Справа № 307/53/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників адвокатів ОСОБА_7

та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/34/24, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2024 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000092, внесеному 09.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Дубове Тячівського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою до 08 березня 2024 року включно обвинуваченого ОСОБА_6 та визначено розмір застави - 7000 (сім тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 21 196 000,00? (двадцять один мільйон сто дев`яносто шість тисяч) грн 00 коп.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_6 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками, експертом та спеціалістом у даному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за № 0000092, відомості про кримінальне правопорушення у якому 09.04.2020 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України. У кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . Відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні передбаченого ч.4 ст.190 КК України кримінального правопорушення, а саме у шахрайстві - заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, що відповідно до ст. 12 КК України, скоєне діяння відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років із конфіскацією майна. Прокурор у клопотанні вказує на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 листопада 2023 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 18 101 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38 049 268,58 грн. строком на 2 місяці, а саме до 12 січня 2024 року. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінують ОСОБА_6 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, що може бути мотивом для обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також існує ризик незаконного впливу на свідків, експерта, потерпілого, спеціаліста у кримінальному провадженні, позаяк у кримінальному провадженні необхідно провести низку судових експертиз; у допиті осіб як свідків щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, які відомі обвинуваченому, так і під час досудового розслідування, і в ході судового розгляду кримінального провадження; у додатковому допиті потерпілого щодо обставин протиправного заволодіння майном. Прокурор також вважає, що існує ризик знищити, сховати, спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підготовка та вчинення злочину проведена із залученням фізичних осіб, супроводжувалася виготовленням документів, відтак підозрюваному можуть бути відомі місця зберігання таких документів та речей, які ще не долучені до матеріалів кримінального провадження. Прокурор у клопотанні вказує і на те, що належним доказами доведено існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, будучи фізичною особою-підприємцем та маючи тісні зв`язки з органами державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронними та іншими органами, може вчиняти тиск на потерпілих, експертів, спеціалістів, свідків чи членів їх родин, з метою зміни ними показань, вчинення інших дій на його користь, складання неправдивих висновків, або відмови від надання таких; та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Прокурор у клопотанні також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить клопотання задовольнити.

В ухвалі суду також вказується на те, що підозра ОСОБА_6 підтверджується приєднаними до клопотання доказами, що прокурором доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України кримінального правопорушення, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які у клопотанні вказує прокурор. Дослідивши доводи, на які посилається прокурор та наявні у кримінальному провадженні докази, а також встановивши те, що на момент розгляду клопотання продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, суд дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 має паспорти громадянина України для виїзду за кордон, при цьому, попри обмеження можливості чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, виїзду за межі України на період дії правового режиму воєнного стану, ОСОБА_6 у період з 13.07.2020 по 16.08.2023, у тому числі у період дії правового режиму воєнного стану, введеного на території України у 2022 році, неодноразово здійснював перетин Державного кордону України до країн Європейського Союзу, що свідчить про наявність можливості покинути межі України та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду за кордоном. В ухвалі також вказується на те, що стороною обвинувачення доведено існування ризику впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні; знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Водночас, на переконання суду, не доведеним є існування ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів. Водночас, на переконання суду, обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно визначити заставу у розмірі 7000 (сім тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 21 196 000,00? (двадцять один мільйон сто дев`яносто шість тисяч) грн. 00 коп, оскільки застава саме у такому розмірі зможе забезпечити його належну поведінку, запобігти ризикам кримінального провадження та не буде завідомо непомірною для ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на необґрунтованість, незаконність ухвали суду, вважає її такою, що підлягає скасуванню. Апелянт зазначає, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення, є аналогічними, які вказані у клопотанні про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , і такі існувати не можуть. Підозра обвинуваченому вручена після закінчення строків досудового розслідування, оскільки прокурор не звертався до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування. Вважає, що суд безпідставно продовжує його підзахисному строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у нічний час доби.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисників, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, те, що вчинене діяння відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту потерпілого, свідків та дослідження доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачує орган досудового розслідування і за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також наведених вище обставин, у тому числі і даних про особу обвинуваченого, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків у кримінальному провадженні, знищити, приховувати або спотворити будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

При цьому, колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , відповідає характеру та тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє як безпідставні та необґрунтовані, вважаючи, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відсутність запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 чи застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, може призвести до неналежного виконання покладених на ОСОБА_6 процесуальних обов`язків як обвинуваченого.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , судом взято до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано визначено розмір застави.

При цьому, з огляду на наведене вище, обґрунтованим апеляційний суд вважає і визначений слідчим суддею розмір застави - 7000 (сім тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 21196000 грн.

На переконання апеляційного суду саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, і не є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_6 , так як таких даних під час апеляційного розгляду судового провадження не встановлено.

Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту про зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави.

Доводи апеляційної скарги про те, що підозра обвинуваченому вручена після закінчення строків досудового розслідування, оскільки прокурор не звертався до слідчого судді з клопотанням про продовження строку досудового розслідування, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується як в апеляційній скарзі, так і не посилалася сторона захисту під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 січня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000092, внесеному 09.04.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та продовжено щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 березня 2024 року включно та визначено розмір застави - 7000 (сім тисяч) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 21 196 000,00? (двадцять один мільйон сто дев`яносто шість тисяч) грн. 00 коп, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: