В И Р О К

іменем України

22 квітня 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області :

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

за відсутності потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000222 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бірки Зміївського району Харківської області, є громадянином України, має базову середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

27 березня 2024 року близько 09:00 години ОСОБА_4 прийшов до свого знайомого ОСОБА_5 у двір будинку АДРЕСА_2 , де між ними на ґрунті особистих неприязних відносин відбулася сварка, під час якої у ОСОБА_4 виник умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Того ж числа та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс один удар обухом принесеної з собою сокири в область обличчя та не менше трьох ударів обухом сокири в область передньої поверхні лівої ноги потерпілого ОСОБА_5 , чим завдав йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, у вигляді рвано-забійної рани в області перенісся ліворуч, рвано-забійної рани на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині, та тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у вигляді закритого перелому в середній та нижній третині малоберцової кістки лівої гомілки, без зміщення уламків.

Зазначеними діями ОСОБА_4 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Викладені вище обставини кримінального провадження щодо часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення не оспорювалися учасниками судового провадження, які під час судового розгляду не заперечували проти того, щоб суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин.

З`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин; відсутні сумніви у добровільності їх позиції; роз`яснивши, що сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та показав, що ОСОБА_5 є його сусідом через город, раніше вони підтримували дружні стосунки. В подальшому стосунки зіпсувалися через те, що ОСОБА_5 , разом з іншими сусідами, почали зловживати алкогольними напоями. В один із днів березня 2024 року він виявив у колодязному відрі сміття та собачий послід. У засміченні колодязя він запідозрив свого сусіда ОСОБА_5 , оскільки лише його міг підпустити до колодязя пес, який постійно був у дворі. Через знайомого він передав ОСОБА_5 погрозу переламати ноги, якщо той знову з`явиться у нього на подвір`ї. Однак через день у колодязі знову було сміття. Після цього, 27.03.2024, вранці, він взяв сокиру, яку сховав під курткою, та пішов до ОСОБА_5 маючи намір того налякати. Однак у дворі ОСОБА_5 словесна сварка між ними перейшла у бійку, під час якої він дістав сокиру та почав обухом наносити удари по лівій нозі. Коли ОСОБА_5 нахилився, один удар прийшовся йому в обличчя, від чого пішла кров. Після цього він припинив наносити удари та пішов додому. Через деякий час до нього приїхали працівники поліції, яким він розповів причину конфлікту, винуватцем якого вважав ОСОБА_5 , на якого, як він вважав, можливо було вплинути лише таким способом.

Оцінивши зазначені вище докази, які є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є винуватим в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином;

- обставини, що пом`якшують покарання, передбачені пунктом 1 частини 1, частиною 2 статті 66 Кримінального кодексу України, якими визнаються активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення шляхом надання показань про його обставини; відсутність у потерпілого ОСОБА_5 матеріальних і моральних претензій до обвинуваченого, про що він подав відповідні заяви (а. п. 15, 18);

- обставину, що обтяжує покарання, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, якою визнається вчинення злочину з використанням умов воєнного стану;

- особу обвинуваченого, який раніше не судимий (а. п. 23, 24), не має постійного місця роботи, під наглядом в психіатричному і наркологічному кабінетах не перебував (а. п. 20, 21); характеризується як особа, на яку за місцем проживання скарг не надходило (а. п. 25).

З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжує покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції частини 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Початок строку покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки ОСОБА_4 обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1