У Х В А Л А

Іменем України

08.04.2024 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 з участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

скаржниці - ОСОБА_3 ,

представника скаржниці - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 06.05.2020 року про закриття кримінального провадження №0002801,

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця звернулася до слідчого судді Франківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 06.05.2020 року про закриття кримінального провадження №0002801, внесеного 25.10.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 зазначає, що кримінальне провадження №0002801 розпочато за фактом вчинення щодо неї шахрайських дій громадянкою ОСОБА_6 , яка впродовж 2013-2019 років отримувала від ОСОБА_3 грошові кошти та послуги по догляду в обмін на укладення заповіту на користь останньої, проте у 2019 році відмовилась від подальших стосунків із ОСОБА_3 , скасувала заповіт та відмовилась повертати будь-які кошти, затрачені на її утримання. Як зазначає скаржниця, за такою схемою від дій ОСОБА_6 постраждали декілька людей, адже щоразу остання видавала заповіти на тих, з ким домовлялась про догляд, отримувала взамін гроші та послуги, а в подальшому з власної ініціативи розривала стосунки. Аналогічно ОСОБА_6 24.06.2019 року уклала спадковий договір із ОСОБА_7 , однак, 16.07.2020 року уже звернулася до суду за розірванням цього договору. Неодноразовість таких дій, а також значна кількість потерпілих, яким ОСОБА_6 отриманих коштів не повертала, на переконання ОСОБА_3 , свідчить про наявність в ОСОБА_6 умислу на заволодіння чужими коштами, наміру повертати яких остання ніколи не мала. Зазначених обставин, як вказує ОСОБА_3 , слідчим не враховано, доводи заявниці в дійсності з необхідною повнотою в ході досудового розслідування не перевірялися, а тому, висновок слідчого про цивільно-правовий характер відносин та відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, є необґрунтованим та передчасним. У зв`язку з цим скаржниця просить оскаржувану постанову слідчого скасувати для продовження досудового розслідування. При цьому, звертає увагу на те, що копію оскаржуваної постанови вона отримала лише 01.04.2024 року, про що свідчить відповідний лист ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, яким таку постанову було скеровано на її адресу.

В судовому засіданні скаржниця ОСОБА_3 подану нею скаргу підтримала, просила її задоволити. Також наголосила, що за шість років догляду за ОСОБА_6 вона витратила понад 350 тис. грн., також купувала останній телевізор, холодильник, інші побутові пристрої. Після розірвання стосунків і анулювання заповіту ОСОБА_6 , з ініціативи якої таке розірвання відбулось, відмовилась повертати скаржниці отримані від неї кошти, в подальшому після неодноразових наполягань обіцяла, що поверне після того, як їй віддасть гроші ОСОБА_7 , але і в цьому випадку не виконала своєї обіцянки. ОСОБА_3 вказала, що їй достеменно відомо про неодноразові факти отримання ОСОБА_6 коштів від доглядачів, укладання на них заповітів, а потім розірвання таких без жодних пояснень та мотивацій. Вважає, що в такий спосіб ОСОБА_6 , яка є одинокою людиною і постійно скаржилась на малу пенсію, фактично заробляла на людях, яких підшуковувала як доглядачів, без дійсного наміру передачі їм за ці послуги свого майна після смерті.

Представник скаржниці - адвокат ОСОБА_4 на задоволенні скарги своєї довірительки наполіг, при цьому, зазначив, що слідством жодних значимих слідчих дій не проводилося, висновки слідчого в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження ґрунтуються на неповно з`ясованих обставинах справи. Додатково уточнив, що жодних цивільно-правових спорів між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на розгляді у судах немає, а непоодинокість епізодів дій ОСОБА_6 щодо різних потерпілих свідчить саме про кримінально-карані дії останньої.

Слідчий та прокурор, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до суду не прибули, причин неявки не повідомили, матеріали кримінального провадження №0002801 суду не представили.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги. Тому за наведених обставин слідчий суддя вважає, що судове засідання з розгляду скарги ОСОБА_3 можливо проводити без участі слідчого та прокурора, які не з`явилися до суду, поважних причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши скаржницю та її представника, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що подана ОСОБА_3 скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено в ході судового розгляду, у провадженні слідчого Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 перебували матеріали кримінального провадження №0002801, внесеного 25.10.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Досудове розслідування було розпочато на підставі заяви ОСОБА_3 про вчинення щодо неї громадянкою ОСОБА_6 шахрайських дій та ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова, якою було зобов`язано внести відповідні відомості до ЄРДР.

Постановою слідчого Франківського ВП ГУНП у Львівській області (на даний час найменування органу досудового розслідування - ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області) ОСОБА_5 від 06.05.2020 р. кримінальне провадження №0002801 закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 наявні цивільно-правові відносини.

Вказану постанову оскаржила потерпіла ОСОБА_3 , яка довідалась про наявність такої лише 01.04.2024 року, коли відповідна копія постанови супровідним листом №ОП-113/40/07/24 від 01.04.2024 року була скерована ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області на її адресу.

Доводи, наведені скаржницею, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Зокрема з`ясовано, що в оскаржуваній постанові слідчого від 06.05.2020 р. немає жодного посилання на проведення слідчих дій, крім допиту ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , та здобуті в ході досудового слідства докази. Наведене, в сукупності із тим, що матеріали кримінального провадження №0002801 не надані для огляду в судовому засіданні, свідчить про обґрунтованість доводів скаржниці щодо непроведення слідчим необхідних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні з метою встановлення дійсних обставин справи.

З огляду на це вимоги процесуального закону щодо проведення повного і всебічного досудового розслідування не виконані. Висновки слідчого про цивільно-правовий характер відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 не обґрунтовані жодними доказами та по своїй суті є лише припущеннями.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому, провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим або дізнавачем всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст.2, 284 КПК України).

Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, слідчим не наведено жодної очевидної та підтвердженої матеріалами провадження підстави закриття кримінального провадження, а також відсутні посилання на встановлені фактичні обставини, що стали такими підставами. Належної правової оцінки щодо відсутності складу кримінального правопорушення з посиланням на докази, зібрані в ході досудового розслідування, у постанові слідчого не наведено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов переконання, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята з порушенням вимог ст.ст.92, 94 КПК України, а її зміст не відповідає вимогам ст.110 КПК України. Переконливих доводів, які б вказували на наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, оскаржувана постанова не містить.

Крім цього, обґрунтованими слід визнати доводи потерпілої ОСОБА_3 про те, що слідча в ході досудового розслідування жодним чином не перевіряла факту наявності кількох випадків вчинення ОСОБА_6 аналогічних дій стосовно інших осіб, що, як стверджує заявниця, може свідчити про умисний характер дій ОСОБА_6 , спрямованих на заволодіння коштами потерпілих. Також не було проведено одночасного допиту ОСОБА_3 і ОСОБА_6 для детального з`ясування характеру та суті правовідносин, що виникли між ними, не досліджено записи про передачу ОСОБА_3 коштів для ОСОБА_6 , не встановлено кількості заповітів, які були оформлені останньою, причин одностороннього розірвання стосунків із ОСОБА_3 , підстав неповернення громадянкою ОСОБА_6 коштів потерпілій, а також не перевірено слідчим шляхом обставин, які б могли свідчити про наявність в ОСОБА_6 на момент виникнення правовідносин із ОСОБА_3 умислу на заволодіння коштами і майном останньої. Натомість слідчою в оскаржуваній постанові при викладі показань ОСОБА_6 констатовано факти, які не можуть бути спроможними, адже вказується, що ОСОБА_3 розірвала заповіт і уклала такий на іншу особу, хоча в дійсності заповіт укладався ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 , також зазначено, що ОСОБА_6 вимагає в ОСОБА_3 повернення коштів, хоча в дійсності поверненя коштів вимагає саме ОСОБА_3 від ОСОБА_6 , якій вона, як стверджує скаржниця, надавала матеріальну підтримку і догляд. За таких обставин слід дійти висновку, що слідчою не вжито необхідного обсягу процесуальних дій у кримінальному провадженні, що вказує на очевидну неповноту проведення досудового слідства, а здобутим доказаи дана оцінка, яка суперечить фактичним обставинам справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може постановити ухвалу про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

З огляду на встановлені у справі обставини, які вказують на необґрунтованість та передчасність постанови слідчого про закриття кримінального провадження, така постанова підлягає скасуванню, що є підставою для продовження досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.376, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 - задоволити.

Постанову слідчого Франківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 від 06.05.2020 року про закриття кримінального провадження №0002801, внесеного 25.10.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1