КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 21 березня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку для звернення до слідчого суді з клопотанням про арешт майна та задоволено клопотання про арешт майна, накладено арешт на майно, яке вилучено 25.01.2024 під час проведення обшуку в автомобілі марки « Toyota Rav4» державний номерний знак НОМЕР_1 підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- флеш-носій сріблясто-червоного кольору з написом «DT 101 G2»,

8GB;

- флеш-носій сріблясто-червоного кольору з ціпком, без написів; складові флеш-носіїв: 1 корпус чорно-синього кольору з написом «ADATA» с906, 4 GB; два перехідники сріблястого кольору, одна мікросхема чорно-зеленого кольору з написом «Toshiba» GD 2677; мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_2 з сім-картою «Київстар» з написом НОМЕР_3 ,

НОМЕР_4 погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Зазначає, що слідчим суддею не з`ясовано ту обставину, що арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Вважає, що слідчим суддею безпідставно поновлено строк на подання клопотання про арешт майна.

В судове засідання учасники провадження не з`явилися, прокурор на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю у іншому провадження, представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 про причини неявки суд не повідомив, хоча його повідомлено про час та дату судового засідання у встановленому законом порядку. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 2 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 27 грудня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000718, за підозрою у тому числі ОСОБА_5 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 та за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

25 січня 2024 року ОСОБА_5 затримано та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

25 січня 2024 року на підставі повідомлення оперативного підрозділу ДКР СБУ проведено невідкладний обшук в орендованому ОСОБА_5 автомобілі марки «Toyota Rav4» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на паркові готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено речі.

Постановою слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 від 25 січня 2024 року зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

01 лютого 2024 року вказаний обшук легалізовано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва.

02 лютого 2024 року слідчий Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_7 поштовим зв`язком направив до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , яке тимчасово вилучено під час обшуку в автомобілі марки «Toyota Rav4» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000718 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні майна.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Посилання апелянта, що слідчим суддею не з`ясовано ту обставину, що арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України є необґрунтованими, оскільки в оскаржуваному рішенні зазначено, що постановою слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_8 від 25 січня 2024 року зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Всі інші доводи на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Окрім того, відповідно до ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/4761/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Провадження № 11сс/824/2388/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК