Справа № 309/419/23
Провадження № 1-кп/309/131/24
про зміну запобіжного заходу
21 червня 2024 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника ОСОБА_5
Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суддя своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурором в судовому засіданні не заявлено клопотання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 подала письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою з часу його затримання, а саме: з 11.11.2022 року, тобто вже більше вісімнадцяти місяців, а сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого не повинен перевищувати у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів більше 12 місяців.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання про зміну відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника та просив змінити відносно нього запобіжний захід та пообіцяв належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.
Потерпілий ОСОБА_6 не заперечив проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.
У зв`язку з поданим клопотанням про зміну запобіжного заходу після терміну розгляду попереднього клопотання, суд зобов`язаний вирішити вказане клопотання.
Заслухавши думку учасників судового провадження, з приводу заявленого клопотання, а також враховуючи наявні обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні на більш м`який ніж тримання під вартою, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в якому триває судовий розгляд, та беручи до уваги обсяг доказів, встановлених в судовому засіданні щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України, а також тривалий розгляд кримінального провадження, яке здійснюється судом з 30 січня 2023 року і на даний час ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09.04.2024 р. вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 03.11.2023 року скасовано з направленням на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, враховуючи вказівки апеляційної інстанції, які слід взяти до уваги при новому розгляді кримінального провадження, з метою недопущення порушення розумних строків тримання під вартою /утримується під вартою з 11.11.2022 року/ як запобіжного заходу до постановлення вироку, суд приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт, який на думку суду буде достатнім для забезпечення виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим на даній стадії судового розгляду.
Змінюючи запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, суд виходить з того, що розгляд кримінального провадження здійснюється в суді тривалий час.
На даній стадії судового розгляду проведено допит потерпілого ОСОБА_6 .
При вирішенні даних клопотань, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який звертає увагу на те, що до винесення вироку обвинувачений може триматися під вартою в розумні строки, і на думку суду обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою до ухвалення вироку поза межами розумних строків.
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Так, у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».
При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя(Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).
Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
В своїх рішеннях ЄСПЛ підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно та наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей, а продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою, але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення іншими підставами, які мають бути чітко визначені і доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними і абстрактними» (п.219 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкайло проти України»).
ЄСПЛ постійно зазначає у своїй практиці, що існує презумпція на користь звільнення та другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. Перекладення тягаря доведення конкретних фактів і відповідних підстав для подальшого тримання під вартою не може покладатися на особу, яка перебуває під вартою, оскільки це рівноцінно порушенню принципу статті 5 конвенції положення, яке робить тримання під вартою винятковим відступом від права на свободу і таким, що дозволяється лише у вичерпно перелічених та чітко визначених випадках (п.п.39, 40 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України»).
Суд також бере до уваги те, що обвинувачений має постійне місце проживання, має родинні зв`язки, за весь період досудового розслідування та розгляду справи в суді його поведінка не викликала сумніву у виконанні ним своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні і ризики передбачені ст. 177 КПК України, що існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою перестали існувати.
За таких обставин суд вважає за можливе обрати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення розгляду кримінального провадження та виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Керуючись ст. ст. 199, 201, 314, 331, 372 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на особисте зобов`язання задовольнити частково.
У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України, змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, визначивши такий запобіжний захід строком на 60 днів, включно до 19 серпня 2024 року, звільнивши обвинуваченого з під-варти в залі судових засідань.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) прибувати до Хустського районного суду Закарпатської області за першою вимогою;
2) заборони обвинуваченому залишати місце свого проживання, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 надіслати до Хустського РУП ГУНП України в Закарпатській області для виконання та здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_4 під розписку з ухвалою про зміну запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текс ухвали складено та проголошено 25 червня 2024 року об 11 год. 00 хв.

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1