Справа № 467/175/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000012 від 04.02.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Братське Братського району Миколаївської області, громадянина України, одруженого, інваліда 1 групи по зору, маючого на утриманні 6 малолітніх дітей, який має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства, знову вчинив психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_5 , з якою перебуває в сімейних відносинах, внаслідок чого остання зазнала психологічних страждань.

Так, 01 січня 2024 року о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у власному будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у висловлюванні в її бік нецензурної лайки, образливими словами, тим самим його діями завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_5 .

За вказаним фактом 01 січня 2024 року відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 985303.

Також, 02 січня 2024 року о 15 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у власному будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у висловлюванні в її бік нецензурної лайки, образливими словами, намаганням затіяти бійку, розбиття скла у дверях, тим самим його діями завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_5 .

За вказаним фактом 02 січня 2024 року відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №893380.

Крім того, 02 січня 2024 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у власному будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_5 , що виразилось у висловлюванні в її бік нецензурної лайки, образливими словами, намаганням затіяти бійку, розбив посуд, тим самим його діями завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_5 .

За вказаним фактом 02 січня 2024 року відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 985302.

Згідно постанови Арбузинського районного суду Миколаївсбкої області від 09.01.2024 року справа № 467/7/24 провадження № 3/467/20/24 адміністративні матеріали за складеними протоколами про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 985303, серії ВАВ № 893380, та серії ВАВ № 985302 об`єднані в одне провадження та останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП і призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Незважаючи на це, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», будучи особою, яка раніше неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_4 , 02 лютого 2024 року близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні КНП "Арбузинська центральна лікарня" за адресою: АДРЕСА_2 , знову вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_5 домащнє насильство психологічного характеру, що полягало у висловлюванні в її бік нецензурної лайки, погроз фізичною розправою, публічних приниженнях та образах, внаслідок чого завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_5 .

Вказані умисні протиправні дії ОСОБА_4 у період часу з 01 січня 2024 року по 02 лютого 2024 року призвели до психологічних страждань ОСОБА_5 , а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати самооцінки та позитивних емоцій, посилення негативних переживань.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, обставини вчинення кримінального правопорушення не заперечував. В силу ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань відносно себе та члена своєї сім`єї - потерпілої по справі, запевнив суд, що більше таких дій вчиняти не буде, попросив вибачення у потерпілої.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що перебуває у шлюбних відносинах з обвинуваченим. ОСОБА_4 неодноразово вчиняв щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, висловлюється на неї нецензурною лайкою, погрожував застосуванням фізичного насильства та постановами суду притягувався до адміністративної відповідальності. Вчинення обвинуваченим домашнього насильства у період часу з 01 січня 2024 року по 02 лютого 2024 року підтверджує. Таку поведінку обвинуваченого пояснила тручанням сина обвинуваченого у їх відносини. На даний час претензій до обвинуваченого немає. Просила суворо його не карати.

Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:

- копія постанови Арбузинського районного суду від 09.01.2024 року у справі № 467/7/24, щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на підставі протоколів про адміністративні правопорушення серії ВАВ № 985303, серії ВАВ № 893380, та серії ВАВ № 985302.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 погодився визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з обставинами, що встановлені під час досудового розслідування справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.

За таких обставин, суд переконавшись, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин провадження, відсутні сумніви в добровільності його позиції, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу, як обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченогост. 126-1 КК України, за обставин, встановлених судом.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового розслідуванняза ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства відносно подружжя, що призводить до психологічних страждань потерпілої особи.

Згідно ст.126-1 КК України домашнє насильство - умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Встановлено, що "систематичність" характеризується двома критеріями: кількісним (тобто багаторазовістю періодично здійснюваних дій) та якісним (тобто взаємозв`язком, внутрішньою єдністю, що утворюють певну лінію поведінки винного щодо конкретного потерпілого чи потерпілих). Лише за наявністю як кількісного, так і якісного критерію можна стверджувати, що насильство має систематичний характер. Зміст кількісного критерію систематичності як ознаки домашнього насильства передбачає вчинення особою три і більше разів діяння (ця сукупність охоплює також попереднє притягнення до адміністративної відповідальності). Систематичним учиненням фізичного, психологічного або економічного насильства (далі - насильства) в контексті ст. 126-1 КК України слід розуміти такі випадки: особа вчиняє насильство три і більше разів, за кожне з яких не була притягнута до відповідальності; особа вчиняє насильство, за яке не була притягнута до відповідальності й раніше була притягнута два і більше разів до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Тобто, важливо встановити новий епізод вчинення насильства після попереднього притягнення до адміністративної відповідальності. На основі аналізу практики Європейського суду з прав людини установлено, що, коли особа вчинила декілька разів домашнє насильство й за кожне таке діяння була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, то притягнення її за ті ж самі діяння за ознакою систематичності до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України є порушенням принципу «non bis in idem»; у розумінні ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини.

Таким чином, для встановлення "систематичності" як ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статтею 126-1 КК України, судом взято до уваги те, що ОСОБА_4 за трьома протоколами: від 01.01.2024 року та двічі від 02.01.2024 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а наступний факт вчинення психологічного насильства - 02 лютого 2024 року, став підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_5 , з якою проживає за однією адресою. Під час конфліктів висловлювався щодо неї нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, публічно принижував та ображав, що спричинило психологічні страждання дружини, таким чином погіршивши якість її життя.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ст. 126-1 КК України, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до двох років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, про що зазначив Верховний Суду у постанові від 13.08.2020 року у справі № 716/1224/19.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином,особливості й обставини його вчинення у даному конкретному випадку, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер дій і ступінь тяжкості наслідків, наявність кваліфікуючих ознак, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря -психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є інвалідом з дитинства 1 групи (по зору) довічно, має постійне місце проживання, одружений, проживає разом з дружиною та 6 малолітніми дітьми за однією адресою, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку Первомайського РС № 3 філії ДУ "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, не перебуває, не перебуває на військовому обліку в першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, претензій до останнього не має.

Суд враховує досудову доповідь органу пробації, за висновком якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється, як високий, та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як високий.

На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкціїст. 126-1 КК України у виді обмеження волі, і відповідно до ст. 75 КК України можливо звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік з покладеними відповідно до ст. 76 КК України обов`язками.

Суд вважає, що призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.

На переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: заборонити листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно його дружини ОСОБА_5 , з якою вони спільно проживають, суд згідно п. 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід у виді заборони листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався, підстав для його обрання суд не вбачає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч. 1 п.п. 1, 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Згідно з ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України суд покладає на ОСОБА_4 додатково обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 91-1 КК України та заборонити листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 , та інші контакти через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1