Справа № 299/1501/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.04.2024 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11кп/4806/43/24 за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.12.2023.
Цією ухвалою, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15.01.2018.
24.08.2023 до суду першої інстанції надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , в якому останній просив звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, з урахуванням ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.01.2018, якою йому замінено покарання у виді штрафу на покарання у виді громадських робіт на строк 50 (п`ятдесят) годин, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.01.2018 йому замінено покарання, призначене вищевказаним вироком від 09.06.2017 у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн на покаранням у виді громадських робіт на строк 50 (п`ятдесят) годин.
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.12.2020 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 246 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки та на підставі ч. 1, 4 ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки й звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку на 01 (один) рік та покладенням обов`язків на підставі ст. 76 КК України.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29.06.2023 вирок Виноградівського районного суду Закарпатській області від 22.12.2020 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінено та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності. Одночасно в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 29.06.2023 зазначено про самостійне виконання вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15.01.2018.
Посилаючись на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 246 КК, відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, що відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, він підлягає звільненню від відбування вказаного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.12.2023 у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15.01.2018 відмовлено. Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_6 призначене за ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.01.2018 покарання у виді громадських робіт на строк 50 (п`ятдесят) годин не відбув, оскільки він не приступив до відпрацювання громадських робіт, а отже допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду від 22.12.2023 скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 про його звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області 09.06.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15.01.2018. В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує про незаконність судового рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017 ОСОБА_6 був засуджений за ст. 246 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, який в подальшому на підставі ухвали цього ж суду було замінено на покарання у виді громадських робіт на строк 50 (п`ятдесят) годин, тому строк давності виконання обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 становить два роки. Крім того, в матеріалах кримінального провадження щодо ОСОБА_6 відсутні дані про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, у зв`язку з чим висновки суду про ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання у виді громадських робіт є безпідставним.
Судове провадження розглядається за відсутності засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того, апеляційний суд враховує заяву засудженого про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, промову прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписами до ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. У мотивувальній частині ухвали зазначаються:суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини з посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 14 частини 1 статті 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати, серед іншого, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Пунктом 4 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що питання, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом, який ухвалив вирок, або судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті.
Крім того, згідно з положеннями статті 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Зазначена норма кримінального процесуального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Суд неодноразово зазначав, що правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.
Крім того, частиною 3 статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що міститься у постанові від 20.10.2021 (справа № 487/3326/15-к), застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. Проте ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми, а саме лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Цих вимог закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримано.
Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.01.2018 ОСОБА_6 замінено покарання, призначене вищевказаним вироком від 09.06.2017 у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн на покаранням у виді громадських робіт на строк 50 (п`ятдесят) годин.
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.12.2020 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 246 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки та на підставі ч. 1, 4 ст. 71 КК України визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки й звільнено від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з визначенням іспитового строку на 01 (один) рік та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29.06.2023 вирок Виноградівського районного суду Закарпатській області від 22.12.2020 щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінено та на підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності. Одночасно в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 29.06.2023 зазначено про самостійне виконання вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15.01.2018.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_6 призначене за ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.01.2018 покарання у виді громадських робіт на строк 50 (п`ятдесят) годин останній не відбув, оскільки не приступив до відпрацювання громадських робіт, а отже допустив ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.
Між тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься у постанові від 20.10.2021 (справа № 487/3326/15-к), ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Однак, відмовляючи у задоволенні клопотання з вказаних підстав, суд першої інстанції належним чином не переконався у відсутності даних про ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання, зокрема про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України та наявність з цього приводу обвинувального вироку, який набув законної сили, що у сукупності з вищезазначеними обставинами давало б підстави зробити висновок про ухилення засудженого від відбування покарання, а лише констатував про те, що за такі дії ОСОБА_6 передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України.
Враховуючи викладене висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017 (з урахуванням ухвали цього ж суду від 15.01.2018), у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, є передчасним, зробленим без повного дослідження обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, залишивши недослідженими обставини, з`ясування, яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, й ці порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними.
Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України ухвала суду не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.
Внаслідок скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог захисника, і вони підлягають перевірці при новому розгляді кримінального провадження.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника, та прийняти законне, обгрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.12.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.06.2017, з урахуванням ухвали цього ж суду від 15.01.2018 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді