Справа № 204/6734/22
ВИРОК

іменем України

07.03.2024 року м.Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового розгляду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000613 від 11.05.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Володарського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року №2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки від 21 грудня 1965 року №2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, встановлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що агресією є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року ШЗ/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які с додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії РФ на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим були достовірно відомі ОСОБА_5 .

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рц/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891- VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення, у складі РФ нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума РФ, а 21 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів РФ, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон РФ № 6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

Надалі, продовжуючи підривну діяльність проти України, РФ утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади РФ, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно- правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії Російської Федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання та анексії.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, Збройними силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам зброї та підрозділам ЗСУ, також військовими формуваннями РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану продовжено Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, № 259/22 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022 - з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24.02.2022 збройними формуваннями Російської Федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

Зокрема, починаючи з початку березня поточного року, більш точна дата не встановлена, до цього часу Російською Федерацією тимчасово окуповано територію смт. Нікольське, Донецької області.

Представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території смт. Нікольське, Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану Російською Федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території м. Волноваха Донецької області здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу Російської Федерації.

03.06.2022 представниками держави-агресора на тимчасово окупованій території смт. Нікольське Донецької області, серед іншого, організовано роботу не передбачену законодавством України - т.зв. «администрацию Володарского района Донецкой народной республики», на який незаконно покладено здійснення функції властивих міській раді України.

Так, у громадянина України ОСОБА_5 з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу Російської Федерації, будучи обізнаним про факт ведення вказаною державою агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані її території, виник умисел на співпрацю з представниками держави-агресора.

У невстановлений час, але не пізніше 24.02.2022, ОСОБА_5 обіймав посаду заступника голови Нікольської селищної територіальної громади, Маріупольського району, Донецької області.

На початку червня 2022 року, більш точна дата не встановлена, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території - в смт. Нікольське, Донецької області, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надав згоду і добровільно був призначений головою окупаційної «администрации Володарского района Донецкой народной республики», створеного на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації.

03.06.2022 так званим «Указом главы Донецкой народной республики об администрации Володарского района №263 от 03.06.2022» створено так звану окупаційну «администрацию Володарского района Донецкой народной республики» та призначено так званим головою окупаційної «администрации Володарского района Донецкой народной республики» ОСОБА_5 .

З 03.06.2022 на ОСОБА_5 , як на так званого голову окупаційної «администрации Володарского района Донецкой народной республики», покладено обов`язки щодо розробки і погодження з так званою «Администрацией Главы Донецкой народной республики» і затвердження положення про «администрацию Володарского района Донецкой народной республики», її структури і штату; організації і проведення заходів із реєстрації так званої «администрации Волновахского района» в органах реєстрації ДНР; створення територіальних сільських/селищних окупаційних адміністрацій підконтрольних ДНР, призначення їх керівників, а також затвердження положень про вказані органи; розподіл гуманітарної допомоги серед місцевих мешканців, що надходить з боку рф.

Далі, у невстановлений час, але не пізніше 07.06.2022, в ході реалізації злочинного умислу з метою встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань, окупаційної адміністрації держави-агресора, співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією ОСОБА_5 , займаючи посаду т.зв. голови окупаційної «администрации Володарского района Донецкой народной республики», провів зустріч із представниками влади держави агресора, а саме: з «губернатором Липецкой области» ОСОБА_6 , в ході якої була укладена угода про співробітництво між т.зв. «Володарским районом днр» та «Липецкой областью рф».

Отже, громадянин України ОСОБА_5 у період з 03.06.2022 до теперішнього часу, перебуваючи на вказаній посаді, виконує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації російської федерації, а саме: в т.зв. «администрации Володарского района Донецкой народной республики» в окупованому смт. Нікольське Донецької області.

В судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_5 не здійснювався, судовий розгляд проводився в порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст. 323 КПК України.

При цьому, в порядку ч. 3 ст. 323 КПК України судові повістки про виклик обвинуваченого надсилалася за останнім відомим місцем його реєстрації з публікацією в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду, однак в судове засідання він не з`явився.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується такими дослідженими в судовому засіданні доказами в обсязі, визначеному з урахуванням думки учасників судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він є головою Нікольської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області, в 2021 році його заступником був призначений ОСОБА_5 , стосунки між ними були робочими. Після початку повномасштабного вторгнення російських військ він та ОСОБА_5 продовжували виконувати обов`язки щодо забезпечення життєдіяльності громади в умовах бойових дій (організація укриттів, забезпечення населення водою, прибирання сміття, тощо) до повної окупації смт. Нікольське. Після чого, ОСОБА_5 повідомив йому, що має намір працювати в органах окупаційної влади, до якої він ставився лояльно, підтримував політику держави-анресора. 17.04.2022 року ОСОБА_7 виїхав на на підконтрольну України територію, з ОСОБА_5 більше не спілкувався. Пізніше за його участю було переглянуто відеоролик, зі змісту якого вбачалося, що ОСОБА_5 призначено головою окупаційної адміністратиції Володарського району ДНР, а також він впізнавав його за фотознімками.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 вона знала з 2021 року, після його призначення на посаду заступника голови Нікольської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області. На той час свідок проживала в с. Темрюк Нікольської селищної територіальної громади, працювала бухгалтером в місцевій школі. Після початку повномасштабного вторгнення російських військ вона залишалася за місцем свого проживання. В кінці травня на початку червня 2022 року, коли територія вказаної громади була повністю окупована, ОСОБА_5 прибув в с. Темрюк, де представлявся головою адміністратиції Володарського району ДНР, після чого він проводив 2-3 зустрічі з населенням, закликав працювати «на благо ДНР». Натяків на те, що позиція ОСОБА_5 була вимушеною, свідок не помітила. Виконуючи свої посадові обов`язки, ОСОБА_5 видавав накази та розпорядження, а також призначав керівників підпорядкованих окупаційних адміністрацій. 22.06.2022 року свідок виїхала на підконтрольну України територію. Пізніше вона впізнала ОСОБА_5 за фотознімками, а також за її участю переглядався відеоролик з ним.

Згідно протоколу огляду від 03 червня 2022 року слідчим було оглянуто публікацію, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_2 на Інтернет сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 . Публікація містить документ, виданий т.зв. «головою днр» - ОСОБА_9 під назвою «Указ Главы Донецкой Народной Республики №263 от 03.06.2022 года | Об администрации Володарского района» наступного змісту: «В целях обеспечения законности и порядка, нормальной жизнедеятельности, а также функционирования предприятий, учреждений, организаций и иных объектов на територии освобожденных населенных пунктов, ранее находившихся под контролем Украины, руководствуясь Временным (типовым) положением о местных администрациях Донецкой Народной Республики, утвержденным Указом Главы Донецкой Республики от 19 января 2015 года №13», ПОСТАНОВЛЯЮ: 1. Создать местную администрацию Донецкой народной республики администрацию Володарского района. 2. Назначить ОСОБА_5 главой администрации Володарского района. 3. Главе администрации Володарского района: 3.1 Обеспечить разработку, согласование с Администрацией Главы Донецкой Народной Республики и утверждение положения об администрации Володарского района, ее структуры и штата. 3.2 Организовать в установленом порядке проведение мероприятий, связаных с государственной регистрацией администрации Володарского района. При необходимости обеспечить по согласованию с Администрацией Главы Донецкой Народной Республики создание территориальных органов (сельских/поселковых администраций), назначение их руководителей, а также утверждение положения об этих органах.» Далі в ході огляду було здійснено завантаження документу під назвою «Ukaz_N263_0306202.pdf» Даний файл скаладється із 2 сторінок та містить відксканований документ під назвою «Указ Главы Донецкой Народной Республики Об администрации Володарского района», роздрукована копія якого була досліджена в судовому засіданні. З метою збереження отриманих даних та недопущення видалення інформації з мережі Інтернет здійснено повне збереження Web-сторінки за допомогою браузера « ОСОБА_10 » на робочому столі комп`ютера у папці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та здійснено архівацію вказаної публікації за допомогою Інтернет ресурсу «arhive.today».

Згідно протоколу огляду від 08 червня 2022 року слідчим було оглянуто публікацію, яка розміщена 20.05.2022 на офіційному сайті Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України за посилання ІНФОРМАЦІЯ_6 Оглядом вказаної сторінки встановлено, що на цій сторінці міститься публікація у вигляді статті із доданими до неї файлом у форматі (.pdf). Дана публікація містить у собі наказ під назвою «Про внесення змін до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75». Далі в ході огляду було відкрито прикріплений до публікації файл у форматі (.pdf) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 » розміром 6,54 мб., який складається із 9 сторінок та змістовно містить у собі перелік населених пунктів, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) станом на 18 травня 2022 року, до якого включено Маріупольський район Донецької області. Збережений на службовий комп`ютер в ході проведеного огляду файл роздруковано та долучено як невід`мний додаток до даного протоколу, який був досліджений в судовому засіданні.

Згідно протоколу огляду від 15 червня 2022 року слідчим було оглянуто Інтернет сторінку відеохостингу «Youtube», розташованої за адресою «http://youtube.com/watch?v=0pDeB1BMsyc». Оглядом вказаної сторінки встановлено, що вона містить відеозапис під назвою «До конца года сделаем», - Липецкая область восстановит Володарский район ДНР. 08.06.2022», відеозапис розміщений користувачем « ОСОБА_11 » ІНФОРМАЦІЯ_8 , тривалість відеозапису 01 хв. 43 с., на якому зафікосвано репортаж з особою чоловічої статі, одягненої вкостюм світлого кольору та сорочку. Під відеозаписом мається текст наступного змісту « ОСОБА_12 . Глава Администрации Володарского района». Вказаний відеозапис збережений на службовий комп`ютер та за допомогою програмного забезпечення записаний на лазерний оптичний диск DVD-R, який був досліджений в судовому засіданні.

Згідно протоколу огляду від 15 червня 2022 року в месенджері Telegram було оглянуто канал « ІНФОРМАЦІЯ_9 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 Серед новин, розміщених на вказаному Telegram-каналі виявлено публікацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка має посилання ІНФОРМАЦІЯ_10 Оглядом вказаної публікації встановлено, що вона містить фотозображення та додану до них статтю насупного змісту: «Губернатор Липецкой области ОСОБА_13 и глава администрации Володарского района ОСОБА_12 подписали соглашение о сотрудничестве. «У нас достаточно плотное сотрудничество с Володарским районом, уже прибыло в район 250 тонн груза, сегодня мы будем передавать 5 новых автобусов. Кроме того, наши специалисты, которые плотно работают последнюю неделю, составили предварительные сметы по тому, что предполагается сделать. Планируем доделать две школы, детский сад, подготовить котельные к осенне-зимнему периоду и помочь в ремонте кровель. Сегодня с коллегами займемся хозяйственными работами: поймем сроки, определим подрядчиков. То есть займемся техническими вопросами», - сообщил ОСОБА_13 ». Також, було виявлено публікацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_11 за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_10 ». Оглядом вказаної публікації встановлено, що вона містить відеозапис, тривалістю 01 хв. 05 с., з доданим коментарем наступного змісту: «Губернатор ІНФОРМАЦІЯ_12 подписали Соглашение о сотрудничестве». В ході огляду вищевказані файли були збережені та записані на оптичний диск DVD-R «HP», який був досліджений в судовому засіданні.

З протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 30.06.2022 року вбачається, що свідок ОСОБА_7 впізнав на фотознімку ОСОБА_5 , оскільки знає його особисто з 2000 року, працював разом з ним з 2020 року. Фотознімок ОСОБА_5 отриманий в ході огляду мережі Інтернет.

Згідно протоколу огляду інтренет-сторінки від 30.06.2022 року, проведеного оперуповноваженим Маріупольського МРВ 2 (з дислокацією у м. Маріуполі) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях на підставі постанови слідчого про доручення проведення слідчих (розшукових) дій від 11.05.2022 року, за участю свідка ОСОБА_7 на відеохостингу «YouTube» було виявлено відеоматеріал, що розміщений ІНФОРМАЦІЯ_8 за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_13 » із заголовком ««До конца года сделаем», - Липецкая область восстановит Володарский район ДНР. 08.06.202», зі змісту якого встановлено, що до смт. Володарське приїхав губернатор Ліпецької області рф ОСОБА_14 для надання допомоги у відбудові населеного пункту, який мав зустріч з т.зв. головою окупаційної адміністрації Володанського району ДНР. В ході огляду відеозапису свідок ОСОБА_7 впізнав останнього, як ОСОБА_5 , який обіймав посаду заступника голови Нікольської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області. Збережений ході проведеного огляду відеозапис за допомогою програмного забезпечення записано на лазерний оптичний диск DVD-R марки «Videx», об`ємом 4.7 GB, який був досліджений в судовому засіданні.

З протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 04.07.2022 року вбачається, що свідок ОСОБА_8 впізнала на фотознімку ОСОБА_5 , якого вона неодноразов бачила та знає особисто. Фотознімок ОСОБА_5 отриманий в ході огляду мережі Інтернет.

Згідно протоколу огляду інтренет-сторінки від 04.07.2022 року, проведеного оперуповноваженим Маріупольського МРВ 2 (з дислокацією у м. Маріуполі) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях на підставі постанови слідчого про доручення проведення слідчих (розшукових) дій від 11.05.2022 року, за участю свідка ОСОБА_8 на відеохостингу «YouTube» було виявлено відеоматеріал, що розміщений ІНФОРМАЦІЯ_8 за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_13 » із заголовком ««До конца года сделаем», - Липецкая область восстановит Володарский район ДНР. 08.06.202», зі змісту якого встановлено, що до смт. Володарське приїхав губернатор Ліпецької області рф ОСОБА_14 для надання допомоги у відбудові населеного пункту, який мав зустріч з т.зв. головою окупаційної адміністрації Володанського району ДНР. В ході огляду відеозапису свідок ОСОБА_8 впізнала останнього, як ОСОБА_5 , який обіймав посаду заступника голови Нікольської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області. Збережений ході проведеного огляду відеозапис за допомогою програмного забезпечення записано на лазерний оптичний диск DVD-R марки «Videx», об`ємом 4.7 GB, який був досліджений в судовому засіданні.

З копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Володарським РВ УМВС України в Донецькій області від 26.03.1996 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

Також, в судовому засіданні були досліджені такі процесуальні документи, надані стороною обвинувачення на підтвердження допустимості вищевказаних письмових доказів.

Так, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 11.05.2022 року були внесені відомості за № 0000613 за фактом переходу ОСОБА_5 на бік ворога шляхом призначення окупаційною владою на посаду голови адміністрації Володарського району, т.зв. «днр» за ч.5 ст. 111-1 КК України.

02.08.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.5 ст. 111-1 КК України, постновою слідчого залучено захисника для участі у кримінальному провадженні для здійснення захисту підозрюваного ОСОБА_5 .

Постановою слідчого від 06.08.2022 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у регшіональний, державний (міждержавний), міжнародний розшук.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2022 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18.08.2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальну провадженні за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24.08.2022 року накладено арешт на майно ОСОБА_5 з метою забезпечення можливої конфіскації майна, а саме: земельну ділянку площею 2 га, кадастровий №:06:000:1227, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 217; легковий автомобіль марки CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 відпоідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Згідно роздрукованих копій Інтернет сторінки Офісу Генерального прокурора виявлені публікації повісток про виклик ОСОБА_5 до СВ № 2 (з дислокацією у м. Маріуполі) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях на 02.08.2022, 03.08.2022, 04.08.2022.

Також, згідно протоколу огляду від 19 серпня 2022 року слідчим було оглянуто Інтернет сторінку Офісу Генерального прокурора за посиланням «http://www.gp.gov.ua», яка містить публікації повісток про виклики підозрюваних, серед яких виявлено «Повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування та повістка про виклик ОСОБА_5 на 24.08.2022».

Крім того, дослідженням в судовому засіданні газет «Урядовий кур`єр» за 27.07.2022 року та 20.08.2022 року встановлено, що вони містять публікації повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування та повістки про виклик ОСОБА_5 на вищевказані дати.

Оцінюючи показання, дані в судовому засіданні свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд вважає їх правдивими, оскільки вони є логічними, послідовними, не суперечать іншим встановленим судом фактичним обставинам справи. Зазначені показання були безпосередньо отримані судом в ході судового розгляду відповідно до вимог ч.ч.3-5 ст. 95 КПК України, а тому підстав не приймати їх за основу у суду немає.

Оцінюючи вищевказані письмові докази, суд вважає їх належними та допустимим, оскільки вони містять відомості щодо фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також отримані та надані стороною обвинувачення в порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність належних, допустимих та достовірних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вони узгоджуються між собою і в своїй сукупності доводять подію кримінального правопорушення, вину ОСОБА_5 в його вчиненні, а також є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Так, зміст досліджених в судовому засіданні показань свідків та письмових доказів, зокрема протоколів огляду в мережі Інтернет, офіційного сайту Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, відеохостингу «Youtube», месенджеру Telegram, протоколів предявлення особи для впізнання за фотознімками, протоколів огляду інренет-сторінок за участю свідків, підтверджує факт добровільного зайняття ОСОБА_5 посади в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а саме: в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Враховуючи обсяг та зміст обов`язків на вказаній посаді, покладених на нього т.зв. «головою днр» ОСОБА_9 згідно «Указу Главы Донецкой Народной Республики №263 от 03.06.2022 года, які він фактично виконував, що підтвероджується відеозаписами, розміщеними на Інтернет сторінці відеохостингу «Youtube» та в Telegram-каналі, показаннями свідка ОСОБА_8 , судом встанволено, що вони пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функції.

При цьому, обвинувачений, який до 24.02.2022 року обіймав посаду заступника голови Нікольської селищної територіальної громади Маріупольського району Донецької області, усвідомлював факт збройної агресії з боку російської федерації та окупації території України, створення окупаційною владою незаконних органів, що вказує на добровільність зайняття ним посади в окупаційній адміністрації держави-агресора, враховуючи характер його дій, їх послідовність та тривалість. В той же час, відомостей про те, що ОСОБА_5 виконував посадові обов`язки в незаконних органах влади під психологічним впливом або фізичним примусом, для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому, іншим особам або інтересам держави, в судовому засіданні не встановлено.

Тобто, вищевказані встановлені судом обставини спростовують доводи сторони захисту про недоведеність вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правпорушення.

Також, судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Так, стороною обвинувачення під час досудового розслідування використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема повідомлення про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування, повістки про його виклик відповідно до вимог ч.8 ст. 135 КПК України були опубліковані в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, копії процесуальних документів на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України вручені захиснику.

Під час спеціального судового провадження судом вжито заходів про забезпечення доступу обвинуваченого до правосуддя шляхом своєчасної публікації повісток про виклик в кожне судове засіданні в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Захисник ОСОБА_4 , призначений ОСОБА_5 ухвалою суду від 30.01.2023 року, здійснював активний захист обвинуваченого, брав участь в допиті свідків, досліджені письмових доказів сторони обвинувачення, виступаючи в судових дебатах, заперечував проти обвинувачення.

Таким чином, суд вважає, що в результаті здійснення спеціального досудового розслідування та проведення спеціального судового провадження були дотримані права обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні повністю доведена вина ОСОБА_5 у колабораційній діяльності, тобто добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, в тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується вимогами статей 65-67 КК України і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, при призначені обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належать до категорії тяжкого злочину проти основ національної безпеки, характеризуються прямим умислом, має підвищену суспільну небезпеку в умовах воєнного стану.

Розглядаючи питання про особу винного, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, проживає на тимчасово окупованій території. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.5 ст.111-1 КК України, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, з конфіскацією майна, що буде відповідати меті призначення покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної слід залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи призначення судом покарання у виді конфіскації майна підстави для скасування арешту майна відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 371, 373-374, ч.15 ст.615 Кримінального процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з наданням публічних послуг, виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, строком на 10 (десять) років, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного затримання після звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної - залишити без змін.

Арешт майна, власником якого є ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24.08.2022 року, а саме: земельної ділянки площею 2 га, кадастровий №:06:000:1227, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 217; легкового автомобіля марки CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN- НОМЕР_3 - залишити до фактичного виконання вироку в частині конфіскації майна.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1