26.02.2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 642/6582/23

Провадження №1-кп/642/22/24

26 лютого 2024 року

м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001372 від 06.09.2023 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Новоселівка, Нововодолазького району Харківської області, з середньою освітою, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 05.07.2021 Фрунзенским районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення покарання, звільнився з ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» 03.08.2023 року за відбуттям строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ленінського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001372 від 06.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України.

На обговорення учасників судового розгляду, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, було поставлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли. Прокурор зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недоведеність неможливості застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, надіслав суду заяву про проведення судових засідань за його відсутності.

Відповідно до ст.56 КПК України брати участь у судовому засіданні - це право, а не обов`язок потерпілого і його представника у кримінальному провадженні, перелік його прав не є вичерпним і не обмежується лише цією статтею, тому суд, порадившись на місці, ухвалив розпочати розгляд кримінального провадження за відсутністю потерпілої, вирішивши в ході подальшого судового розгляду необхідність її обов`язкової присутності.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 20.09.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 15.11.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.01.2024.

Ухвалою суду від 29.12.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.02.2024.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України суд зазначає наступне.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до 8 років, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, тобто відсутні стійкі соціальні зв`язки, неодноразово судимий, останній раз засуджений 05.07.2021 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення покарання, звільнився з ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» 03.08.2023 року за відбуттям строку покарання.

Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Існування ризику переховування обвинуваченим ОСОБА_4 від суду підтверджується наступним.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки санкцією ч.4 ст.186 КК України передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, що він не має стійких соціальних зв`язків, тому існують обґрунтовані ризики того, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_4 може покинути місце мешкання та виїхати за межі м.Харкова та області з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим наявний ризик його переховування від суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками чи потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, у разі задоволення судом такого клопотання. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Наявність зазначеного ризику обґрунтовується характером та обставинами вчинення злочину, а також тим, що на теперішній час ОСОБА_4 відомі відомості про особу потерпілого, свідків, місце їх проживання, коло спілкування, що дає йому можливість впивати на їх свідчення.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що він не має будь-яких офіційних та законних джерел доходу, у зв`язку з чим не виключена можливість того, що перебуваючи поза умовами ізоляції він може вчинити інші кримінальні правопорушення з метою забезпечення своїх елементарних життєвих потреб, неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини. При цьому, злочин, що інкриміновано ОСОБА_4 вчинено з корисливих мотивів.

Також суддя бере до уваги те, що на даний час до обставин, які підвищують ступінь встановлених ризиків, належить військова агресія російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на теперішній час не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим стосовно нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною третьої статті 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 20.09.2023 року визначено ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, достатньому для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, а саме у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч грн. п`ятсот двадцять) грн.

Суд вважає, що застава в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 грн., здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 318, 331, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Оголосити перерву в судовому засіданні до 12-00 години 25.03.2024 року.

Повторити виклик учасників судового розгляду.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 25.04.2024 включно.

Встановити строк дії даної ухвали до 25.04.2024 року включно.

Визначений ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 20.09.2023 року розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч грн. п`ятсот двадцять) грн. залишити без змін.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти строком на 60 днів наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України (у разі наявності.)

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для долучення до матеріалів особової справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вручення обвинуваченому.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в апеляційному порядку на підставі Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019р. №4-р/2019 до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала суду в іншій частині оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.02.2024

Суддя ОСОБА_1