Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1063/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Номер провадження №11-кп/4805/662/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового контрольного провадження № 935/1063/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 липня 2024 року включно, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати в частині продовження ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави, у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Зазначає, що ухвала суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, та судом порушена ст.6 Європейської Конвенції з прав людини. Вказує, що до клопотання про продовження строку тримання під вартою стороною обвинувачення не долучено доказів на його обгрунтування, підготовче судове засідання проведено у відсутності потерпілих та недоведені ризики, на які посилався прокурор, а саме, передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України. Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_9 має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, позитивно характеризується та під час перебування в слідчому ізоляторі на останнього чинився тиск з метою надання визнавальних показів. Вважає, що судом безпідставно не визначено розмір застави як альтернативний захід.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2024 задоволено клопотання прокурора, яке заявлено під час підготовчого судового засідання та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.07.2024 включно.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.149, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.146, ч.2 ст. 27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.357, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, які відносяться згідно ст.12 КК України, до тяжких (ч.3 ст.146 КК, ч.1 ст.263 КК) та особливо тяжких злочинів (ч.2 ст.255 КК, ч.4 ст.189 КК, ч.3 ст.149 КК). Судовий розгляд по суті ще не розпочався, але строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який застосований до останнього спливає. При цьому ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для застосування та продовження такого запобіжного заходу не зменшилися і існують на даний час, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою. Також суд не вбачав підстав для застосування застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції повно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

До того ж, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування обвинуваченого від суду обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтований тим, що судовий розгляд ще не розпочато і вказані особи ще не допитані судом, а тому з метою зміни останніми показів та уникнення відповідальності, ОСОБА_9 може незаконно впливати на них.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обґрунтований тим, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою обвинувачений може не з`являтися за викликами до суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обгрунтований тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ряду умисних кримінальних правопорушень, а тому може продовжити злочинну діяльність.

За таких обставин, доводи апелянта про недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та відсутність доказів на їх підтвердження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що ризики, які існували при застосуванні та продовженні відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому наявні підстави для продовження вказаного запобіжного заходу відносно останнього. Наведене не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки такі дані не змінилися з часу застосування та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що судом порушено вимоги ст.314 КПК України, а саме : підготовче судове засідання проведено у відсутності потерпілих, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 . Крім того, від потерпілих на адресу суду були надані заяви про проведення підготовчого судового засідання у їх відсутності, які долучені до матеріалів провадження. Більш того, сторона захисту під час апеляційного розгляду підтвердила, що підготовче судове засідання ще не закінчено.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що на обвинуваченого ОСОБА_9 чинився тиск під час перебування в слідчому ізоляторі з метою надання визнавальних показів, що мало місце 10.11.2023 та у серпні місяці 2023 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таки доводи неодноразово заявлялися захисником, судом їм надана належна оцінка, про що слідчими суддями та колегією суддів приймалися рішення в порядку ст.206 КПК України, та на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000068 від 15.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, яке перебуває в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому. Згідно пояснення ОСОБА_9 наданого 15.12.2023 в межах даного провадження, заяву про вчинення злочину оформлювати він не бажає.

Доводи апелянта про те, що до обвинуваченого можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позитивні характеристики, соціальні зв`язки ОСОБА_9 не свідчать про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що судом безпідставно не застосовано до обвинуваченого ОСОБА_9 альтернативний запобіжний захід у виді застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.1 та п.4 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, передбаченого статтями 255-2553 КК України. Отже, визначення розміру застави є правом, а не обов`язком суду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на п.5 ч.4 ст.183 КПК України щодо незастосування застави є помилковим, проте, воно не впливає на правильність висновків суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 липня 2024 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :