Дата документу 26.03.2024 Справа № 317/1643/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1643/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/478/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Відрадне, Запорізького району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, який має середню спеціальну освіту, був працевлаштований на посаді помічника оператора АЗС «БРСМ», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, на час розгляду справи інвалід 1 групи, Б,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасовано арешт з майна (накладений ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 13 грудня 2022 року), а саме на: автомобіль "ЗАЗ-110307" реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у володінні у ОСОБА_6 , шляхом позбавлення права відчуження, користування та розпоряджання майном, який на даний час тимчасово зберігається на території спецмайданчику за адресою: АДРЕСА_2 .

Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 суму спричиненої моральної шкоди 500000 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому менш суворе покарання із застосуванням ст.69 КК України, зменшити розмір стягнутої судом моральної шкоди з урахуванням доказів, що обґрунтовують розмір моральної шкоди, та у відповідності до принципу розумності та достатності.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вироком суду, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , є щире каяття, бо він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розгляду та під час судового провадження активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, у наслідок правопорушення має інвалідність 1 групи, потребує постійного стороннього догляду.

Захисник вважає, що враховуючи наведені обставини, дані про особу обвинуваченого, його молодий вік, відсутність обставин, що обтяжують покарання, зазначені обставини є такими, що істотно знизили ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, тому у даному конкретному випадку призначення останньому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, є занадто суворим.

Тому, на думку апелянта, покарання нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.286-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, буде справедливим і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначає, що на досудовому слідстві через рідних ОСОБА_6 були спроби врегулювання цього питання, однак потерпіла відмовлялась вирішувати це питання. На підготовчому судовому засіданні потерпіла заявила, що не будуть подавати позов, він був поданий пізніше.

Крім того, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО». Згідно полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілих під час ДТП складає 320000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 160000 гривень.

Страхова компанія ТДВ «СК «КРЕДО» повинна відшкодувати витрати на поховання, ритуальні послуги, моральну шкоду в розмірі 80400 гривень, яка повинна враховуватись при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, вважає, що моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем в порядку, визначеному законом, однак її наявність в розмірі 500000 гривень, не відповідає принципу розумності та достатності, майновому стану ОСОБА_6 , враховуючи його стан здоров`я після ДТП, та не підтверджується наданими до суду доказами.

Згідно з вироком суду, 09 грудня 2022 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби, здійснював рух по проїзній частині АДРЕСА_3 , зі сторони с.Федорівка у напрямку автодороги Н-08 «Дніпро-Запоріжжя». В салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_11 , неповнолітній ОСОБА_12 та неповнолітня ОСОБА_13 .

Під час руху в районі будинку АДРЕСА_4 , водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушення координації дії, викликаних вживанням алкогольних напоїв, діючи із злочинною недбалістю, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити закруглення проїзної частини вліво, а також маючи технічну можливість уникнути виїзду за межі проїзної частини керованого ним транспортного засобу, при умові руху зі швидкістю, що не перевищує максимально безпечної швидкості руху автомобіля за умовами видимості елементів проїзної частини, порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме змінив напрямок свого руху вправо, відносно профіля проїзної частини, виїхав за межі проїзної частини вправо, де допустив наїзд на нерухому перешкоду - бетонну конструкцію та паркан домоволодіння АДРЕСА_4 .

Своїми діями ОСОБА_6 , порушив вимоги п.п. 2.9 а), 10.1, 12.1, 12.2, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху,(затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями), відповідно до яких: п.2.9 Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

- п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.»

п. 12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.»

п.12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

п.12.9.: «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пп. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод від 13 січня 2023 року № СЕ-19/108-23/249-ІТ, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з ДТП.

Технічна можливість уникнути пригоди з боку водія автомобіля «ЗАЗ- 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , залежала від виконання ним вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 та пасажири автомобіля ОСОБА_11 , 1997 р.н., неповнолітній ОСОБА_12 , 2006 р.н. та неповнолітня ОСОБА_13 , 2005 р.н., отримали тілесні ушкодження з якими були госпіталізовані до лікувальних закладів.

10 січня 2023 року, від травм отриманих в результаті ДТП, неповнолітня ОСОБА_13 , 2005 р.н., перебуваючи в лікарні, померла під наглядом лікарів.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній ОСОБА_12 , 2006 р.н. отримав легкі тілесні ушкодження.

Так, згідно з висновком судової медичної експертизи № 98п від 19 січня 2023 року, у ОСОБА_11 , 1997 р.н. виявлено такі тілесні ушкодження:

Закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, перелом правої виличної кістки, перелом латеральної стінки гайморової пазухи з гемосинусом справа, забійні рани верхньої та нижньої повіки правого ока та підочної ділянки справ, посттравматичний кон`юнктивіт правого ока, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;

Закрита тупа травма тулубу: переломи VIII та IX ребер по паравертебральній лінії, переломи X та XI ребер по передній паравертебральній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, правобічний гідроторакс, гемоторакс справа, що згорнувся, дихальна недостатність 1 ступеня, гематома м`яких тканин передньої черевної стінки, що кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновку судової медичної експертизи №152 від 11 січня 2023 року, смерть неповнолітньої ОСОБА_13 настала від закритої тупої травми голови, шиї з ушкодженням речовини спинного мозку в шийному відділі, що призвело до розвитку поліорганної недостатності.

Поєднана тупа травма голови, шиї, перебуває прямому причинному зв`язку з настанням смерті, утворилась незадовго до надходження до стаціонару та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя.

Суд кваліфікував діяння вчинені, ОСОБА_6 , за ч.3 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.286-1 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.286-1 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, а також обставини, що мають враховуватися при призначенні покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав - щире каяття, зазначивши, що обвинувачений критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розгляду та під час судового провадження активно сприяв розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, у наслідок правопорушення має інвалідність 1 групи, потребує постійного стороннього догляду.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд звернув увагу на те, що відповідно до копії висновку щодо визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі та розрахунку компенсації соціальних послуг, які надаються на непрофесійній основі № 98 від 04 травня 2023 року Виконавчого комітету Широківської сільської Ради Запорізького району Запорізької області визнано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що потребує надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі.

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААГ №152932, виданого Обласним центром медико-соціальної експертизи Департаменту Охорони здоров`я, ОСОБА_6 , встановлено І групу Б інвалідності.

Відповідно до характеристики, наданої за місцем роботи ОСОБА_6 від 23 лютого 2023 року, за час виконання посадових обов`язків зарекомендував себе як старанний, дисциплінований працівник.

Під час судового розгляду обвинувачений не відшкодував завдану моральну шкоду.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Обставини, на які посилається захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.286-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального.

З урахуванням ступеня тяжкості, суспільної небезпеки, фактичних обставин та наслідків вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Свої висновки в зазначеній частині суд належним чином вмотивував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Перевіряючи доводи захисника в апеляційній скарзі про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з вимогами ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частина 1 ст.1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. А відповідно до пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як зазначено у ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

В своїй Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, провадження № 61-1156св18, Верховний Суд окрім іншого констатував, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язані.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Оскільки у цьому провадженні позові позовні вимоги потерпіла заявила лише до обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суму відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої саме з обвинуваченого.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України та врахував ступінь тяжкості та глибину моральних страждань, яких поза сумнівом зазнала та продовжує зазнавати потерпіла через загибель її доньки у наслідок вчиненого ОСОБА_6 злочину.

Вважати несправедливим та надмірним розмір стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди жодних підстав немає, з огляду на фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його наслідків, а доводи сторони захисту про протилежне, на думку колегії судді, не є переконливими.

З урахуванням викладеного, підстав для зменшення розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, колегія суддів не убачає.

Отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст.286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4