Справа № 357/2666/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження №0005433 від 19.11.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Фурси Білоцерківського району Київської області, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.02.2023 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

18 листопада 2023 року, близько 22:00 години, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 перебували поруч з буд. АДРЕСА_2 , де до останніх підійшов ОСОБА_4 . В цей час між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на фоні тривалих неприязних відносин стався конфлікт, в ході якого останній, діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілому, тримаючи в руках дерев`яну биту, підійшов до ОСОБА_6 та умисно наніс один удар в область лобу потерпілого, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани на голові, перелому лобної кістки праворуч, субдурального крововиливу, перелому кісток носа, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України, а саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та додатково пояснив, що приблизно за місяць до Нового року до нього додому прийшов ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння та почав робити зауваження щодо неналежного його спілкування зі своєю 12-річною сестрою ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_9 кинувся до нього битися, наніс тілесні ушкодження, після чого матір вигнала Мажару з квартири, а через деякий час останній повернувся з дерев`яною битою, однак в квартиру його не впустили. Через декілька днів після цього конфліктного випадку, він зустрів Мажару на автобусній зупинці по АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_7 . В обвинуваченого в руках була бита, яку він взяв з собою, щоб показати своїм друзям. Побачивши Мажару, відразу наніс йому один удар битою в лобну частину голови. Мажара впав, після чого він повернув його набік, щоб той не захлинувся кров`ю. В такому положенні залишив Мажару, оскільки з останнім був ОСОБА_10 та пішов додому.

2.4. Дослідження доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема, постанову про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 19.11.2023, квитанцію про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 165 від 12.02.2024, постанову про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2023, квитанцію про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 12 від 03.01.2024, ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2024, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2023.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано документи, які свідчать, що обвинувачений має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, перебуває на військовому обліку призовників ІНФОРМАЦІЯ_2 з 05.02.2020, на військову службу під час мобілізації не призивався, раніше судимий вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2023 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, у зв`язку з чим перебуває на обліку Білоцерківського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у АДРЕСА_2 з 07.04.2023.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом, у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які передбачені ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, на яку посилались в судовому засіданні прокурор та захисник - щире каяття.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілих осіб, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов свого відображення в матеріалах кримінального провадження та при судовому розгляді кримінального провадження. Так, суд установив, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину визнав, однак не висловив жаль з приводу учиненого ним, щиро не покаявся, не намагався відшкодувати потерпілому завдані збитки. Отже, реальних ознак, які б вказували на свідоме розкаяння, в обвинуваченого суд не вбачає.

Проте, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання вини обвинуваченим. Інших обставин, із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

Разом з тим, суд не визнає обставиною, яка відповідно до п. 11 ч.1 ст. 67 КК України обтяжує покарання - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, про яку зазначено в обвинувальному акті, оскільки така обставина, не є тотожною поняттю «в умовах воєнного стану», місце вчинення злочину не відноситься до районів вогневого ураження, тимчасової окупації чи проходу військ, тобто воєнні дії не проводяться, а тому обвинувачений ОСОБА_4 не мав можливості використати найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.1 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 27.02.2023 та остаточно призначити покарання у вид позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 2 (два) місяці, продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Захисник при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання просив врахувати, що обвинувачений визнає вину, активно сприяв розкриттю злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника та просив призначити йому мінімальне покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, обставини його вчинення, форму вини, наслідки діяння, особу винного, його молодий вік, відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, а також обставину, яка пом`якшує покарання, обтяжуючу обставину, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, оскільки вважає, що ОСОБА_4 є особою небезпечною для суспільства, маючу деформацію життєвих принципів, систематично вчиняє кримінальні правопорушення проти власності та життя та здоров`я осіб, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2023 ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Призначення ОСОБА_4 суворішого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

6. Цивільний позов не заявлений.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.01.2024 щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 29.02.2024, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2024 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27.04.2024, а тому суд вважає необхідним до призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 09.01.2024 по день набрання вироком законної сили за правилами ч.5 ст. 72 КК України.

При цьому, беручи до уваги вид і міру призначеного покарання, суд вважає, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін.

Витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо долі речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.121 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2023до покарання, призначеного за даним вироком, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 2 місяці.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання - 09 січня 2024 року.

Речові докази:

-змив речовини бурого кольору, поміщений до паперового конверту з відповідними написами та підписами, який відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 19.11.2023 та квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 165 від 12.02.2024 передано на зберігання до камери схову Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області - знищити;

- дерев`яну биту, поміщену до конверту та опечатано биркою, який відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 29.12.2023 та квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 12 від 03.01.2024 передано на зберігання до камери схову Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області - знищити.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1