В И Р О К

Іменем України

№ 610/220/23 № 1-кп/610/4/2024
м. Балаклія27 лютого 2024 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1

за участю

секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця, зареєстрованого і жителя: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з професійно-технічною освітою; учасника бойових дій, на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця-санітара 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, військове звання «солдат»; одруженого; рнокпп НОМЕР_2 ; в силу ст. 89 КК України судимості не має. Під вартою з 19.06.2023,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України № 3057-IX від 02.05.2023 з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 45 від 28.02.2022 солдата ОСОБА_6 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено на посаду стрільця-санітара 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України.

Відповідно до приписів ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину , солдат ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією.

Вимоги ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_6 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця-санітара 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, в порушення ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, за відсутності поважних причин, після закінчення лікування в КНП «Первомайська центральна районна лікарня», не з`явився 21.06.2022 до місця служби - тимчасового місця дислокації 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та до 10.05.2023 (09.05.2023 включно) проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Обвинувачений не визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Під час допиту в суді обвинувачений пояснив, що проходячи військову службу за мобілізацією отримав контузію, був госпіталізований у лікарню. Після виписки з лікарні до військової частини 21.06.2022 не повернувся, а без дозволу командира (начальника) поїхав додому, де доглядав за хворою матір`ю, оскільки молодший брат був за кордоном. У січні 2023 року повернувся до свого підрозділу, але командир сказав йому повертатися додому. Не маючи письмового дозволу командира (начальника) повернувся додому. Дії командира (начальника) не оскаржував. 10.05.2023 року прибув на службу, отримав зброю, ніс службу, тоді ж і дізнався про кримінальне провадження. Посилається на незнання законодавства щодо проходження військової служби, процедур та обов`язків.

Судовим розглядом встановлено наступне.

28.02.2022 наказом №45 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , із числа мобілізованих, які прибули з територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, з 28.02.2022 зараховано на військову службу та призначено на посаду стрільця-санітара 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону (т. 2 а.с. 76).

13.06.2022 наказом №147 командира військової частини НОМЕР_1 внаслідок поранення ОСОБА_6 вважати таким, що 11.06.2022 вибув на лікування до лікарні м. Первомайськ Харківської області (т. 2 а.с. 81).

Згідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2536 КНП «Первомайська центральна районна лікарня» м. Первомайський Харківської області ОСОБА_6 у стаціонар надійшов 13.06.2022, а виписаний 20.06.2022 (т. 2 а.с. 124).

28.06.2022 тво командира мотопіхотного батальйону рапортом доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про те, що військовослужбовець ОСОБА_6 24.06.2022 був випасаний зі шпиталю м. Харкова, куди вибув 11.06.2022 згідно наказу командиру військової частини НОМЕР_1 №147 від 13.06.2022, однак до місця розташування його підрозділу не прибув, на телефонні дзвінки не відповідає, його місцезнаходження не відоме. Просив призначити службове розслідування (т. 2 а.с. 112).

28.06.2022 тво командира військової частини НОМЕР_1 про це ж саме доповів вищестоящему командуванню та до військової служби правопорядку (т. 2 а.с. 113-114).

28.06.2022 наказом №1220А командира військової частини НОМЕР_1 призначено проведення службового розслідування вказаних обставин (т. 2 а.с. 115-117).

29.06.2022 наказом №161 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , який перебував та своєчасно не повернувся після закінчення лікування, вважати таким, що 24.06.2022 відсутній з невідомих причин (т. 2 а.с. 78).

14.09.2022 наказом №2168А командира військової частини НОМЕР_1 за результатами проведеного службового розслідування на військовослужбовця ОСОБА_6 накладено стягнення у виді суворої догани. Встановили, що ОСОБА_8 внаслідок травмування 11.06.2022 вибув на лікування до лікарні м. Первомайськ Харківської області. 28.06.2022, після завершення лікування, не з`явився на службу, на телефон не відповідає, відомості про поважність причин неявки відсутні. 08.07.2022 наказом № 169 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 був знятий з усіх видів забезпечення, виключений з займаної посади та вважається таким, що самовільно залишив частину (т. 2 а.с. 118-122).

01.05.2023 військова частина НОМЕР_1 подала повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення (т. 2 а.с. 110-111).

16.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення із правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України (т. 2 а.с. 108).

Свідок обвинувачення ОСОБА_9 під час допиту в суді надала такі показання: є заступником командира роти з морально-психологічної роботи, до неї обвинувачений ОСОБА_8 з приводу тяжких сімейних обставин не звертався. Він вибував на лікування до м. Первомайський Харківської області. Повернувся у травні 2023 року п`яним, сказав, що лікувався, робив зуби.

Свідок обвинувачення ОСОБА_10 під час допиту в суді надав такі показання: є старшим техніком роти. Обвинувачений ОСОБА_8 не повернувся до військової частини з лікарні.

Свідок обвинувачення ОСОБА_11 під час допиту в суді надав такі показання: влітку 2022 року ОСОБА_8 вибув з підрозділу на лікування, після завершення якого не повернувся, а повернувся лише у травні 2023 року п`яним. Розповідав, що лікувався вдома. Про конфлікти з військовослужбовцями і командирами не відомо.

Свідок обвинувачення ОСОБА_12 під час допиту в суді надав такі показання: ОСОБА_8 вибув з підрозділу на лікування, але не повернувся протягом року, повернувся лише у травні 2023 року. Розповідав, що вдома лікував зуби. Про конфлікти у військовій частині не відомо.

Ключовим питанням у цій справі є наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 поважних причин для невчасного з`явлення на службу у період 21.06.2022 по 10.05.2023.

Такою поважною причиною обвинувачений зазначає хворобу матері та необхідність здійснення за нею догляду.

Однак стороною захисту не надано доказів поважності причин невчасного з`явлення обвинуваченого на службу у період 21.06.2022 по 10.05.2023, зокрема, із зазначеної обвинуваченим причини. Його заперечення є голослівними, належними медичними документами не доведено, що його мати за станом здоров`я потребувала здійснення за нею стороннього догляду у період 21.06.2022 по 10.05.2023, а у разі доведеності - що такий догляд міг здійснювати лише обвинувачений.

Судовим розглядом не встановлено, а стороною захисту не надано жодного доказу доводам обвинуваченого щодо його короткочасного з`явлення на службу у січні 2023 року. Суд зазначає, а обвинувачений визнав цей факт, що заяв, скарг тощо до правоохоронних органів, вищого військового командування з приводу його нібито недопущення до служби не подавав, активних дій не вживав.

Показання обвинуваченого щодо поважності причин невчасного з`явлення обвинуваченого на службу у період 21.06.2022 по 10.05.2023, його з`явлення на службу у січні 2023 року, до якої він не був допущений та знову поїхав додому, суд визнає недостовірними, вони не підтверджені об`єктивними доказами і розцінюється судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнає їх достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 5 ст. 407 КК України як

нез'явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведений лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений: в силу ст. 89 КК України судимості не має; за місцем проходження військової служби зарекомендував себе з негативного боку; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра; одружений; учасник бойових дій.

Згідно досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення, небезпеки для суспільства оцінюються як високі, його виправлення без ізоляції від суспільства неможливе.

Відсутні обставини, що обтяжують та/або пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом 'якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Активне сприяння розкриттю злочину означає надання особою допомоги у встановленні таких обставин справи, які невідомі органу досудового розслідування.

Натомість у цьому провадженні таких невідомих обставин обвинувачений не повідомив.

За усталеною правозастосовною практикою щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї протиправної поведінки. Йому притаманне не просто формальне визнання винуватим тих обставин, які ставляться в провину, та своєї винуватості, а дійсне засудження свого вчинку, готовність змінити спосіб життя і не вчиняти нових правопорушень, яке характеризує поведінку винуватого з позицій її внутрішньої переорієнтації, критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і це має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали справи таких даних не містять і судовим розглядом вони також не встановлені.

Натомість встановлено, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вже в 5-те, внаслідок чого має значний кримінальний досвід, 1999 р. - за самовільне залишення частини або місця служби до 3 р. позбавлення волі, 2002 р. - за ст. 185, 194, 289, 395 КК до 11 р. 6 міс. позбавлення волі, 2019 р. - за ст. 185 КК (звільнений від відбування покарання з випробуванням), 2021 р. - за ч. 4 ст. 407 КК (звільнений від відбування покарання з випробуванням), підставою для чого є переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, військовий злочин вчиняє вже в 3-тє (1999, 2021 р.р., крайній раз також ст. 407 КК), продовжує вчиняти кримінальні правопорушення, вчинивши новий тяжкий злочин у складний для Батьківщини та населення особливий період виживання в умовах воєнного стану внаслідок збройного нападу рф, тривалість ухилення від повернення на військову службу з 21.06.2022 до 10.05.2023, тобто протягом більше 10 місяців, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень як самими обвинуваченим, так і іншими особами, без ізоляції його від суспільства, оскільки обвинувачений і сам злочин становлять підвищену суспільну небезпеку.

На території України триває воєнний стан, а обвинувачений, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, зобов`язаний був непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свої навички і майстерність, а також твердо знати й зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно перебувати у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника).

Обвинувачений вчинив злочин в умовах, коли військовослужбовці його ж військової частини виконують свій конституційний, військовий обов`язок, ризикуючи своїм життям, захищаючи суверенітет Батьківщини.

Хронологія злочинної діяльності обвинуваченого вказує на те, що він не розкаявся, на даного засудженого раніше застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених під час відбування покарання, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Одночасно враховується, що обвинувачений тривалий час приймає участь у відбитті збройної агресії рф, ще у 2018 році отримав посвідчення учасника бойових дій, з 28.02.2022 повернувся до війська, має бойові травми.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити виключно у виді позбавлення волі, але у мінімальному розмірі санкції, враховуючи саму тяжкість передбаченого законом мінімального покарання.

Саме таке покарання є необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Ефективність покарання визначається тим, наскільки воно є законним, обґрунтованим і справедливим. Правильне призначення покарання є не тільки важливим засобом боротьби зі злочинністю, а й запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими та іншими особами.

На переконання суду викладені обставини у сукупності та наведені мотиви свідчать про те, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України буде явно м'яким, не відповідатиме цілям покарання і не буде сприяти виправленню засудженого.

Поведінка обвинуваченого суттєво знижує рівень військової дисципліни та боєготовність Збройних Сил України та інших військових формувань, що в умовах сьогодення є критично неприпустимим, а тому звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням фактично сформує негативну думку інших військовослужбовців, відповідно до якої ухилення від виконання покладених на військовослужбовця обов`язків під час воєнного стану не призводить до адекватного скоєному покарання.

Дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, вчиненням злочину в очах громадськості та суспільства в цілому може скластися негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

За статтею 69 КК України (у редакції на час вчинення кримінального правопорушення), якщо суд за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, передбачених цією статтею, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Обов`язковою умовою можливості застосування приписів указаної норми кримінального закону під час призначення покарання є наявність саме обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, однак саме такі обставини відсутні у матеріалах кримінального провадження, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України немає.

Обвинувачений тримається під вартою з 19.06.2023, тому цей час необхідно зарахувати у строк покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1. ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, призначивши йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

2.Початок строку відбування покарання обчислювати з дня взяття під варту за цим кримінальним провадженням, тобто з 19.06.2023, зарахувавши цей період у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

3.До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) продовжити строк тримання під вартою, з визначенням розміру застави 53680 гривень.

При внесенні застави ОСОБА_6 звільнити з-під варти.

У разі внесення застави вважається, що обвинуваченому обраний запобіжний захід у вигляді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право внести заставу до набрання вироком законної сили.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у випадку внесення застави оригінал документів з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця попереднього ув`язнення.

Заставодавець зобов`язаний: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку, належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомляти суд про причини неявки обвинуваченого.

Попередити заставодавця, що у разі невиконання покладених на нього та самого обвинуваченого обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1

(отримувач коштів: ТУ ДСА України у Харківській області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26281249; код банку отримувача (МФО): 820172; банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ; рахунок отримувача: UA0006674; призначення платежу: (застава, справа № _______, підозрюваний ________ (прізв., ініціали), платник ________ (прізв., ініціали) (Балаклійський районний суд Харківської області).