ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/780/22

Провадження № 11-кп/4820/265/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

її представника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2024 року у кримінальному провадженні №0000112, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.02.2023 стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмір п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 користь ОСОБА_6 2378,15 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, та 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

08 лютого 2022 року близько 14 год. ОСОБА_9 , перебував поблизу будинку АДРЕСА_1 , де в цей час також перебувала ОСОБА_6 , та під час спілкування, між ними виникли особисті неприязні відносини, у зв`язку із чим у ОСОБА_9 виник раптовий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, наніс долонею правої руки один удар у ділянку підборіддя зліва для ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу у ділянці лівого кута нижньої щелепи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги аргументує тим, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що з обставин отримання 08.02.2022 ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, заподіяння яких інкримінується йому через висунуте за ст.125 ч.1 КК України обвинувачення, та беручи до уваги попередні взаємовідносини між потерпілою та родиною обвинуваченого, слідує висновок про наявність в діях ОСОБА_6 акту реального суспільно небезпечного посягання по відношенні до його дружини ОСОБА_10 .

Стверджує, що в його діях мала місце уявна оборона, яка виключає можливість його притягнення до кримінальної відповідальності за ст.125 ч.1 КК України. Оскільки Кримінальний кодекс України не передбачає відповідальності за необережне заподіяння легких тілесних ушкоджень, кримінальне провадження щодо нього мало б бути закрите.

Вважає, що суд прийшов до неправильного висновку стосовно того, що дослідженими доказами підтверджено саме умисне заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_6 за відсутністю акту уявної оборони, а відтак неправильно застосував положення ст.ст.37 та 125 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілої просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Свої вимоги аргументує тим, що потерпіла не вчиняла жодних протиправних дій ні до дружини обвинуваченого ні до нього самого та протилежному немає жодних доказів, обвинувачений не міг навіть помилково вважати, що життю та здоров`ю його дружини щось загрожує.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Захисник ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду надіслав клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 ч.1 п.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, яке підтримали судовому засіданні підтримали обвинувачений та захисник. Правові наслідки звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ст. 49 КПК України апеляційним судом роз`яснені та обвинуваченому ОСОБА_9 зрозумілі.

Прокурор не заперечував проти клопотання сторони захисту, вважав, його таким, що відповідає вимогам кримінального закону. Потерпіла ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 просили вирішити клопотання сторони захисту на розсуд суду та прийняти рішення за цивільним позовом потерпілої.

Вислухавши учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України можливе якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

За ч 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

За ч.3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 125 ч.1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 відноситься до кримінального проступку. Пов`язані з цим кримінальним правопорушенням події відбувалися 08 лютого 2022 року, кримінальне провадження щодо нього не зупинялося і не переривалося, отже він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 ч.1 п.1 КК України.

Колегією суддів встановлено, що на момент апеляційного перегляду провадження щодо ОСОБА_9 , передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення сплинув, оскільки з часу його вчинення до винесення судового рішення минуло 2 роки 2 місяці. З часу подій, які інкриміновані обвинуваченому виходячи з обвинувального акту строк давності не зупинявся і не переривався, відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_9 ухилялася від досудового розслідування або суду або до закінчення строків давності вчинив новий злочин матеріали кримінального провадження не містять. Тому, клопотання захисту колегія суддів вважає обґрунтованим, а обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49 ч.1 п.1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку. Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Отже, кримінально-процесуальний закон не пов`язує вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у даному випадку на підставі ст. 49 КК України, з будь-якою стадією судового розгляду провадження, можливістю доведення з об`єктивних підстав вини особи у суді, заперечень проти цього інших учасників судового провадження та інших обставин.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Отже, за змістом статей 284 - 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З приводу вирішення цивільного позову апеляційний суд виходить з наступного.

Ст. 129 КПК України регламентовано вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні. Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (ст. 284 ч.2 п.1 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. У разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України, виходячи з положень ст. 129 КПК України, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті судом не вирішується. Оскільки вирок суду підлягає скасуванню у повному обсязі, то скасовується і судове рішення в частині вирішення цивільного позову, який слід залишити без розгляду. У такому випадку потерпіла ОСОБА_6 безумовно вправі вирішити свої позовні вимоги до обвинуваченого в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 284,288 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2024 року ухвалений щодо ОСОБА_9 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України на підставі ст. 49 ч.1 п.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

На підставі ст. 284 ч.2 п.1 КПК України кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 09.02.2023року за №0000112 щодо ОСОБА_9 за ст. 125 ч.1 КК України - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3