КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31.01.2024 задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, вилучене 23.05.2023 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на грошові кошти в сумі 41 600 доларів США та 920 Євро.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на грошові кошти.

В апеляційній скарзі представник зазначала, що оскаржуване рішення ухвалено слідчим суддею без участі володільця вилученого майна, його представника, поза строками досудового розслідування та з грубим порушенням вимог КПК України.

Апелянт вказувала, що під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , були вилучені особисті речі ОСОБА_6 , які ___________________________________________________________________________

Справа 757/4956/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2658/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

належать їй на праві власності, а саме грошові кошти на загальну суму 41 600 доларів США та 920 Євро.

При цьому зазначала, що підозрюваний ОСОБА_8 за вказаною адресою не проживає, квартира була орендована саме ОСОБА_6 у 2022 році, а не ОСОБА_8 , який лише періодично відвідує за цією адресою свою малолітню дитину, однак не проживає разом із нею однією родиною. Крім того, ОСОБА_8 було затримано під час обшуку за іншою адресою.

Під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 не було вилучено жодного предмету та/або речі, які б мали відношення до вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, натомість були вилучені особисті засоби зв`язку, технічні пристрої та грошові кошти, які належать ОСОБА_6 .

Незважаючи на те, що від моменту проведення обшуку органу досудового розслідування було достеменно відомо про те, що вилучені засоби зв`язку, технічні пристрої та грошові кошти не належать підозрюваному у кримінальному провадженні, а належать іншій особі ( ОСОБА_6 ), яка не має процесуального статусу підозрюваного, всупереч вимог ст. 64-2 КПК України, до суду не було подано клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке належить особі, чиї права порушені під час досудового розслідування.

Під час неодноразових звернень представника до уповноважених осіб органу досудового розслідування щодо повернення ОСОБА_6 належного їй вилученого майна, її представник жодного разу не був проінформований, що вилучені речі та грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2023 задоволено скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність ГСУ НП України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000009 та зобов`язано компетентних осіб повернути ОСОБА_6 вилучені під час проведення обшуку майно, у тому числі грошові кошти на загальну суму 41 600 доларів США та 920 євро.

11.04.2024 від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначив, що 05.04.2024 обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 направлено до Святошинського районного суду міста Києва для розгляду по суті.

Прокурор, ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 у судове повторно засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавали та відомостей щодо причин неприбуття у судове засідання суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора та особи, яка подала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001954 від 19.10.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.05.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 23.05.2023, цього ж дня у межах кримінального провадження № 0000009 проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , в ході якого виявлено та вилучено предмети та речі, серед яких предмети, схожі на магазини та набої, набори для чищення зброї, елементи складових до зброї згідно переліку, інші речі, у тому числі грошові кошти в сумі 41 600 доларів США та 920 Євро.

24.05.2023 у межах кримінального провадження № 0000009 від 20.04.2021 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носінні, зберіганні, придбанні, збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_10 від 05.06.2023 вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 41 600 доларів США та 920 Євро визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000009.

Постановою прокурора офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 19.10.2023 виділено з кримінального провадження за № 0000009 в окреме провадження матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України. Виділеним матеріалам присвоєно № 0001954.

19.10.2023 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру в кримінальному провадженні № 0001954 від 19.10.2023, у носінні, зберіганні, придбанні, збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів без передбаченого законом дозволу, організованою групою, повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

31.01.2024 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт на майна, вилученого 23.05.2023 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на грошові кошти в сумі 41 600 доларів США та 920 Євро.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31.01.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене 23.05.2023 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , а саме на грошові кошти в сумі 41 600 доларів США та 920 Євро.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, знищення, зіпсування, використання чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові кошти на загальну суму 41 600 доларів США та 920 Євро належать ОСОБА_6 , яка орендувала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі, оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження вказаних нею обставин. Зокрема, матеріали справи не містять та до апеляційної скарги не долучено доказів проживання за адресою: АДРЕСА_1 саме ОСОБА_6 , та належності їй вилучених за вказаною адресою коштів.

Посилання апелянта на те, що під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 не було вилучено жодного предмету та/або речі, які б мали відношення до вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, спростовуються даними протоколу обшуку від 23.05.2023, в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого, окрім грошових коштів, за вказаною адресою було виявлено та вилучено також предмети, схожі на магазини та набої, набори для чищення зброї, елементи складових до зброї згідно переліку.

Відтак, у колегії суддів відсутні підстави для висновку про належність вилученого майна не підозрюваному ОСОБА_8 , а іншій особі.

Крім того, з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2023 задоволено скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та зобов`язано компетентних осіб повернути ОСОБА_6 вилучене під час проведення обшуку майно, у тому числі грошові кошти на загальну суму 41 600 доларів США та 920 Євро,не впливають на правильність висновків слідчого судді. Зазначена апелянтом ухвала слідчого судді, яка постановлена в межах іншого судового провадження, не є предметом даного апеляційного розгляду, та викладені у ній висновки не мають преюдиціального значення у даному судового провадженні.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

Крім того, як убачається із наданих прокурором відомостей, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001954 закінчено та 05.04.2024 обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 направлено до Святошинського районного суду міста Києва для розгляду по суті.

З урахуванням наведеного, із закінченням стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001954 припиняється і судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 січня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3