ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/614/24 Справа № 182/139/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.1 ст.115, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Катеринівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, із освітою 8 класів, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, який не має реєстрації, фактично проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимого,

продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 03 травня 2024 року, без визначення застави,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року клопотання прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 було задоволено та продовжено строк застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 03 травня 2024 року, без визначення застави.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 05 січня 2024 року звільнився з ДУ «Солонянська ВК (№21)», де відбував покарання за вчинення умисних корисливих злочинів та вранці 06 січня 2024 року приїхав до м. Нікополь, де в приміщенні гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 познайомився з ОСОБА_9 .. В подальшому, 06 січня 2024 року приблизно о 13 годині 30 хвилин 06 січня 2024 року, ОСОБА_8 , перебуваючи разом із ОСОБА_9 , в занедбаній споруді колишнього електричного трансформатора за координатами 47,58529455, 34,3943856, що розташована неподалік залізничного вокзалу по АДРЕСА_3 штовхнув ОСОБА_9 , яка перебувала відносно до нього спинною в нахиленому стані, на землю та наніс їй декілька ударів по голові шматком цегли, яку підібрав із землі, чим заподіяв їй згідно висновку експерта №19 від 06.02.2024 тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Також, 06 січня 2024 року ОСОБА_8 приблизно в 13.40 год., знаходячись поблизу занедбаної споруди колишнього електричного трансформатора за координатами 47,58529455, 34,3943856, що розташована неподалік залізничного вокзалу по АДРЕСА_3 , після вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час дії Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», викрав мобільний телефон «NОKІА 220 RM-969»., вартість якого згідно висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 89 від 10.01.2024 становить 456 грн. 67 коп., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на вказану суму. Після чого ОСОБА_8 з місця злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що на даній стадії кримінального провадження, стороною обвинувачення доведено, що повідомлена ОСОБА_8 , підозра є обґрунтованою. Крім того, у судовому засіданні прокурором доведено факт продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, на думку слідчого судді, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особи та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) поєднаного з насильством, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя розмір застави йому не визначав.

Не погодившись із рішенням слідчого судді підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року.

Обгрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги підозрюваний зазначає, що підстави для продовження строку раніше обраного щодо нього запобіжного заходу, на які у клопотанні посилається прокурор є необґрунтованими та недоведеними.

Апелянт посилається на те, що обставина наявності у нього судимості раніше, відсутності родичів, крім сестри, та відсутність заощаджень не можуть свідчити про можливість обрання щодо останнього виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окремо ОСОБА_8 звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей про визнання або невизнання ним вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а також не зазначено про наявність пом`якшючих обставин.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши самого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої, четвертої та п`ятої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, перший з яких є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає підстави для продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його дії.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором та продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи суворість можливого покарання, може переховуватись від органу досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено факт продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_8 , останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки та потерпілі у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_8 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження строку запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На переконання апеляційного суду існування вищевказаних ризиків є достатньою підставою для продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.185 КК України, перший з яких є особливо тяжким злочином та у разі визнання судом винним останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, останній може понести покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Слідчий суддя належним чином застосував і положення ч. 4 ст. 183 КПК та не визначав альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, врахувавши відомості про особу підозрюваного та тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

ухвалила :

Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2024 року про продовження строку застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч.1 ст.115, ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 , строком на 60 діб, тобто до 03 травня 2024 року, без визначення застави залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4