129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і, які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч.6 ст.9 КПК України.

Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23.01.2019 у справі №738/1482/16-к).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в даному провадженні не може бути предметом розгляду апеляційним судом, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.2, 7, 9, 392, 376, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року, яким затверджено угоду про примирення від 22.02.2024 у кримінальному провадженні №0000217 від 18.08.2023, укладену між потерпілою ОСОБА_10 та неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_7 і його законним представником ОСОБА_9 , - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді