ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня2024 року

м. Київ

справа№752/2741/18

провадження№51-1254км24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заучастю:

секретарясудовогозасідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувувідкритомусудовомузасіданнікасаційнускаргупрокурора, якийбравучастьурозглядісправисудомапеляційноїінстанції, наухвалуКиївськогоапеляційногосудувід05грудня2023 року у кримінальномупровадженніщодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинаУкраїни, уродженця м. Южноукраїнська Миколаївської області, проживаючого у АДРЕСА_1 ), такого, що не має судимості,

засудженогозавчиненнякримінальнихправопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженогосудовогорішенняівстановленісудамипершоїтаапеляційноїінстанційобставини

ЗавирокомГолосіївськогорайонногосудум. Києвавід03 серпня 2023 року ОСОБА_7 було засудженодо покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 185 КК - на строк 3 роки, за ч. 4 ст. 185 КК - на строк5 років, а напідставі частин 1, 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністюзлочинів йомувизначеноостаточнепокаранняшляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставіст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено відвідбуванняпризначеногопокаранняз випробуванням зіспитовимстрокомтривалістю3 рокиіпокладенонаньоговиконанняобов`язків, передбаченихст. 76 КК.

Вирішенопитаннящодоречовихдоказів.

Судвизнав ОСОБА_7 винуватим украдіжках, вчинених за попередньою змовою групою осіб, повторной в умовахвоєнногостану, заобставин, детальновикладенихувироку.

Як установив суд, у невстановлені досудовим розслідуванням та судом час і місці у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (стосовно якого кримінальне провадження закрито ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року на підставі абз. 2 ч. 7 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з його смертю) виник умисел на таємне викрадення акумуляторів з автомобілів на одній з вулиць Голосіївського району м. Києва.

З цією метою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 16 січня 2018 року приблизно о 02 год 00 хв., маючи із собою заздалегідь підготовлені інструменти, на АДРЕСА_2 , упевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, відкрили водійські двері автомобіля марки ВАЗ 21043 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) та капот звідки викрали акумулятор, після чого перемістили вказаний акумулятор на відстань 50 м у схованку біля паркану.

Того ж дня, приблизно о 02 год 40 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 біля будинку № 4 на вул. Мейтуса в автомобілі ВАЗ 21150 (державний номерний знак НОМЕР_2 ) розбили скло задньої лівої двері та відкрили капот указаного автомобіля звідки таємно викрали акумулятор, після чого перемістили його на відстань 10-20 м та залишили поруч із невстановленим автомобілем.

У той же день, приблизно о 03 год 00 хв., біля будинку №52-а на вул. Ломоносова ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зламавши решітку радіатора в автомобілі марки ЗАЗ «TF55YO» (державний номерний знак НОМЕР_3 ), відкрили капот звідки таємно викрали акумулятор, після чого перемістили його на відстань 10-20 м та залишили поруч із невстановленим автомобілем.

Продовжуючи злочинні дії, того ж дня, приблизно о 03 год 40 хв., біля будинку № 50/2 на вул. Ломоносова в аналогічний спосіб ОСОБА_7 та з ОСОБА_8 відкрили капот автомобіля ЗАЗ «Lanos» (державний номерний знак НОМЕР_4 ), звідки таємно викрали акумулятор та, тримаючи його при собі, попрямували з місця злочину, однак були затримані працівниками поліції.

Крім того, ОСОБА_7 08 вересня 2022 року, в умовах воєнного стану, який було введено Указом ПрезидентаУкраїнивід24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введеннявоєнногостанувУкраїні», затвердженого Законом Українивід 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебуваючи у торговому залі магазину «Лоток», розташованого на вул. Ломоносова 50/2 у м. Києві, шляхом відкритого доступу, з полиці таємно викрав дві банки з лососевою ікрою ТМ «Камчадал», вагою по 100 г кожна загальною вартістю 330 грн 90 коп., чим заподіяв ТОВ «ЛК-ТРАНС» матеріальну шкоду на вказану суму.

Київськийапеляційнийсудухвалоювід05грудня2023 року залишиввказанийвирокбеззмін.

Вимоги касаційноїскаргитаузагальненідоводиособи, якаїхподала

Укасаційнійскарзіпрокурорпроситьнапідставах, передбаченихч. 1 ст. 438 КПК, скасуватиухвалуапеляційногосудущодо ОСОБА_7 іпризначитиновийрозглядуцьомусуді. Затвердженнямскаржника, апеляційнийсудповноюміроюневрахувавтяжкостівчиненихзлочинів, їхнаслідківтаособивинного.Сторона обвинувачення зазначає, що поза увагою апеляційного суду залишилися і фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема, що останній заздалегідь приготувався до вчинення корисливого злочину, вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб, викрав акумулятори з 4 автомобілів, пошкодивши цілісність транспортних засобів. Викрадене майно було повернуто потерпілим працівниками поліції; будучи викритим після вчинення ряду крадіжок, не вжив заходів щодо пошуку законних джерел здобуття засобів існування, а знову в умовах воєнного стану викрав з магазину товар, який не є продуктами першої необхідності. З огляду на вказане касатор вважає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано погодився з неправомірним рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, відхиливши апеляційну скаргу сторони обвинувачення, внаслідок чого було неправильно застосовано кримінальний закон, що потяглонесправедливістьзаходупримусу. За змістом касаційної скарги, прокурор вважає оспорювану ухвалу такою, що не відповідає приписам ст. 419 КПК.

Учасникамкримінальногопровадженнябулоналежнимчиномповідомленопродату, частамісцекасаційногорозгляду, клопотаньпройоговідкладеннядосудукасаційноїінстанціїне надходило.

Позиції учасниківсудовогопровадження

Усудікасаційноїінстанціїпрокурорпідтрималакасаційнускаргу, засуджений та його захисник заперечили обґрунтованість вимог сторони обвинувачення.

Мотиви Суду

Заслухавшидоповідьсудді, поясненняпрокурора, думку засудженого та його захисника, перевірившиматеріаликримінальногопровадженняйдоводи, викладеніу касаційнійскарзі, колегіясудівдійшлависновку, щоподанаскаргане підлягає задоволеннюзоглядуна таке.

Висновки суду про подію злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні та юридична-правова оцінка діяння за частинами 2, 4 ст. 185 КК у касаційній скарзі не заперечуються.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Виходячи із законодавчих положень, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Домірність є проявом справедливості кримінальної відповідальностіяк однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Тому не може вважатися справедливим обрання більш суворого покарання з огляду лише на кримінальне минуле особи, без належного врахування особливостей конкретного злочину й інших даних, які всебічно характеризують винного та відображають його ставлення до вчиненого.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За правилами ст. 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Відповідно до ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, з яких заявлені вимоги визнано необґрунтованими.

У результаті перевірки справи у порядку касаційної процедури встановлено, що апеляційний суд, ухвалюючи своє рішення, керувався саме наведеними нормами права.

Так, за змістом ухвали, переглядаючи вирок у межах скарги прокурора та вирішуючи питання про справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК, апеляційний суд урахував, що вчинені ним правопорушення за класифікацією є злочинами середньої тяжкості та тяжким. Крім того, суд узяв до уваги всі дані про особу винного, у тому числі й про його минуле.

Водночас суд апеляційної інстанції зважив на відсутність завданої шкоди та претензій з боку потерпілих. Не залишилися без оцінки згаданого суду те, що ОСОБА_7 проходить лікування у реабілітаційному центрі з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання наркотичних засобів та психотропних речовин, де він характеризується позитивно як особа, яка свідомо стала на шлях виправлення. Врахував суд й відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на всі ці обставини, на позитивні зміни у поведінці засудженого, які свідчать про його намір стати на шлях виправлення, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про можливість досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою впродовж максимального іспитового строку, передбаченого ч. 4 ст. 75 КК, визнавши такий захід примусу справедливим і таким, що відповідає меті покарання та загальним засадам.

Переконливих доводів на спростування таких висновків суду апеляційної інстанції у касаційній скарзі не наведено.

Усупереч посиланням прокурора вказаний суд ретельно перевірив доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі, і аргументовано відмовив у задоволенні заявлених вимог, зазначивши підстави.

Оспорювана ухвала відповідає положенням ст. 419 КПК.

У контексті наведеного не можна визнати достатніми й спроможними доводи прокурора про незаконність оскарженого судового рішення.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали апеляційного суду під час розгляду кримінального провадження у порядку касаційної процедури, не встановлено.

Крім того, як убачається з наданої засудженим у судовому засіданні касаційному суду довідки, виданої реабілітаційним центром «Новий Шлях» 03 червня 2024 року, ОСОБА_7 є волонтером вказаного Центру, проживає у ньому та проходить тривале лікування, зокрема на теперішній час успішно проходить програму одужання; характеризується як людина, яка свідомо стала на шлях виправлення з сумлінною поведінкою, активно приймає участь у лекційно-терапевтичних групах, трудотерапії та в громадському житті Центру, один з перших працевлаштувався.

Зазначені обставини вказують на позитивні зміни у поведінці засудженого та свідчать про те, що ОСОБА_7 намагається виправдати довіру суду.

Враховуючи наведене, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення, аухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3