Дата документу 14.02.2024 Справа № 335/8428/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/8428/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/290/24 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянула 14 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Ольшанка Пристенського району Курської області російської федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

ОСОБА_8 7 липня 2021 року, приблизно о 14 год. 20 хв., маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, увійшов до приміщення аптеки «Аптека-Магнолія», розташованої у будинку № 68 по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, де, розуміючи, що знаходиться у громадському місці, демонстративно проявляючи явну неповагу до загальноприйнятих норм моралі та правил поведінки, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою на адресу присутніх у приміщенні осіб, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою самоутвердитися за рахунок приниження іншої особи, наніс удар кулаком правої руки в обличчя незнайомої йому ОСОБА_9 , чим відповідно до висновку експерта № 1185п від 09.07.2021 року спричинив останній легке тілесне ушкодження у вигляді синця, на тлі якого садно в ділянці підборіддя ліворуч.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_8 схопив лівою рукою ОСОБА_9 за передпліччя лівої руки, та, утримуючи її, став погрожувати фізичною розправою іншим співробітникам аптеки, та, принижуючи їх гідність, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року:

ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вирок ухвалено з порушенням норм процесуального права і з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить під час апеляційного розгляду повторно дослідити обставини даного кримінального провадження щодо мотивів ОСОБА_8 та наявності в його діях об`єктивної сторони складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, повторно дослідити висновок судово-медичної експертизи № 1350п від 27.07.2021 року, постанову ЕГА 344215 від 07.07.2023 року про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, оскільки у вироку не зазначено про їх дослідження і оцінку. Змінити вирок суду, кваліфікувавши дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд невірно встановив мотиви ОСОБА_10 та їх направленість, надавши його діям невірної правової кваліфікації. Так, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зазначали, що обвинувачений, перебуваючи у приміщенні аптеки шукав свою дружину, та запитував де вона, оскільки вважав, що вона зайшла до аптеки, теж саме питання він ставив і до завідуючої - потерпілої ОСОБА_9 , до того як вдарив її в обличчя. Вказані свідки поясняли, що обвинувачений не висловлювався нецензурною лайкою, а лише, стоячи в приміщенні аптеки, погрожував неприємностями завідуючій, у разі, якщо вона не скаже де його дружина. Жодний свідок не надав показів щодо погроз фізичною розправою з боку пенсіонера. Натомість, покази потерпілої щодо нецензурної лайки з боку обвинуваченого та погроз фізичної розправи не узгоджуються з показами свідків. Також покази потерпілої мали суперечності між собою, остання зазначала, що ОСОБА_8 після нападу на неї був агресивним до всіх оточуючих, при цьому, зазначила, що він стояв посеред зали аптеки, а вона стояла навпроти нього і розмовляла з ним, на підтвердження чого продемонструвала в судовому засіданні фотознімки, зроблені на свій телефон. Натомість, згідно відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції встановлено, що ОСОБА_8 після події, перебуваючи на вулиці, на запитання співробітників поліції реагував адекватно, вів себе спокійно і без агресії, свої дії ОСОБА_8 аргументував тим, що загубив свою дружину і пішов шукати її до аптеки, оскільки побачив, що вона туди пішла, що узгоджується з показаннями свідків. Також на відеозаписах зафіксовано, що рука ОСОБА_8 в крові та йому надавалась медична допомога працівниками поліції і було накладено пов`язку на передпліччя.

Стверджує, що суд взагалі не надав жодної оцінки висновку судово-медичної експертизи № 1350п від 27.07.2021 року, якою встановлено наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 . Вказаний висновок експерта у сукупності з показами потерпілої підтверджує обопільне завдання тілесних ушкоджень, що, за відсутності інших потерпілих та за відсутності пошкоджень майна, свідчить не на користь хуліганських мотивів, а на користь особистих неприязних.

Також зазначає, що обставина тривалого припинення роботи закладу аптеки не інкримінувалась ОСОБА_8 за обвинувальним актом, тож суд, в порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, вийшов за межі висунутого обвинувачення.

Вважає, що надаючи оцінку листу ТОВ «Аптека-Магнолія» від 15.11.2021 року № 55 щодо факту тимчасового припинення нормальної діяльності аптечного закладу внаслідок дій обвинуваченого, суд припустився порушення ч. 1 ст. 94 КПК України, оскільки вказаний лист не є доказом в розумінні ст.ст. 84, 99 КПК України.

Вказує, що постанова ЕГА 344215, складена з використанням мобільного логістичного пристрою, спростовує висновок суду, що ОСОБА_8 тривалий час перебував у аптеці, де здійснював хуліганство, оскільки за вироком останній потрапив до аптеки о 14:20 год., а постанова підтверджує, що в 14:20 год. працівник поліції притягнув обвинуваченого до адміністративної відповідальності. Проте, суд не надав жодної оцінки вказаній постанові, яка є документом і доказом в розумінні ст.ст. 84, 99 КПК України. Допитані в суді у якості свідків патрульні УПП ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили складання постанови.

На думку апелянта, в даному випадку відсутня суб`єктивна та об`єктивна сторона складу злочину, оскільки ОСОБА_8 перебував у аптеці з конкретною метою - шукав дружину, він завдав потерпілій один удар рукою в обличчя з мотивів раптової неприязні, почувши від неї вимогу вийти з аптеки та не отримавши відповідь на запитання. Дії ОСОБА_8 неможливо кваліфікувати як вчинені з особливою зухвалістю, оскільки вони, хоч і вчинені в громадському місці,проте ніхто, крім ОСОБА_9 , не постраждав, майно аптеки не ушкоджено, роботу закладу не порушено, тож такі дії обвинуваченого не вказують на мотив явної неповаги до суспільства, тому суд помилково кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України та мав би кваліфікувати їх за ч. 1 ст. 125 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні висловив позицію на підтримання апеляційної скарги. Зазначив, що кваліфікація дій його підзахисного невірна. Суд вийшов за межі обвинувачення, встановивши, що була порушена робота аптеки.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги захисника, пославшись на наявність в діях обвинуваченого хуліганського мотиву.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, однак в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини, присутність в судовому засіданні захисника обвинуваченого, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності його підзахисного, з урахуванням відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, апеляційний суд відповідно до положень ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

У судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_9 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази ті, що викривають і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Право на отримання вмотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Таким чином, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Перевіривши вирок, ухвалений щодо ОСОБА_8 про визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення не може бути визнане вмотивованим та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевий суд, прийшовши до висновку про доведеність провини ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, натомість такий висновок належним чином не вмотивував та не обґрунтував.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції вказав, що досліджені під час судового розгляду докази у сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Між тим, на думку колегії суддів, місцевий суд невірно встановив мотиви ОСОБА_8 та їх направленість, надавши діям обвинуваченого невірної правової кваліфікації.

Так, суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України, поклав в основу вироку покази потерпілої ОСОБА_9 , яка наголошувала на нецензурній лайці з боку обвинуваченого та погрозах фізичної розправи.

Проте, місцевий суд не надав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , який зазначав, що прийшов до аптеки не з метою вчинити хуліганство, як про це стверджувала сторона обвинувачення, а з метою відшукання своєї дружини, яка, на думку обвинуваченого, перебувала в аптеці.

Покази обвинуваченого підтвердили й свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , котрі були безпосередніми очевидцями події, які зазначили, що обвинувачений шукав свою дружину та вимагав її повернути.

Також вказані свідки не зазначали про те, що ОСОБА_8 висловлювався нецензурною лайкою, а лише пояснили, що обвинувачений, стоячи в приміщенні аптеки, погрожував неприємностями, якщо йому не повернуть дружину.

При цьому, свідок ОСОБА_11 , який перебував в одному приміщенні з потерпілою і обвинуваченим, зазначив, що ОСОБА_8 , зайшовши до службового кабінету ОСОБА_9 , став запитувати де його дружина, на що потерпіла відповіла, що не знає його дружини та попросила залишити її службовий кабінет. Після чого, обвинувачений підійшов до потерпілої та раптово вдарив її кулаком в обличчя, а потім навалився на потерпілу, яка, намагаючись вивільнитись від нього, схопила кулькову ручку та почала завдавати нею удари в руку обвинуваченого.

Отже, попри висновки суду першої інстанції стосовно того, що обвинувачений не був знайомий із потерпілою, суд не приділив уваги поясненням обвинуваченого ОСОБА_8 щодо раптово виниклих неприязних відносин через конфлікт із потерпілою на тлі того, що він розшукував дружину, вважаючи, що вона зайшла до аптеки.

Місцевий суд взагалі не надав оцінки відеозаписам з нагрудних камер працівників поліції, які прибули за викликом до аптеки, на яких зафіксована поведінка ОСОБА_8 , наявність у нього на руці крові та надання йому медичної допомоги.

Не надано жодної оцінки в контексті перевірки доводів сторони захисту й висновку судово-медичної експертизи № 1350п від 27.07.2021 року відносно ОСОБА_8 , згідно якого садно, слідом якого стала виявлена при огляді 27.07.2021 року рожева ділянка шкіри в ділянці лівого передпліччя у громадянина ОСОБА_8 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що утворилось від дії тупого предмету.

Вказаним висновком експерта у сукупності з показаннями потерпілої, яка не заперечувала, що у відповідь на дії ОСОБА_8 завдала йому ударів гострієм кулькової ручки в руку, підтверджується факт обоюдного завдання тілесних ушкоджень, що, в свою чергу, за відсутності інших потерпілих та пошкоджень майна, мало б отримати оцінку в межах доводів обвинуваченого про відсутність в його діях хуліганських мотивів, а наявність раптово виниклих особистих неприязних відносин.

Також слід відмітити, що під особливою зухвалістю необхідно розуміти нахабне поводження, буйство, поєднане з насильством, що спричинило завдання тілесного ушкодження чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян тощо.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що місцевий суд взагалі не розкрив в мотивувальній частині вироку в чому саме полягала особлива зухвалість.

Таким чином, суд першої інстанції не проаналізував всі докази, надані стороною обвинувачення, як кожен окремо, так і у сукупності в контексті висновку про доведеність провини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Отже, підстав стверджувати про дотримання районним судом вимог ст. 94 КПК України, судова колегія позбавлена.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд не проаналізував покази обвинуваченого ОСОБА_8 щодо інкримінованої події у співставленні із дослідженими доказами, не навів доказів на спростування позиції сторони захисту та обґрунтування власних мотивів з цього приводу.

З мотивувальної частини оскаржуваного вироку вбачається, що, зазначаючи докази на підтвердження вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за наявності заперечувальних вину показань останнього щодо наявності в його діях ознак хуліганства, усупереч вимогам ст.ст. 94, 370 КПК України, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, у тому числі, в частині їх належності, допустимості та достатності, не співставив показання обвинуваченого з іншими доказами та не навів переконливих мотивів, з яких суд надав перевагу одним доказам та відкинув інші.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення до обвинувального акта, а відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Судова колегія звертає увагу, що обставина тривалого припинення роботи аптечного закладу стороною обвинувачення ОСОБА_8 не інкримінувалась, а тому, суд першої інстанції, встановивши у своєму вироку таку обставину кримінального провадження, вийшов за межі висунутого обвинувачення, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України.

Наведені районним судом докази не надають можливості прийти до переконання про відповідність висновку суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, що вочевидь не відповідає передбаченим ст. 370 КПК України вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду.

Судова колегія зауважує, що у разі встановлення винуватості особи у скоєнні злочину суд зобов`язаний викласти у вироку докладні мотиви свого висновку, чого місцевим судом у даному випадку, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, зроблено не було.

Апеляційна інстанція приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не надав оцінки зібраним в ході досудового розслідування доказам з точки зору достатності та взаємозв`язку, що вплинуло на висновки суду стосовно винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, у зв`язку з чим судовий розгляд даного провадження не може вважатися справедливим, а прийняте процесуальне рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Одночасно слід зауважити на положеннях статті 409 КПК України, якою передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Така невідповідність згідно ст. 411 КПК України має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

За наведених вище обставин, висновок суду про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, є передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів.

Встановлені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними та такими, які згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

Переглядаючи вирок суду у межах, передбачених ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити допущені місцевим судом помилки, оскільки для цього необхідно дослідити всі надані сторонами докази (деякі з них не отримали оцінки місцевого суду), виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст. 7-9 КПК України щодо законності, змагальності і диспозитивності, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції, що передбачено ст. 415 КПК України.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження в їх сукупності, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам, перевірити заявлені сторонами доводи та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення в розумінні ст. 370 КПК України.

Відтак, зважаючи на вищенаведені обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412,415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4