Справа № 468/2983/23
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

10.06.2024 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000221 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 року ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу із Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 .

31.08.2021 року ОСОБА_3 призначений на посаду старшого техніка 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введений воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався.

З 18.10.2022 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «МОКГВВ» МОР, звідки був виписаний 28.10.2022 року.

Проте з 29.10.2022 року ОСОБА_3 , діючи умисно протиправно з метою тимчасового ухилення від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця тимчасової дислокації 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза межами місця несення служби, проводячи час на власний розсуд, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби, до 06.12.2023 року, коли ОСОБА_3 повідомив про себе відповідному підрозділу Державного бюро розслідувань та добровільно прибув до нього.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. 5 КК України нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_3 визнав повністю, підтвердивши викладені в обвинувальному акті обставини, та вказав, що дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 29.10.2022 року після завершення стаціонарного лікування 29.10.2022 року не прибув до місця тимчасової дислокації його підрозділу біля АДРЕСА_2 та поїхав додому, де перебував до 06.12.2023 року, коли з`явився до слідчого. Вказує, що, отримавши припис від ДБР про необхідність повернення на військову службу кілька разів приїздив до АДРЕСА_3 до свого командування, але те відмовилось його поновлювати на службі до завершення розгляду кримінального провадження. При цьому у вчиненому розкаюється та бажає продовжити військову службу.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується комплексом досліджених в суді доказів.

Відповідно до витягу з наказу №237 від 31.08.2021 року штаб-сержант ОСОБА_3 призначений на посаду старшого техніка 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до матеріалів службового розслідування військовослужбовець ОСОБА_3 18.10.2022 року самовільно залишив підрозділ військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 .

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №2168 від 28.10.2022 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 18.10.2022 року по 28.10.2022 року включно.

Таким чином описані вище обставини вказують на доведеність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.5 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу винного, який за місцем служби характеризується посередньо, характер вчиненого ним кримінального правопорушення, що віднесений до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає його з`явлення із зізнанням і щире каяття, які підтверджуються тим, що протягом досудового розслідування та судового розгляду він свою вину в чиненні даного кримінального правопорушення визнав, у зв`язку з чим самостійно з`явився до слідчого, оскільки в реєстрі матеріалів кримінального провадження відсутні відомості про розшук чи затримання ОСОБА_3 , а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

З врахуванням наведених обставин, при наявності ряду обставин, які пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, неодноразово брав участь в АТО, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання за ч.5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією ч.5 ст. 407 КК України, у виді двох років позбавлення волі.

Щодо можливості застосування статті 69 КК України, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 4, ч.2 ст. 5 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Згідно з ч.3 ст. 4 КК України часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Обвинувачений не з`явився на службу без поважних причин 29.10.2022 року і на той час з врахуванням диспозицій ст. 407 КК України і ст. 172-11 КУпАП таке діяння тягло за собою кримінальну відповідальність за умови, що таке нез`явлення військовослужбовця на службу тривало більше десяти діб.

Отже після спливу десяти діб з дня такого нез`явлення на службу військовослужбовцем кримінальне правопорушення було закінченим та в подальшому стало триваючим до часу з`явлення військовослужбовця.

За такого, відповідно до ст. 4, 5 КК України до вказаного кримінального правопорушення мають застосовуватись положення КК України, які були чинними на 07.11.2022 року (на завершення десятого дня з часу нез`явлення на службу обвинуваченого).

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Разом з тим такі обмеження щодо можливості застосування положень статті 69 КК України щодо випадків засудження за кримінальне правопорушення, передбачене, зокрема, статтею 407 КК України, діють з 27.01.2023 року.

Натомість станом на 07.11.2022 року ст. 69 КК України не мала застережень щодо кримінальних правопорушень, передбачених статтею 407 КК України.

Оскільки триваюче кримінальне правопорушення було вчинене та розпочалося в період дії редакції ст. 69 КК України, яка не передбачала обмежень її застосування до ст. 407 КК України, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі положень ст. 69 КК України (в редакції, яка діяла до внесення змін законом України від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ), з врахуванням правил зворотної дії закону в часі, визначених в ст. 5 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченого, який перебуває на військовій службі, бажає надалі виконувати обов`язки військової служби, суд вважає доцільним, відповідно до ст. 58 КК України замінити обвинуваченому покарання у виді 2 років позбавлення волі на службові обмеження для військовослужбовців на той самий строк з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із сум грошового забезпечення обвинуваченого, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України, і призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України (в редакції, яка діяла до внесення змін законом України від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ) у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_3 замість покарання у виді позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки з відрахуванням в дохід держави п`ятнадцяти відсотків із суми його грошового забезпечення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

Суддя