Справа № 715/645/24
Провадження № 1-кп/715/90/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.06.2024 селище Глибока
Глибоцький районний Чернівецької області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 будучи в стані алкогольного сп`яніння, 15 січня 2024 року близько 05 год. 50 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання під час розпивання спиртних напоїв разом з своїм односельчанином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_2 в ході раптово виниклого словесного конфлікту, маючи умисел на умисне позбавлення життя тобто заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_6 декілька ударів ножем в органи, які є особливо важливими для життя, а саме: область голови, шиї та черевної порожнини в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани ділянки голови та шиї, які відповідно до висновку експерта №78мд від 15.02.2024 року відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень та проникаючої різаної рани в лівій здухвинній ділянці з пошкодженням петлі тонкої кишки та пошкодженням брижі, які ускладнені гамоперетонеумом, котрі в свою чергу відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень із ознакою небезпека для життя. Однак із обставин, які не залежали від волі ОСОБА_4 , а саме потерпілий з метою врятування власного життя підвівся зі столу та втік з домогосподарства обвинуваченого, через що останній не довів свій злочинний умисел до кінця.
Таким чином, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, замах на вбивство, тобто умисному заподіянні смерті іншій людини.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 повідомив суду, що 14.01.2024 року близько 22 години він взяв пляшку самогону та пішов до свого товариша ОСОБА_4 , якого знає давно і з яким вони дружать. Перебуваючи у останнього вдома та розпиваючи спиртні напої, з незрозумілих йому причин ОСОБА_4 схопив ніж, який лежав на столі та наніс йому декілька ударів, а саме в область голови, шиї та черевної порожнини. Він намагався дізнатись у обвинуваченого чому він це робить, проте він нічого не сказав. Після чого він вийшов на вулицю та направився додому. Під час руху передзвонив на швидку допомогу, оскільки розумів, що йому потрібна медична допомога. Вказав, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, шкода йому повністю відшкодована, а тому просив суд не призначати йому сувору міру покарання та не позбавляти волі.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованого йому кримінальному правопорушення визнав повністю та підтвердив факти та обставини, які викладені в обвинувальному акті. При цьому вказав, що дійсно вночі 15.01.2024 року під час вживання спиртних напоїв разом з потерпілим ОСОБА_6 , схопив ніж та наніс потерпілому декілька ударів ножем по голові, шиї та животу. Чому це зробив не міг пояснити. Вказав, що щиро кається у вчиненому, дуже шкодує про свої дії та просив його суворо не карати. Покази обвинуваченого повністю співвідносяться з обставинами викладеними в обвинувачені. Сумнівів у щирості позиції обвинуваченого не має. На даний обвинувачений щиро розкаються у вчиненому.
За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого ОСОБА_4 злочину, які ніким не оспорюються і на підставі ч.3 ст. 349 КПК обмежився допитом потерпілого, обвинуваченого та дослідженням доказів які характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.
При цьому суд вважає правильним кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, замаху на вбивство, тобто умисному заподіянні смерті іншій людини.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України належить до особливо тяжких злочинів, особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проживання, його майновий стан, позицію потерпілого, який просив не призначити обвинуваченому сувору міру покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає визнання ним своєї вини, активне сприяння у розкритті злочину, повне відшкодування завданої ним шкоди та його щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Виходячи з буквального змісту даної норми, підставою для призначення більш м`якого покарання в ч. 1 ст.69 КК України вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.
При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики, а відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом, а в даному випадку і прокурором, в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.
Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи.
За наслідками проведеного аналізу вищезазначених правових норм, суд, приймає до уваги, що у обвинуваченого наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та активно сприяв у розкритті злочину, в повному обсязі відшкодував потерпілому завдану шкоду, щиро кається у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутні відомості про притягнення його до адміністративної відповідальності, має сім`ю тобто сталі соціальні зв`язки.
Таким чином, з врахуванням викладеного суд вважає за можливим при призначенні покарання застосувати ст.69 КК України.
Разом з тим, призначаючи покарання, суд також враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме, що обвинувачений вчинив замах на особливо тяжкий злочин, проти життя людини, та наслідки які настали.
Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що в даному конкретному випадку, відсутні підстави для застосування ст.75 КК України, а досягти мети покарання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах його ізоляції від суспільства на певний строк.
Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, передбаченого ст. 50 КК, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 374-376 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України і за його вчинення призначити йому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у вигляді 4-ох (чотирьох) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін, а строк відбування покарання обчислювати з 15.01.2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у загальній сумі 9764 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 36 копійок.
Речові докази по справі:
-рушник зеленого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору, кухонний ніж із дерев`яним руків`ям, виріз покривала, кухонний ніж, сліди пальців рук, картонну коробку із вмістом куртки білого кольору, кофти синього кольору, футболки білого кольору, штанів чорного кольору, пари шкарпеток білого кольору, картонну коробку з тапочками синього кольору, три паперових конверти коричневого кольору із зрізами нігтьових пластин із лівої та правої руки обвинуваченого, а також змивами його правої та ліво руки, сейф пакет встановленого зразка №5812291 із вмістом дактилокартки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та слідів рук на 10 ПЛС, змиви з поверхні підлоги, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області (м. Чернівці вул. Руська, 183) знищити.
-оптичний диск з наявним на ньому відеозаписом із мобільного телефону, залишити в матеріалах кримінального провадження;
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
СУДДЯ: