Єдиний унікальний номер справи: 650/83/23 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/48/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.194 КК України
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/83/23
В И Р О К

іменем України

12 березня 2024 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000013 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07.11.2023, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Нова Каховка Херсонської області, громадянку України, що мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч.2 ст.194 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальних збитків 71 913,60 грн. та моральної шкоди 10 000 грн.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винною та засуджено за те, що вона 01.01. 2023 близько 21.00 години, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у фактичному володінні її співмешканця ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи прямий злочинний умисел на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, через неприязні відносини з потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичним володільцем домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом роз`єднання частин огорожі із сітки-рабиці, яким розділені території вищевказаних подвір`їв, проникла на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де зірвавши лист ДВП з вікна, яким воно було закрите, проникла до приміщення житлового будинку та пройшла в кімнату зали, де за допомогою сірників підпалила пучок сухої трави, який взяла на території подвір`я за вказаною адресою та кинула його на диван, в результаті чого виникла пожежа, осередок якої, знаходився у правій частині внутрішнього простору приміщення зали (відносно входу до приміщення) житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , причиною виникнення пожежі є займання горючого матеріалу (сухої трави тощо) в осередку пожежі, внаслідок занесення на вказаний горючий матеріал джерела відкритого вогню (відкритого полум`я сірника чи іншого подібного за потужністю джерела запалювання).

В результаті вчинення ОСОБА_10 умисних протиправних дій, було пошкоджено майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , на загальну суму 71913,60 грн. та значну частину вказаного житлового будинку, вартість якого складає 419100 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 та правильність кваліфікації її дій, порушує питання про скасування вироку в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Свої доводи мотивує тим, що, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченої від покарання з випробуванням, суд насамперед не звернув уваги на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким умисним, спосіб його вчинення, який є загально небезпечним, значні збитки, які були спричинені потерпілому вказаним злочином.

Суд безпідставно не врахував й думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_10 покарання, яке належить відбувати реально, якому шкода не відшкодована навіть у мінімальному розмірі. Також потерпілий вказував, що ОСОБА_10 навіть не висловлювала наміру її відшкодувати.

Суд без належного обґрунтування, суто формально визнав пом`якшуючими покарання обставинами, які дають підстави для застосування ст. 75 КК України, щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю злочину.

Натомість, обвинувачена, заподіявши значні майнові збитки, протягом усього перебігу кримінального провадження, не вжила жодних заходів, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди або усунення збитків в інший спосіб.

Посилання у вироку суду на те, що обвинувачена лише має намір відшкодувати збитки не є підставою для звільнення її від відбування покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_10 протягом усього перебігу кримінального провадження не здійснила навіть мінімальних кроків, спрямованих на відшкодування шкоди, що свідчить про відсутність такого наміру у дійсності.

За таких обставин, щирість каяття ОСОБА_10 у вчиненому злочині є досить сумнівною, а її позиція щодо каяття має бути розцінена як прагнення уникнути реальної міри покарання.

Відсутнє й активне сприяння у розкритті злочину з боку обвинуваченої, оскільки її злочинну діяльність було припинено сторонніми особами та будь-яких активних дій, спрямованих на поліпшення досудового розслідування, вона не вчиняла. Отже відповідне посилання у вироку на цю обставину є також суто формальним.

Відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, не перебування на обліку у лікаря психіатра та нарколога, органу пробації, з`явлення із зізнанням та визнання вини не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності обвинуваченої та вчиненого злочину, які б беззаперечно давали підстави для висновку про можливість її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Просить повторно дослідити матеріали справи, що характеризують особу винної, скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.194 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі наводить аналогічні доводи та прохання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні вимоги прокурора та представника потерпілого, просила ухвалити новий вирок в частині призначення покарання ОСОБА_10 , позицію потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 на підтримання як своїх апеляційних вимог, так і прокурора, позицію обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, повторно дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до такого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за який її засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст.194 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, і ці висновки суду ніким не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, належить скасувати з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст.414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Згідно із ст.75 КК України, передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом дотримано не було.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно із п.2,4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно із матеріалами справи, призначаючи ОСОБА_10 вид та міру покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, ступінь його суспільної небезпеки, ставлення обвинуваченої до вчиненого, наслідки його вчинення, визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні злочину, наявність з боку потерпілого майнових вимог, дані про особу обвинуваченої, а саме: не притягнення її до кримінальної відповідальності, не перебування на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, відсутність у неї соціально позитивної характеристики, не перебування її на обліку в центрі пробації.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд відніс з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Посилання потерпілого та його представника на необхідність призначення ОСОБА_10 покарання у виді реального позбавлення волі суд не знайшов достатньо обґрунтованими, оскільки невідшкодування обвинуваченою завданої матеріальної шкоди, за наявності трьох пом`якшуючих покарання обставин, особи винної та її наміру відшкодовувати завдані збитки, не відповідатиме індивідуалізації покарання та становитиме для неї особистий надмірний тягар.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам ст.65, 75 КК України.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам необхідно виходити також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Так, звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд належним чином не мотивував своє рішення та фактично не врахував конкретні особливості цього злочину й обставин його вчинення, таких як ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким умисним, спосіб його вчинення шляхом підпалу, який є загально небезпечним, значні збитки, які були спричинені потерпілому вказаним злочином, думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_10 покарання, яке належить відбувати реально, якому шкода невідшкодована навіть у мінімальному розмірі.

Також суд не врахував, що обвинувачена, заподіявши значні майнові збитки, протягом усього перебігу кримінального провадження, не вжила жодних заходів, спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди або усунення збитків в інший спосіб.

Крім того, суд не врахував, що відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, не перебування на обліку у лікаря психіатра та нарколога, органу пробації, з`явлення із зізнанням та визнання вини не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності особи обвинуваченої та вчиненого злочину, які б беззаперечно давали підстави для висновку про можливість її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дані про особу ОСОБА_10 , яка за місцем проживання характеризується посередньо, характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, його наслідки, свідчать про неможливість виправлення обвинуваченої від відбування реального покарання у виді позбавлення волі.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання, яке призначено судом першої інстанції ОСОБА_10 із застосуванням ст.75 КК України, є недостатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, тобто воно не забезпечить мету кримінального покарання - не тільки виправлення засудженої, але й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Отже, рішення суду про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_10 можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі в межах строку, визначеного судом першої інстанції та запропонованого прокурором. Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку в іншій частині, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Тому, зважаючи на доводи сторони обвинувачення та заявлені ними вимоги, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого належить задовольнити.

Керуючись ч.15 ст. 615, ст.404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07.11.2023 щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.194 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_10 в порядку виконання вироку апеляційного суду.

У решті вирок суду першої інстанції щодо неї - залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4