Справа № 946/1679/24
Провадження № 1-кс/946/526/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: дізнавача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Сектором дізнання Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000287 за ознаками кримінального поступку, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 04.08.2022 в обідній час, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів, незаконно, без належного дозволу, в порушення вимог ст. 12, 38 Закону України «Про охорону навколишнього середовища», ст. 7, 17, 52-1 Закону України «Про тваринний світ», ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.07.1998 №1126 «Про затвердження Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства», пунктів 3.14, 3.15 розділу 3 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених Державним комітетом рибного господарства України, наказ № 19 від 15.02.1999 перебуваючи на моторному човні «Казанка 5М2» № НОМЕР_1 з двигуном «YAMAHA» на озері Катлабуг, в районі Гасанської вершини між с.Першотравневе та с.Кислиця Ізмаїльського району Одеської області, з використанням заборонених засобів призначених для вилову водних біоресурсів - 180 одиниць ятерів рачачих незаконно виловив наступні біоресурси: раки в кількості 2450 одиниць, карась 2 одиниці, лящ молодь 2 одиниці, судак 2 одиниці, щука 1 одиниця, сазан 1 одиниця, плоскирка 7 одиниць.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 № 1209 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 6 жовтня 2021 року № 1039 розмір шкоди, заподіяний Державі становить:

- рак 196х17х2450 = 8 163 400 грн.

- карась сріблястий 93х17х2 = 3162 грн.

- лящ 97х17х2 = 3298 грн.

- судак звичайний 211х17х2= 7174 грн.

- щука 204х17х1= 3468 грн.

- сазан 218х17х1=3706 грн.

- плоскирка 92х17х7= 10948 грн.

Внаслідок незаконного добування водних біоресурсів на озері Катлабуг, заподіяно істотну шкоду Державі в особі Управлінням Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області у загальному розмірі 8 195 156 грн. (вісім мільйонів сто дев`яносто п`ять тисяч сто п`ятдесят шість ) гривень.

28.02.2024 потерпілою стороною - Управлінням Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Ціна позову 8 195 156 грн. (вісім мільйонів сто дев`яносто п`ять тисяч сто п`ятдесят шість ) гривень.

Згідно довідки наданої ТСЦ МВС №5144 від 26.08.203 за №31/15/5144-944 відповідно до ЄДР ТЗ на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані наступні транспортні засоби: причеп ПАЛИЧ V04214», днз НОМЕР_2 , 2019 року випуску; автомобіль марки ВАЗ 2104 1450», днз НОМЕР_3 , 1986 року випуску.

На думку дізнавача, з метою забезпечення цивільного позову є накладення арешту на транспортні засоби: причеп ПАЛИЧ V04214», днз НОМЕР_2 , 2019 року випуску; автомобіль марки ВАЗ 2104 1450», днз НОМЕР_3 , 1986 року випуску.

У судовому засіданні дізнавач підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити. Зазначив, що Арнаут також притягався за незаконний вихід на плавзасобі в прикордонну зону.

Прокурор підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити, вважаючи, що є всі підстави для накладення арешту на вказане майно.

Власник майна у судовому засіданні зазначив, що вони були на роботі, знайшли браконьєрські раколовки і там їх зустрів річковий патруль. Проти задоволення клопотання та накладення арешту на їх майно, вони не вчиняли правопорушення та не займалися браконьєрством.

Представник власника майна у судовому засіданні зазначив, що підозра необґрунтована. Вони будуть подавати клопотання про оскарження підозри. Просить тимчасово відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна до подачі клопотання та вирішення питання про скасування підозри. В реєстрі немає постанови про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності.

Вивчивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Згідно вимог ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч.2 , ч. 3 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

В судовому засіданні встановлено, що сектором дізнання Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000287 за ознаками кримінального поступку, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України.

28.02.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України

Так, кримінальне правопорушення кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 249 КК України за ознаками незаконного зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду, вчинене за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

27.02.2024 року Державне агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління Державного агентства меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області звернулося з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у розмірі 4097578 грн. з кожного.

Позов долучено до матеріалів кримінального провадження, що вбачається із поданих документів та листа від 28.02.2024р. №65/52-1624, а представника Державного агентство України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм в особі Управління Державного агентства меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Одеській області залучено у якості представника потерпілого відповідною постановою від 28.02.2024р.

Таким чином, для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) в порядку п.4 ч.1 ст.170 КПК України достатнім буде накладення арешту на визначене майно в частині заборони розпорядження.

Однак, з клопотання дізнавача не вбачається, та ним не було доведено наявність підстав для арешту причепу ПАЛИЧ V04214», днз НОМЕР_2 , 2019 року випуску та автомобілю марки ВАЗ 2104 1450», днз НОМЕР_3 , 1986 року випуску в частині заборони його зберігання та використання, тому в цій частині клопотання дізнавача не підлягає задоволенню. На думку слідчого судді достатнім буде накладення арешту на вказане майно лише в частині заборони відчуження.

На думку слідчого судді достатнім буде накладення арешту на вказане майно лише в частині заборони відчуження, оскільки для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) достатньо накласти арешт на вказане майно лише в частині заборони їм розпорядження.

Так, слідчим суддею враховуються розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для інших осіб.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання дізнавача про арешт майна задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на причеп ПАЛИЧ V04214», днз НОМЕР_2 , 2019 року випуску та автомобіль марки ВАЗ 2104 1450», днз НОМЕР_3 , 1986 року випуску, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони відчуження (без заборони власнику зберігати та використовувати його).

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 05.03.2024р. о 16:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1