ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року

м. Київ

Справа № 570/3719/22

Провадження № 51 - 411 км 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000392 від 01 серпня 2022 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

за ст. 286 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 на вирок Рівненського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі вказано обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Строк відбування додаткового покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами вказано обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз під час досудового розслідування загальною сумою 12 647 гривень 59 копійок.

Скасовано арешт автомобіля «VOLKSWAGEN-PASSAT В-6», реєстр. номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 04.08.2022 р. у справі № 570/2689/22.

Прийнято рішення щодо речового доказу.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

31 липня 2022 року приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN-PASSAT В-6», реєстр. номер НОМЕР_1 , рухаючись з боку вул. Жовтневої по проїзній частині вул. Плютинського, поблизу будинку № 7 в с. Зоря Рівненського району Рівненської області в напрямку автомобільної дороги Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне», проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, змінив напрямок руху та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , яка рухалася справа наліво по ходу руху автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT В-6», з боку другорядної дороги проїзної частини вул. 50-річчя Возз`єднання даного населеного пункту.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження. Порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.3 ПДР знаходяться у прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та суспільно-небезпечними наслідками.

Вироком Рівненського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року частково задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , скасовано вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, визнано ОСОБА_6 винним за ст. 286 ч. 2 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала та короткий зміст заперечень

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Посилаючись на положення ст. 420, 421 КПК України вказує на те, що апеляційний суд порушив ці вимоги процесуального закону, оскільки ухвалив свій вирок за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , який не порушував питання про погіршення свого становища. Вважає, що призначення апеляційним судом покарання у виді позбавлення волі замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі в розумінні вимог ст. 420, 421 КПК України є погіршенням становища обвинуваченого, у зв`язку із чим задоволення таким чином апеляційних вимог обвинуваченого є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Також, на думку прокурора, апеляційний суд не в повній мірі врахував фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме: вказана дорожньо-транспортна пригода сталася через те, що ОСОБА_6 був неуважним, не слідкував постійно за дорожньою обстановкою, рухаючись в населеному пункті, змінив напрямок руху та виїхав на зустрічну смугу, де допустив наїзд на велосипедиста, внаслідок чого для потерпілої настали тяжкі наслідки. А тому вважає, що не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суперечить вимогам ст. 65 КК України.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 та його захисник вказують на безпідставність її доводів та просять залишити її без задоволення.

Заперечень на касаційну скаргу прокурора від інших учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 420 ч. 2 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.

Відповідно до ст. 420 ч. 1 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною першою статті 421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , не погодившись із обвинувальним вироком суду першої інстанції щодо себе, оскаржив його в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду. Обвинувачений ОСОБА_6 просив апеляційний суд врахувати усі обставини, що пом`якшують покарання, а також дані, які з позитивного боку характеризують його особу, та призначити йому покарання, не пов`язане з обмеженням або позбавленням волі, застосувавши ст. 75 КК України. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі не просив апеляційний суд застосувати до нього закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або іншим чином погіршити його становище.

Ні прокурор, ні потерпіла чи її представник, не оскаржили вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав та умов, за яких він міг постановити свій вирок щодо ОСОБА_6 лише за апеляційною скаргою останнього.

Проте суд апеляційної інстанції в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та ухвалив свій вирок, яким визнав його винним за ст. 286 ч. 2 КК України і призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, призначивши ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 2 КК України основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки вийшов за межі апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_6 та погіршив його становище за відсутності апеляційних скарг прокурора, потерпілої чи її представника, чим порушив вимоги ст. 404 чч. 1, 2 та ст. 420 ч. 1, ст. 421 ч. 1 КПК України.

Отже, доводи касаційної скарги прокурора щодо допущеного апеляційним судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Щодо доводів касаційної скарги про невідповідність вимогам ст. 65 КК України вироку апеляційного суду в частині непризначення ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 2 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то вони є обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 55 ч. 1 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

Санкція ст. 286 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Суд апеляційної інстанції належним чином не врахував конкретні обставини скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який допустив порушення правил дорожнього руху та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, дійшовши до помилкового висновку про можливість його виправлення та перевиховання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З врахуванням наведеного, призначене ОСОБА_6 апеляційним судом покарання за ст. 286 ч. 2 КК України без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а касаційна скарга прокурора в цій частині також є обґрунтованою.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, танеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 пп. 1, 2 КПК України є підставами для скасування такого рішення.

За таких обставин, вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора- задоволенню.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання за ст. 286 ч. 2 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого санкцією зазначеної частини статті, слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Рівненського апеляційного суду від 20 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити в цій частині новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3