У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого як ВПО по АДРЕСА_2 , фактично проживав по АДРЕСА_3 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 червня 2024 року. Визначено заставу, у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 червня 2024 року. Визначено заставу, у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вважає, що до ОСОБА_5 як до особи, яка має постійне місце проживання може бути застосовано більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області розслідується кримінальне провадження № 0000408 від 11.04.2024 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи незняту та непогашену судимість, наприкінці лютого 2024 року, звільнившись з місць позбавлення волі, прибув до м. Первомайська Миколаївської області, де мав намір подовжити свою злочинну діяльність та вчиняти крадіжки. З цією метою ОСОБА_5 почав підшукувати квартири на території м. Первомайська Миколаївської області, в яких власники відсутні на протязі дня або тривалий період ніхто не проживає. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 11.04.2024 року близько 11.00 години ОСОБА_5 прибув на АДРЕСА_4 та безперешкодно зайшов до 1 під`їзду будинку АДРЕСА_5 , розташованої на 1 поверсі, відсутні. В цей же час у нього виник прямий злочинний умисел проникнути до вказаної квартири та викрасти звідти будь-яке цінне майно. Використовуючи предмет, пристосований для відмикання замків без ключа, який він носив із собою, ОСОБА_5 відімкнув вхідні двері та проник до зазначеної квартири. Оглянувши квартиру, ОСОБА_5 у шухляді комоду в одній з кімнат побачив ювелірні вироби, які належали ОСОБА_6 і вирішив їх викрасти. Реалізуючи задумане, діючи з прямим умислом та маючи корисливий мотив, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкод, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дії та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану таємно викрав золоті сережки 585 проби вагою 1,19 г з діамантами вартістю 2 975 грн; золоту каблучку 585 проби вагою 1,32 г вартістю 3 300 грн; срібні сережки 925 проби вагою 2,95 г вартістю 354 грн; срібні сережки 925 проби вагою 2,65 г вартістю 318 грн, завдавши своїми діями матеріальної шкоди ОСОБА_6 на загальну суму 6 947 грн., після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

11.04.2024 року ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

12.04.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 , кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України та про наявність ризиків, передбачених 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Апелянт захисник ОСОБА_4 просив розглядати апеляційну скаргу в письмовому провадженні без його участі та без участі його підзахисного.

Прокурором ОСОБА_7 подано до суду апеляційної інстанції заяву рол розгляд апеляційної скарги захисника в письмовому провадженні без участі прокурора.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи незняту та непогашену судимість, наприкінці лютого 2024 року, звільнившись з місць позбавлення волі, прибув до м. Первомайська Миколаївської області, де мав намір подовжити свою злочинну діяльність та вчиняти крадіжки. З цією метою ОСОБА_5 почав підшукувати квартири на території м. Первомайська Миколаївської області, в яких власники відсутні на протязі дня або тривалий період ніхто не проживає. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, 11.04.2024 року близько 11.00 години ОСОБА_5 прибув на АДРЕСА_4 та безперешкодно зайшов до 1 під`їзду будинку АДРЕСА_5 , розташованої на 1 поверсі, відсутні. В цей же час у нього виник прямий злочинний умисел проникнути до вказаної квартири та викрасти звідти будь-яке цінне майно. Використовуючи предмет, пристосований для відмикання замків без ключа, який він носив із собою, ОСОБА_5 відімкнув вхідні двері та проник до зазначеної квартири. Оглянувши квартиру, ОСОБА_5 у шухляді комоду в одній з кімнат побачив ювелірні вироби, які належали ОСОБА_6 і вирішив їх викрасти. Реалізуючи задумане, діючи з прямим умислом та маючи корисливий мотив, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкод, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дії та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану таємно викрав золоті сережки 585 проби вагою 1,19 г з діамантами вартістю 2 975 грн; золоту каблучку 585 проби вагою 1,32 г вартістю 3 300 грн; срібні сережки 925 проби вагою 2,95 г вартістю 354 грн; срібні сережки 925 проби вагою 2,65 г вартістю 318 грн, завдавши своїми діями матеріальної шкоди ОСОБА_6 на загальну суму 6 947 грн., після чого з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

11.04.2024 року ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

12.04.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, за місцем реєстрації не проживає, не має усталених соціальних та сімейних зв`язків, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу підозрюваного на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілу та свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Також прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 має негативну репутацію, про що свідчить наявність у нього дев`яти непогашених судимостей, систематичне протягом короткого відрізку часу вчинення корисливих злочинів, відсутність постійного місця роботи та самостійних засобів до існування. За такого очевидна можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_5 раніше багаторазово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, що вказує на свідоме неодноразове порушення загальноприйнятих норм поведінки та схильність ОСОБА_5 до вчинення крадіжок.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Раніше не одноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді