КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем прокурора, матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 лютого 2024 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні семи кримінальних правопорушень, серед яких злочини проти власності та статевої свободи і недоторканості особи, при цьому шість з них відносяться до тяжких злочинів, а одне до особливо тяжкого злочину, яке до того ж вчинене відносно неповнолітньої, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти статевої свободи і недоторканості, неодружений, не має будь-яких соціальних зв`язків, не має свого житла, а також його вік та стан здоров`я, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість засудження до тривалого терміну позбавлення волі, може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2673/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 153 КК України Доповідач ОСОБА_1

з метою ухилення від покарання чи спотворення об`єктивної картини, оскільки ОСОБА_7 відомо місце їх проживання, а мотиви вчинення кримінальних правопорушень та їх характер свідчать про наявність реальної небезпеки для потерпілих та свідків, а також потенційну загрозу вчинення відносно них кримінальних правопорушень, оскільки саме від них залежить благополуччя обвинуваченого, який разом зі своєю співмешканкою відносно потерпілої ОСОБА_9 , у період до зміни йому запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою, вчиняв неправомірні дії, зокрема переслідування, образи, погрози, що зумовило звернення останньої до правоохоронних органів та реєстрацію кримінального провадження за відповідним фактом, а потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через страх, не прибували у судові засідання, до поміщення обвинуваченого під варту; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, так як ОСОБА_7 постійно порушує порядок в залі судового засідання та перешкоджає здійсненню судового розгляду, у зв`язку з чим неодноразово видалявся із зали суду на час проведення судових засідань, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за ч. 3 ст. 152 КК України, а тому схильний до вчинення злочинів проти статевої свободи та недоторканості особи, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам,забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам та порушенням права на захист, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно нього запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що даний розгляд здійснювався без його участі, оскільки судом першої інстанції було видалено його із зали суду на весь час проведення судового засідання, пояснюючи це тим, що нібито він не підкорявся суду, але як вбачається з відеозапису судового засідання, він лише намагався у законний спосіб реалізувати право у користуванні та відстоюванні своїх прав, які йому надані в силу ст. 42 КПК України, а також перешкоджав у протиправному на них посяганні, які здійснював суд та прокурор, у відповідності до вимог ст.ст. 55, 68 Конституції України.

Крім того, зазначає, що у клопотанні прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке систематично продовжується протягом п`яти років, повністю відсутні копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи свого клопотання відповідно до ч. 3 ст. 184 КПК України, тому наведені ризики у клопотанні прокурора не могли б братися судом першої інстанції до уваги, проте суд, не звертаючи на це уваги, продовжує вважати, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого на даний час не змінились і продовжують існувати.

Разом з тим, той факт, що він постійно вчасно буде з`являтись на будь-який виклик прокурора та суду, як це він робив і раніше, оскільки має соціальні зв`язки, постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , офіційно працевлаштований в ТОВ «Меблева фабрика Делонікс» в м. Біла Церква, має безперервний стаж в роботі, при цьому між ним та даним Товариством 05.12.2018 укладено безстроковий договір, і навіть станом на період його перебування під вартою за ним зберігається посада, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 05.12.2021, а також довідкою даного Товариства та характеристикою, за якими він характеризується виключно позитивно, є у свою чергу доказом відсутності того, що він має намір переховуватись від органів досудового, судового розслідування.

Звертає увагу й на те, що з 2017 по 2019 р.р. під час досудового та судового розслідування він знаходився під запобіжним заходом у виді, як нічного домашнього арешту, так і особистого зобов`язання, під час якого активно та відповідально з`являвся на першу вимогу слідчого, прокурора, суду протягом всього цього часу, і жодного разу не було зафіксовано того, що він намагався, планував або вчиняв конкретні дії з метою переховування від слідчого органу та/або суду.

Також зазначає, що той факт, що він за увесь час розгляду справи жодним чином не впливав, не тиснув на будь-кого із учасників по справі, підтверджується повною відсутністю в матеріалах справи відповідних звернень даних учасників щодо неправомірних дій відносно них з боку обвинуваченого.

Більш того, звертає увагу на те, що судом першої інстанції 21.12.2018 під час розгляду справи з`ясовувалось питання чи мало місце впливу, тиску на потерпілих з боку обвинуваченого, на що ними було чітко повідомлено, що будь-якого тиску, впливу на них з боку ОСОБА_7 не здійснювалось. При цьому даний допит здійснювався, коли він знаходився під особистим зобов`язанням та мав таку можливість, але жодного разу будь-яким чином цього не здійснював, що собою доводить сумлінне і відповідальне виконання ним вимог органів слідства та суду, та є у свою чергу доказом відсутності у нього бажання, наміру впливати, тиснути на будь-кого із учасників по справі. Однак, цього не можна сказати про поведінку та дії самих потерпілих, які за весь час при новому розгляді справи від 03.02.2022 та по сьогодні не прибували на жодне судове засідання, чим проявляють своє зневажливе ставлення, як до своїх процесуальних обов`язків прибувати на судові засідання за викликом суду, оскільки їх участь є важливою, так і до учасників процесу.

При цьому зазначає, що сама ж потерпіла ОСОБА_9 скоїла проти нього кримінальне правопорушення, а саме 01.09.2018 з групою молодиків у числі 10-15 осіб здійснили на нього напад та сильно його побили, у зв`язку з чим ним було подано відповідну заяву.

Що стосується зазначеного судом в ухвалі та прокурором у клопотанні наявного ризику - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме, що він, нібито відвідуючи судові засідання при попередньому судовому розгляді, яке вже ніяк не відноситься до нового судового розгляду, продемонстрував своє зневажливе ставлення до потерпілих та свідків, які давали показання, перебивав їх, погрожував та вимагав говорити так як він вважав за необхідне, то це нічим не підтверджено, а як вбачається з матеріалів справи, він лише намагався реалізувати в законний спосіб своє право на ознайомлення з матеріалами справи, з якими його не було ознайомлено, що унеможливлювало належний допит свідків та потерпілих, а також розгляд справи.

Разом з тим вказує на те, що при новому судовому розгляді суддею ОСОБА_8 продовжуються здійснюватись ті ж самі ідентичні протиправні, свавільні та недопустимі порушення, які здійснював суд при попередньому судовому розгляді, а саме: позбавлення його права у реалізації належного ознайомлення з матеріалами справи, права брати участь у судових засіданнях під час яких можна ставити запитання, подавати зауваження, заперечення, збирати і подавати суду свої процесуальні документи, докази та ін.

Щодо зазначення судом в ухвалі та прокурором у клопотанні наявності ризику - вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше судимий, то вказане не допускається та суперечить вимогам ст. 88 КПК України.

Звертає увагу й на те, що посилання прокурора на те, що йому був застосований запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, але він його порушив, що призвело до його заміни на тримання під вартою, є безпідставними, оскільки дана заміна була здійснена протизаконно, так як причиною заміни запобіжного заходу стало те, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, але під час даного розгляду стороною захисту було надано постанову суду від 04.02.2019 про відсутність вчинення ним даного адміністративного правопорушення, тому суд повинен був відмовити у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу, але ці обставини судом були грубо проігноровані, що призвело до свавільного та безпідставного тримання його під вартою на сьогоднішній день вже 1810 день, що є неприпустимим в демократичному світі з європейськими цінностями про захист прав людини.

Також звертає увагу і на безпідставні (недоведені) посилання прокурора у клопотанні щодо наявних обвинувачень стосовно нього по семи кримінальних правопорушеннях, оскільки це є наслідками того, що ним було подано заяву до Білоцерківської окружної прокуратури, ДБР та ДВБ про наслідки його катування працівниками поліції ГУ НП в Київській області м. Біла Церква.

Таким чином, вважає, що оскаржуваним рішенням суду було порушено його право на справедливий, неупереджений та законний судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність підстав для продовження йомустроку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , Білоцерківським міськрайонним судом Київської областіздійснюється судовий розгляд обвинувальних актів в об`єднаному кримінальному проваджені по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахувавши те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні семи кримінальних правопорушень, серед яких злочини проти власності та статевої свободи і недоторканості особи, при цьому шість з них відносяться до тяжких злочинів, а одне до особливо тяжкого злочину, яке до того ж вчинене відносно неповнолітньої, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти статевої свободи і недоторканості, неодружений, не має будь-яких соціальних зв`язків, не має свого житла, а також його вік та стан здоров`я, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість засудження до тривалого терміну позбавлення волі, може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою ухилення від покарання, оскільки ОСОБА_7 відомо місце їх проживання, а мотиви вчинення кримінальних правопорушень та їх характер свідчать про наявність реальної небезпеки для потерпілих та свідків, а також потенційну загрозу вчинення відносно них кримінальних правопорушень, оскільки саме від них залежить благополуччя обвинуваченого, який разом зі своєю співмешканкою відносно потерпілої ОСОБА_9 , у період до зміни йому запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою, вчиняв неправомірні дії, зокрема переслідування, образи, погрози, що зумовило звернення останньої до правоохоронних органів та реєстрацію кримінального провадження за відповідним фактом, а потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через страх, не прибували у судові засідання, до поміщення обвинуваченого під варту; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, так як ОСОБА_7 постійно порушує порядок в залі судового засідання та перешкоджає здійсненню судового розгляду, у зв`язку з чим неодноразово видалявся із зали суду на час проведення судових засідань, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за ч. 3 ст. 152 КК України, а тому схильний до вчинення злочинів проти статевої свободи та недоторканості особи, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні семи кримінальних правопорушень, серед яких злочини проти власності та статевої свободи і недоторканості особи, при цьому шість з них відносяться до тяжких злочинів, а одне до особливо тяжкого злочину, яке вчинене відносно неповнолітньої, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а це позбавлення волі на строк до 10 років, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти статевої свободи і недоторканості, неодружений, не має міцних соціальних зв`язків та свого місця проживання, а також його вік та стан здоров`я, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у виді позбавлення волі на тривалий строк, може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих, щодо яких володіє даними щодо місця їх проживання, з метою зміни їх показань або відмови від них, задля уникнення від покарання; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, відповідно до продемонстрованої ним поведінки під час судових засідань, спрямованої на перешкоджання встановленню істини у справі, та вчинити інше кримінальне правопорушення, адже не лише раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину проти статевої свободи і недоторканості, але й обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в той період, коли вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення його процесуальних прав, оскільки даний розгляд здійснювався без його участі, так як судом першої інстанції було видалено його із зали суду на весь час проведення судового засідання, не ґрунтується на вимогах КПК України, оскільки суд має право у порядку ст. 330 КПК України видалити його із зали судового засідання у разі порушення ним порядку судового засідання і продовжити судовий розгляд без його присутності у залі судового засідання. При цьому, як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, судове засідання відбулося за участю захисника обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, щоу клопотанні прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою повністю відсутні копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи свого клопотання відповідно до ч. 3 ст. 184 КПК України, тому наведені ризики у клопотанні прокурора не могли б братися судом першої інстанції до уваги, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на той факт, що він постійно вчасно буде з`являтись на будь-який виклик прокурора та суду, як це він робив і раніше, оскільки має соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Біла Церква, офіційно працевлаштований в ТОВ «Меблева фабрика Делонікс» в м. Біла Церква, де має безперервний стаж в роботі і навіть станом на період його перебування під вартою за ним зберігається посада, і за місцем роботи він характеризується виключно позитивно, що у свою чергу є доказом відсутності того, що він має намір переховуватись від органів досудового та судового розслідування, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення вищевказаних, реально існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м'якого, запобіжного заходу.

Твердження обвинуваченого про те, що під час досудового та судового розслідування він знаходився під запобіжним заходом у виді як нічного домашнього арешту, так і особистого зобов`язання, які він не порушував, також не можуть свідчити про зменшення встановлених судом ризиків чи можливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується доводів обвинуваченогоОСОБА_7 проте, що він за увесь час розгляду справи жодним чином не впливав та не тиснув на будь-кого із учасників по справі, що підтверджується повною відсутністю у матеріалах справи відповідних звернень даних учасників щодо неправомірних дій відносно них з боку обвинуваченого, при цьому сама ж потерпіла ОСОБА_9 скоїла проти нього кримінальне правопорушення, а саме з групою молодиків здійснили на нього напад та сильно його побили, у зв`язку з чим ним було подано заяву, то вони не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_7 відомо місце їх проживання, а мотиви вчинення кримінальних правопорушень та їх характер свідчать про наявність реальної небезпеки для потерпілих та свідків, а також потенційну загрозу вчинення відносно них кримінальних правопорушень, оскільки саме від них залежить благополуччя обвинуваченого, який, до того ж, разом зі своєю співмешканкою відносно потерпілої ОСОБА_9 , у період до зміни йому запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою, вчиняв неправомірні дії, зокрема переслідування, образи, погрози, що зумовило звернення останньої до правоохоронних органів та реєстрацію кримінального провадження за відповідним фактом, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР, наданим представником потерпілої. Вказані обставини вочевидь вказують на можливість здійснення ОСОБА_7 незаконного впливу на потерпілих та свідків з метою зміни ними показань або відмови від них на його користь.

Доводи обвинуваченого з приводу того, що зазначений в ухвалі суду та у клопотанні прокурора ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме, що він нібито, відвідуючи судові засідання при попередньому судовому розгляді, яке вже ніяк не відноситься до нового судового розгляду, продемонстрував своє зневажливе ставлення до потерпілих та свідків, які давали показання, перебивав їх, погрожував та вимагав говорити так як він вважав за необхідне, нічим не підтверджено, є безпідставними, оскільки, як вбачається з оскаржуваної ухвали суду, ОСОБА_7 постійно порушує порядок в залі судового засідання та перешкоджає здійсненню судового розгляду, у зв`язку з чим неодноразово видалявся судом із зали суду на час проведення судових засідань, що безпосередньо вказує на активне перешкоджання ОСОБА_7 кримінальному провадженню, і аж ніяк - не на відсутність вказаного ризику чи його зменшення.

Посилання обвинуваченого на те, що зазначення судом в ухвалі та прокурором у клопотанні наявності ризику - вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше судимий, не допускається та суперечить вимогам ст. 88 КПК України, є безпідставними, оскільки, розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і наявність судимостей у обвинуваченого.

Щодо доводів обвинуваченого пробезпідставність посилань прокурора на порушення ним застосованого запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту, що призвело до його заміни на тримання під вартою, оскільки дана заміна була здійснена протизаконно, так як причиною цьому стало те, що він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, але під час даного розгляду стороною захисту було надано постанову суду від 04.02.2019 про відсутність вчинення ним даного адміністративного правопорушення, тому суд повинен був відмовити у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу, але ці обставини судом були проігноровані, що призвело до свавільного та безпідставного тримання його під вартою на сьогоднішній день вже 1810 день, то вказана обставина жодним чином не вказує на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер, тяжкість та кількість діянь, які йому інкримінуються, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо безпідставного (недоведеного) посилання прокурора у клопотанні щодо наявних обвинувачень стосовно нього по семи кримінальних правопорушеннях, оскільки це є наслідками того, що ним було подано заяву до правоохоронних органів про наслідки його катування працівниками поліції ГУ НП в Київській області м. Біла Церква - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на можливу упередженість головуючого судді, оскільки при новому судовому розгляді суддею ОСОБА_8 продовжуються здійснюватись ті ж самі ідентичні дії, які здійснював суд при попередньому судовому розгляді, а саме: позбавлення його права у реалізації належного ознайомлення з матеріалами справи та права брати участь у судових засіданнях, не досліджуються колегією суддів, оскільки такі питання вирішуються за правилами §6 глави 3 КПК України («Відводи»).

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 лютого 2024 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3