ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/ 9709 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 239 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від « 31 » 01 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання начальника відділення № 1 СВ Куп`янського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 05.01.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Роздолля Первомайського району Харківської області, громадянки України, українки, пенсіонерки, особи з інвалідністю 2 групи внаслідок загального захворювання, з вищою освітою, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали слідчого судді, як винесену з істотним порушенням вимог кримінального закону, зокрема, вимог ч.6 ст.176 КПК України, якою передбачено імперативне застосування під час воєнного стану, за наявності обґрунтованої підозри та передбачених ч.1 ст.177 КПК України, ризиків, саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Як зазначає прокурор, враховуючи встановлення слідчим суддею наявності обґрунтованої підозри, а також ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчим суддею було необґрунтовано застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який за даних умов не підлягає застосуванню. Крім того, за наявності певного суспільного інтересу, незважаючи на презумпцію невинуватості, застосування одного з видів запобіжного заходу, який обмежує права і свободи підозрюваного, превалює на принципом поваги до свободи особистості. А тому, прокурор вважає, що покладений оскаржуваною ухвалою на підозрювану обов`язок. Не гарантуватиме виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків і жодним чином не впливатиме на запобігання та зменшення наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України. А відтак, ОСОБА_7 може залишити підконтрольну Україні територію, оскільки існує ризик переховування, беручи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, з можливим покаранням у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а також те, що в ході проведення контррозвідувальних заходів, було отримано інформацію щодо бажання підозрюваної покинути територію України в лютому 2024 року.

Крім того, як вказує прокурор, існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваній відомо місце проживання свідків, а також, за наявності зв`язків, в тому числі з місцевою адміністрацією, може бути використано підозрюваною для перешкоджання кримінальному провадженню, у тому числі і незаконний вплив на свідків.

Також, враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 добровільно співпрацювала з окупаційною владою, толерантно віднеслася для захоплення частини території України, вбачається ризик того, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим, зашкодити державі, адже дана категорія злочинів, є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад п.5 ч.1 ст.177 КПК України

На думку прокурора, зазначені в клопотанні ризики, об`єктивно наявні і застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не здатне забезпечити виконання підозрюваною її процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити клопотання слідчого.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити та скасувати ухвалу, задовольнивши клопотання слідчого про обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрювана та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали рішення суду законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, думку підозрюваної та її захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, №0000021 від 05.01.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-1 ч.5 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 24 лютого 2022 року, згідно указу Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався, останній раз - з 16.11.2023, строком на 90 діб, у зв`язку з чим, після незаконного вторгнення на територію України та окупації частини території України, представниками збройних сил та інших державних органів рф створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації, зокрема на території Куп`янського району Харківської області.

У ході досудового розслідування встановлено, що до моменту початку військової агресії рф проти України ОСОБА_7 на протязі останнього року обіймала посаду директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області головного спеціаліста фонду соціального страхування Куп`янського відділення Харківської області /так зазначено у клопотанні та у повідомленні про підозру/.

Після незаконного вторгнення на територію України збройних сил рф, тобто після 24.02.2022, у громадянки України ОСОБА_7 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на колабораційну діяльність з країною - агресором російською федерацією на добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, з метою якого, ОСОБА_7 з липня 2022 року по 06 вересня 2022 року, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи на тимчасово окупованій території сел. Дворічна Куп`янського району Харківської області, добровільно надала згоду представникам збройних сил рф та так званій «ВЦА Харьковской области» /так зазначено у клопотанні та повідомленні про підозру/ на призначення на посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме на посаду: «Исполняющей обязанности директора территориального центра социального обслуживания (предоставления социальных услуг) Двуречанского поселкового совета военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области» при окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території.

Перебуваючи з липня 2022 року за адресою: проспект Конституції, буд. 3, м. Куп`янськ Харківської області, ОСОБА_7 добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області. Наказом так званого «и.о. главы военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области ОСОБА_10 » була призначена на вищевказану посаду ОСОБА_7 та в якості активної учасниці працювала на посаді, яка пов`язана з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно - господарських функцій у окупаційній адміністрації держави-агресора, створеній на тимчасово окупованій території, а саме: керувала діями підлеглих працівників, отримувала грошові кошти, проводила їх облік та розподіл, передавала на зберігання, складала та підписувала облікову бухгалтерську документацію щодо руху грошових коштів, складала заявки на фінансування видатків, займалася видачею грошових коштів для виплати допомоги пенсіонерам та виплати заробітних плат працівникам, приймала участь у робочих нарадах незаконно утвореної так званої «ВЦА Харьковской области» /так зазначено у клопотанні та повідомленні про підозру/, отримувала за свою працю грошову винагороду у вигляді заробітної плати в рублях рф.

30.01.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, у колабораційній діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

В той же день, слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання, посилався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та тяжкість інкримінованого підозрюваній злочину, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавленням волі на строк до 10 років. Тому вважав, що з огляду на тяжкість можливого покарання, що підозрювана може покинути територію України та переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Крім того, на даний час підозрювана ОСОБА_7 за місцем реєстрації та мешкання не проживає та відповідно до відповіді на доручення СБУ в ході проведення контррозвідувальних заходів, було отримано інформацію, що остання планує виїхати за межі території України у лютому 2024 року, про що вона повідомила своїм знайомим.

Також слідчий посилався на ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки підозрюваній відомо місце проживання свідків вчинення кримінального правопорушення у вищевказаному кримінальному провадженні, показання яких, надані під час досудового розслідування, тому вважав, що існує ризик того, що вона може здійснити спробу незаконного впливу на них, в тому числі шляхом здійснення погроз та залякувань з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях. Наявність зв`язків, в тому числі з місцевою адміністрацією, може бути використано підозрюваною для перешкоджання кримінальному провадженню. Просить врахувати, що ОСОБА_7 добровільно співпрацювала з окупаційною адміністрацією держави-агресора, у зв`язку з чим існує ймовірність, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку з вищевикладеним, слідчий вважав недостатнім застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, оскільки на теперішній час територія, Куп`янського району перебуває під частковою окупацією військ російської федерації, що унеможливлює контроль за процесуальною поведінкою підозрюваної та значно збільшує вищевказані ризики. Стаж роботи в державних закладах, наявність зв`язків, в тому числі з місцевою адміністрацією, може бути використано підозрюваною для перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі викладеного, слідчий просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та на підставі абз. 8 ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, а також врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною інкримінованого їй злочину та особу підозрюваної. При цьому, слідчий суддя вважав, що повідомлення про підозру та зміст клопотання містить технічний недолік щодо зазначення посади, яку обіймала ОСОБА_7 , а саме: «директора територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області головного спеціаліста фонду соціального страхування Куп`янського відділення Харківської області». А тому, вважав, що вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Остаточна кваліфікація дій та доведеність вини підозрюваної підлягають з`ясуванню в процесі досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя вважав, що докази отримання СБУ в ході проведених контррозвідувальних заходів інформації щодо планування підозрюваної виїхати за межі території України у лютому 2024 року, про що вона повідомила своїм знайомим, на що у клопотанні посилався слідчий, не підтверджені матеріалами доданими до клопотання та не були надані слідчому судді під час судового розгляду цього клопотання.

Ризик можливого впливу на свідків шляхом залякування та погроз з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, вважав частково обґрунтованим, враховуючи, що у зв`язку з тим, що у зв`язку з активними бойовими діями, які ведуться в смт Дворічна Куп`янського району Харківської області, де вони мешкають, більшість з них, наразі, змінили місце свого проживання та дехто з них перебуває за кордоном, що, на думку слідчого судді, значно зменшує потенційну можливість контакту з ними чи взагалі виключає таку можливість, з огляду на це імовірність впливу на них є абстрактною. А тому, слідчий суддя вважав неконкретизованими посилання слідчого на вказаний ризик, без розгляду конкретних обставин справи та відсутністю доказів

Посилання сторони обвинувачення щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу з огляду на те, що не на теперішній час територія, Куп`янського району перебуває під частковою окупацією військ російської федерації, що унеможливлює контроль за процесуальною поведінкою підозрюваної та значно збільшує вищевказані ризики, слідчий суддя вважав необґрунтованими, оскільки з 28.06.2023, тобто понад шість місяців ОСОБА_7 проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 тривалий час працювала в територіальному центрі соціального обслуговування та за родом занять була обізнаною про необхідність неухильного дотримання законів, підвищення авторитету держави та репутації осіб, які виконують її функції, наразі підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із посяганням на національну безпеку та територіальну цілісність держави.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ, слідчий суддя вважав, що запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної особи. Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій країні, де панує верховенство права: презумпція невинуватості, презумпція свободи, імператив поваги до людської гідності. Вважав, що недостатньо, щоб позбавлення волі лише відповідало нормам національного права, а ще необхідно, щоб з огляду на обставини справи воно було необхідним. Конституційний суд у 2019 році вже визнавав неконституційним положення ч. 5 ст. 176 КПК щодо безальтернативності запобіжних заходів у злочинах проти національної безпеки України та зазначав, що формальне судове рішення нівелює мету та суть правосуддя (Рішення від 25 червня 2019 року 7-р/2019). Крім цього, посилався на рішення Конституційного суду України від 8 червня 2022 року 3-р(ІІ)/2022, згідно якого, метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, від будь-яких форм осуду публічної влади, доки вину не буде доведено.

Слідчий суддя вважав, що безальтернативність застосування запобіжного заходу щодо особи, яка підозрюються у вчиненні колабораційної діяльності, у даному випадку не відповідає вище зазначеним базовим принципам та міжнародним зобов`язанням з огляду на те, що ОСОБА_7 є пенсіонеркою, особою з інвалідністю 2 групи внаслідок загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, безстроково, та потребує постійного нагляду невролога, має онкологічне захворювання та захворювання на цукровий діабет, які за своєю клінічною картиною та перебігом захворювання є швидкоплинними та можуть мати тяжкий перебіг, з червня 2023 року проживає у будинку її матері за адресою: с.Петрівка Лозівського району, має незадовільний стан здоров`я, оскільки хворіє на цукровий діабет середньої тяжкості, була прооперована у зв`язку з онкологічним захворюванням щитоподібної залози, має ураження опорно-рухового апарату, що у своїй сукупності свідчать про вагомість та достатність стримуючих факторів для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Зважаючи на викладені вище обставини у сукупності, слідчий суддя вважав доцільним обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

На виконання вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, як вказує законодавець, в ч.6 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, «тримання під вартою».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи із змісту ст. 15 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод- під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке можу бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у тому, що з липня 2022 року по 06 вересня 2022 року, більш точний час у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи на тимчасово окупованій території сел. Дворічна Куп`янського району Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій раніше виниклий кримінальний протиправний умисел, добровільно надала згоду представникам збройних сил рф та так званій «ВЦА Харьковской области» /так зазначено у клопотанні та повідомленні про підозру/ на призначення на посаду, пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме на посаду: «Исполняющей обязанности директора территориального центра социального обслуживания (предоставления социальных услуг) Двуречанского поселкового совета военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области» при окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території.

Слід зазначити, що вказані злочинні дії, у яких підозрюється ОСОБА_7 вчинені нею в особливий період, саме під час дії воєнного стану, який введено в період вторгнення збройних сил рф на територію України.

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий наводив мотиви щодо недоцільності застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, посилаючись в тому числі і на підстави, передбачені ч.5 ст.176 КПК України, а також обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, характер її дій та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Натомість, слідчий суддя, не врахувавши в повній мірі підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, прийняв рішення щодо обрання підозрюваній запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не врахувавши, що домашній арешт в умовах воєнного стану, не зможе в повній мірі забезпечити належне виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків, враховуючи характер діяльності підозрюваної, її зв`язки та відомості, щодо можливого планування підозрюваною, покинути межі країни, що в достатній мірі свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював. що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слід врахувати, що злочини проти національної безпеки України є найбільш суспільно небезпечним посяганням, особливо вчинені в особливий період, під час дії воєнного стану.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується підозрюваній, а саме того, що вона підозрюється у вчиненні колабораційної діяльності, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, який вчинений нею в особливий період, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони національної безпеки України, а також прав і інтересів суспільства в цілому, особливо у період воєнного стану.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що заявлений в клопотанні слідчого ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованим та підтвердженим, оскільки на даний час деякі території України не є підконтрольними ЗСУ, є вірогідність, що підозрювана зможе переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема на території рф чи тимчасово окупованих частинах території України. При цьому, колегія суддів приймає до уваги інформацію, дану у відповідь на запит органів досудового розслідування, згідно якої вбачається значний ризик того, що підозрювана може перетнути державний кордон, беручи до уваги поширену нею інформацію щодо її запланованого від`їзду, сферу її діяльності, коло знайомств. При цьому, перебування підозрюваної в статусі ВПО, не зменшує наявності зазначеного ризику.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризиків, передбачених п.п.3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, можливості підозрюваною вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, оскільки дана категорія злочинів є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 добровільно співпрацював з окупаційною адміністрацією держави агресора, толерантно відносилась до захоплення частини території України, підтримувала дії держави агресора, вбачається ризик того, що вона може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, беручи до уваги, що вони є її місцевими мешканцями та їй відомо місце проживання свідків у вищевказаному кримінальному провадженні. Посилання суду на те, що деякі покинули країну, даного ризику не зменшують.

Як вбачається із змісту клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора, надані слідчим та прокурором докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, який передбачений ч.5 ст. 111-1 КК України. При цьому, вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно підозри, які інкримінуються підозрюваній, а саме вчинення нею злочину проти основ національної безпеки, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, що вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до підозрюваної іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовує необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваної під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги доведеність ризиків об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваної та обставин кримінального провадження, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Зазначені обставини і наявність вказаних ризиків є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу в обранні щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді триманні під вартою Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Таким чином, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею домашній арешт не здатен запобігти ризикам незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, в т.ч. з метою схиляння їх до зміни раніше наданих показань, оскільки ризик впливу на свідків беззаперечно існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваної будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає, що, наразі, «достатніми» та «належними» підставами тримання підозрюваної під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання підозрюваної під вартою. А тому, відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваної.

Крім того, з огляду на положення ч.6 ст.176 КПК України та введення воєнного стану в Україні, колегія суддів позбавлена можливості застосувати до підозрюваної, яка підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що обмеження підозрюваної права на свободу в даному випадку є виправданим, наявність ризиків, передбачених ст.177 Кримінального процесуального кодексу України, у такому їх ступені, який є підставою для застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою на даній стадії судового провадження та неможливості застосувати більш м`який запобіжний захід.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що разом із застосуванням такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначити у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб уникнути бажання ухилитися чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи щодо підозрюваної альтернативний запобіжний захід у виді застави, колегія суддів також вважає за необхідне покласти на підозрювану обов`язки, визначені у частині 5 статті 194 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 179, 376, 404, п.2 ч.3 ст.407, ст.ст. 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31 01 2024 року про відмову у застосуванні до підозрюваної за ч.5 ст.111-1 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування до неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту, скасувати та постановити нову.

Клопотання слідчого СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної у кримінальному провадженні №0000021 від 05.01.2023 р. за ч.5 ст.111-1 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі Харківський слідчий ізолятор, в межах строку досудового розслідування, на строк до 29 березня 2024 року, включно.

Встановити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, що складає 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн., які необхідно внести у грошовій одиниці України на рахунок Харківського апеляційного суду:

р/р UA0085314, МФО 820172 в ДКС України, , призначення платежу застава.

Підозрювану зобов`язано у строк не пізніше 20 лютого 2024 року внести зазначені кошти на вказаний рахунок та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору та суду.

В разі невнесення визначеної застави у вказаний строк, ОСОБА_7 підлягає взяттю під варту для утримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

У разі внесення застави за ОСОБА_7 , її слід вважати такою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави та зобов`язати її прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування чи суду, а також покласти на неї наступні обов`язки, на підставі ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду із встановленою ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він перебуває чи проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування чи проживання;

- утримуватися від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні без дотримання умов, визначених слідчим, прокурором чи судом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (в разі наявності таких).

Вказані обов`язки у разі внесення застави покласти на строк до 29 березня 2024 року.

Термін дії цієї ухвали до 29 березня 2024 року.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4