Справа №592/9605/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/275/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/9605/21 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.09.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах (із змінами):

- представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_6 просить змінити вирок суду та повністю задовольнити цивільний позов, оскільки визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнала потерпіла. Крім того, вказує на м`якість призначеного основного покарання та неправильне призначення додаткового покарання;

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки він не винуватий у вчиненні ДТП, так як дотримався норм ПДР. Крім того, він потребує права керувати транспортними засобами.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.09.2022 ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого у сумі 7980,96 грн, на користь ОСОБА_10 10000 грн моральної шкоди, на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів у сумі 6178,24 грн.

Згідно вироку, 19.06.2021 близько 11:45 ОСОБА_7 керував автомобілем «Mercedes-Benz Vito 112» н. з. НОМЕР_1 по проїзній частині вул. Леваневського в напрямку вул. Металургів в м. Суми. Доїхавши до повороту на вул. Бельгійська ОСОБА_7 увімкнув лівий покажчик повороту та почав виконувати маневр повороту ліворуч. У момент перетину смуги зустрічного напрямку руху ОСОБА_7 знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку і в порушення вимог п. 10.1, 16.13 ПДР допустив зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta» н. з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_14 , який в цей час рухався по вказаній смузі в напрямку вул. І. Харитоненка. Унаслідок ДТП пасажир автомобіля «Ford Fіesta» ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Апеляційний розгляд справи згідно положень ст. 111, 405 КПК призначався на 13.09.2023 (не відбувся через неявку обвинуваченого, від якого надійшло клопотання про відкладення судового засідання з метою забезпечення його права на захист), 17.01.2024 (не відбувся через неявку обвинуваченого, від якого надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з його хворобою), 08.03.2024 (не відбувся через неявку обвинуваченого, від якого надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю лікування), 24.04.2024 (не відбувся через неявку обвинуваченого та заяви його і захисника про відкладення судового засідання через хворобу останнього), 02.05.2024 (не відбувся через неявку обвинуваченого та відсутність даних про те, що він повідомлений про дату, час та місце судового засідання).

13.05.2024 обвинувачений до апеляційного суду не з`явився та подав до суду заяву про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з тим, що він перебуває на лікуванні.

Відповідно ч. 1, 4 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою; неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття; якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_7 , оскільки це не суперечить положенням ст. 405 КПК. Обвинуваченому було надано більш ніж достатньо можливостей реалізувати своє право на доступ до суду, брати участь в апеляційному розгляді, так як судові засідання призначалися достатню кількість разів протягом тривалого періоду часу, причиною відкладення яких були виключно заяви обвинуваченого. При цьому, з наданої обвинуваченим останнього разу медичної виписки не вбачається, що він не може з`явитися до апеляційного суду за станом здоров`я.

Крім того, обвинувачений своєї правової позиції в будь-який доступний спосіб не висловив, скористатися можливістю проведення судового засідання в режимі відеоконференції бажання не виявив (у разі неможливості прибути безпосередньо до апеляційного суду), а відтак такі дії неодмінно перешкоджають справедливому розгляду справи протягом розумного строку та спрямовані на свідоме затягування судового процесу, що є проявом зловживання процесуальним правом.

Неявка обвинуваченого за неведених вище обставин не є перешкодою для розгляду справи згідно ст. 405 КПК, враховуючи те, що участь останнього не є обов`язковою (ч. 4 ст. 401 КПК), а необґрунтоване зволікання з боку суду у розгляді справи є неприпустимим, оскільки зводиться нанівець легітимна мета завдань кримінального провадження (правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням - ст. 2 КПК) та унеможливлення існування розумної пропорційності між використаними судом засобами та поставленою метою

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , який заперечив проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про його невинуватість, то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 .

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього як порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_14 надав показання, згідно яких 19.06.2021 в обідній час він керував т/з по вул. Леваневського. Проїхавши перехрестя вул. Леваневського та просп. Шевченка, він побачив, що по всій вул. Леваневського був затор. При цьому затор був на лівій стороні дороги, а права смуга була вільна, тому він прийняв вправо та поїхав прямо. Потім перед ним виїхав автомобіль під керуванням обвинуваченого та відбулося зіткнення, загальмувати не встиг. Він рухався ближче до правого краю, напрямок руху не змінював.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що 19.06.2021 вона рухалася у т/з по вул. Леваневського прямо в крайній правій смузі руху, попереду інших автомобілів не було, а зліва автомобілі стояли в заторі. Поблизу магазину перед ними виїхав автомобіль «Mercedes-Benz Vito 112», відбулося зіткнення.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку й інші докази:

- протокол огляду місця ДТП від 19.06.2021 зі схемою та фототаблицею до нього, яким підтверджуються час, дата та місце ДТП, дорожні умови, стан дорожнього покриття, обстановка на місці після зіткнення транспортних засобів, та з якого вбачається, що ДТП мало місце на ділянці проїзної частини по АДРЕСА_2 , яка призначена для руху транспортних засобів у двох напрямках, по дві смуги руху на кожний, загальною шириною першої та другої смуги 9.1 м, ширина першої смуги 5.85 м, ширина другої смуги - 5.65 м, ширина дорожньої розмітки 1.3 - 0.35 м. Під огляду місця ДТП було зафіксовано перша осип дрібних уламків, положення автомобіля «Ford Fiesta» н. з. НОМЕР_2 , переднє колесо якого розташоване в 2.6 м до правого краю проїзної частини та 0.1 м до лінії орієнтиру, заднє праве колесо розташоване на відстані 1,5 м до лівого краю проїзної частини, поруч зафіксований автомобіль «Mercedes-Benz Vito 112» н.з. НОМЕР_1 , переднє ліве колесо якого розташоване в 0,0 до краю проїзної частини, заднє ліве колесо розташоване на відстані 1,8 м до краю проїзної частини та 7,2 м до лінії орієнтиру, а також зафіксовані сліди юзу, подряпини на проїзній частині та механічні пошкодження на автомобілях;

- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 26.07.2021 № СЕ-19/119-21/7651-ІТ, відповідно якого виявлені технічні несправності рульового керування і ходової частини автомобіля «Ford Fiesta» н. з. НОМЕР_2 носять аварійний характер утворення, що визначає час їх виникнення під час ДТП;

- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 27.07.2021 № СЕ-19/119-21/7648-ІТ, відповідно якого виявлені технічні несправності ходової частини автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112» н. з. НОМЕР_1 носять аварійний характер утворення, що визначає час їх виникнення під час ДТП;

- висновок транспортно-трасологічної експертизи від 29.07.2021 № СЕ-19/119/-21/7649-ІТ, відповідно якого місце зіткнення автомобіля «Mercedes» та автомобіля «Форд» знаходиться на смузі руху автомобіля «Форд», в районі перед початком утворення слідів бокового юзу коліс, в поздовжній площині дороги на відстані близько 12,0 м до лінії орієнтиру, у поперечній площині дороги на відстані близько 1,45 м до правого краю проїзної частини; в момент первинного контакту кут між поздовжніми осями автомобіля «Mercedes» та автомобіля «Форд» знаходився близько 130±5 градусів, розгорнутим вліво відносно поздовжньої осі автомобіля «Mercedes»;

- висновок судової автотехнічної експертизи від 29.07.2021 №СЕ-19/119-21/8392-ІТ, відповідно якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Mercedes-Benz Vito 112» н. з. НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно вимог п. 10.1, 16.13 ПДР; водій автомобіля «MERCEDES-Benz Vito 112» н. з. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути даної ДТП; з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «MERCEDES-Benz Vito 112» н.з. НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 16.13 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП; в даній дорожній ситуації водій автомобіля «FORD Fiesta» н. з. НОМЕР_2 повинен був діяти відповідно вимог п. 12.3 ПДР; водій автомобіля «FORD Fiesta» н. з. НОМЕР_2 не мав технічної можливості уникнути даної ДТП; в діях водія автомобіля «FORD Fiesta» н. з. НОМЕР_2 невідповідності вимогам пунктів ПДР, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП не вбачається;

- експерт ОСОБА_16 підтвердив зроблені ним висновки, зазначивши, що полоса дороги по вул. Леваневського від перехрестя пр. Шевченка в напрямку руху вул. І. Харитоненка, загальною шириною 9.1 м, має дві смуги руху, ширина крайньої правої смуги 5.85 м не забороняє рух транспортних засобів по ній в два ряди навіть за відсутності відповідної дорожньої розмітки;

- висновок судово-медичної експертизи № 551 від 22.07.2021, відповідно якого під час перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП СОР «СОКЛ» з 19 до 23 червня 2021 р. виявлені наступні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна ушита рана лівої щічної ділянки, на рентгенограмі правого передпліччя від 19.06.2021 виявлено підокістний перелом дистального епіфізу правої променевої кістки. Дані ушкодження утворилися в результаті дії тупих предметів (тупого предмета) з обмеженою поверхнею та могли утворитися при ДТП; ушкодження в ділянці правої верхньої кінцівки не було небезпечним для життя, спричинило тривалий розлад здоров`я та за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень; ушкодження в ділянці голови та обличчя кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Вирішуючи питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_7 причинного зв`язку з наслідками, що настали, необхідно враховувати, що диспозиція правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого даною нормою закону України про кримінальну відповідальність, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, яка керувала т/з у момент ДТП. При цьому належить враховувати, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК, є правопорушенням із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження, загибель кількох осіб); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Обстановка вчинення кримінального правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.

Допущені особою, яка керує т/з, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати наслідки, зазначені у ст. 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК. Тобто склад правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, утворює не будь-яке недотримання особою, яка керує т/з, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Наведені вище докази підтверджують висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, оскільки останній перед здійсненням маневру повороту ліворуч він не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу транспортним засобам, які рухалися в зустрічному напрямку прямо, що призвело до зіткнення з т/з «FORD Fiesta» н. з. НОМЕР_2 (п. 10.1, 16.13 ПДР), що знаходиться в причинному зв`язку із заподіянням потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто виступає безпосередньою причиною їх настання та є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Підлягають врахуванню фактичні обставини кримінального правопорушення, характер і черговість порушень, причинний зв`язок між порушеннями правил безпеки дорожнього руху кожного з учасників ДТП і неподільними суспільно небезпечними наслідками, що настали. Зокрема, водій т/з «FORD Fiesta» н. з. НОМЕР_2 не мав можливості уникнути зіткнення, оскільки величина відстані, що необхідна для зупинки цього автомобіля є більшою за відстань, на якій він знаходився від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки його водію. При цьому, відстань, на якій знаходився автомобіль «FORD Fiesta» н.з. НОМЕР_2 від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки його водію, визначена з урахуванням можливості виявити т/з «MERCEDES-Benz Vito 112» н. з. НОМЕР_1 через транспортні засоби, які розташовувалися в сусідній смузі в нерухомому стані.

Та обставина, що крайня ліва смуга руху була порожня, а автомобіль, який рухався у другій смузі, пропускав т/з, яким керував обвинувачений, не звільняло його від обов`язку переконатися в безпечності свого маневру та дати дорогу т/з, який рухався в зустрічному напрямку.

Крім того, полоса дороги по вул. Леваневського від перехрестя пр. Шевченка в напрямку руху вул. І. Харитоненка, загальною шириною 9.1 м, має дві смуги руху, ширина крайньої правої смуги 5.85 м, що не забороняє рух транспортних засобів по ній в два ряди навіть за відсутності відповідної дорожньої розмітки згідно п. 11.1 ПДР, що підтвердив експерт ОСОБА_16 , тому посилання обвинуваченого на п. 1.4 ПДР, згідно якого кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, є неприйнятними.

Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги представника потерпілої про неправильне вирішення цивільного позову, оскільки розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК)

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.

При вирішені позовів про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи характер, глибину та обсяг фізичних і моральних страждань, порушення звичайного способу і ритму життя потерпілої, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заявленої вимоги та відшкодування моральної шкоди в розмірі саме 10000 грн (з урахуванням 10000 грн, сплаченим обвинуваченим добровільно), що на переконання колегії суддів в повній мірі відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.09.2022 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4