Номер провадження 1-кп/404/591/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні з використанням відеоконференцзвязку в залі Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, 0004120 за ст. 356 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кропивницької окружної прокуратури звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про закриття кримінального провадження, за ст. 356 КК України, у зв`язку з не встановленням особи яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування прокурор вказав, що сектор дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню.

За версією представників сторони обвинувачення:

03 травня 2019 року, о 18 годині невстановлена особа змінила замки в гаражі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 . Під час проведення досудового розслідування особам не вручалось повідомлення про підозру, не затримувались в порядку ст. 208 КПК України, обвинувальний акт не складений і до суду не направлявся, тобто стороною обвинувачення не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. З дня вчинення невстановленою особою кримінального проступку минуло більше трьох років, тому наявні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Потерпілий заперечив, оскільки розслідування не проводили, ухвал слідчих суддів не виконали. На винну особу потерпілий прямо вказав ще у травні 2019 року. Прокурор роками не перевіряв доводи потерпілого про наявність суміжних тяжких складів злочину. Строк давності по тяжким злочинам не закінчився, тому прокурор подав передчасне клопотання про закриття провадження.

Версія потерпілого ОСОБА_4 :

03 травня 2019 року, о 18 годині, ОСОБА_5 , як голова громадської організації «Автогаражне об`єднання Север», примушував ОСОБА_4 до виконання цивільно-правових зобов`язань у формі сплати членських внесків, внаслідок чого, змінив замки в гаражі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , незаконно проник до гаражного приміщення, звідки викрав речі належні ОСОБА_4 . До цього часу ОСОБА_5 продовжує перешкоджати використанню приміщення гаража та речей потерпілого.

Сектор дізнання Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню0004120 за ст. 356 КК України. Після проведених слідчих дій та прийнятих процесуальних рішень, встановити особу, яка вчинила кримінальний проступок, не представилось за можливе. Представники сторони обвинувачення не вручили письмове повідомлення про підозру; нікого не затримували; обвинувальний акт до суду не направили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Дійсно, з дня внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення передбачене ст. 356 КК України, минуло більше трьох років, тому прокурор з надмірним формалізмом подав клопотання до суду про закриття кримінального провадження.

На підставі статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Прокурор звернувся з клопотанням, за результатами якого повинно бути остаточне процесуальне рішення по кримінальному провадженню. Отже для оцінки доказів суд використовує стандарт доведення поза розумним сумнівом який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію потерпілого. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення чи потерпілий, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, у тому числі поза розумним сумнівом переконатись у правильності кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 25 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Слідчий, прокурор повинні забезпечити повне та ефективне проведення досудового розслідування (ст. ст. 36, 40 КПК України).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (п.п.1-2 ч. 1 ст. 91 КК України). Обов`язок доказування обставин кримінального правопорушення покладається на слідчого та прокурора (ст.91-93 КПК України).

Прокурор вказаних вимог не виконав, належними доказами не довів правильність остаточної кримінально-правової кваліфікації за ст. 356 КК України.

У свою чергу прокурор не спростував версію потерпілого, що самоправні дії є способом вчинення іншого, більш тяжкого злочину, як то примушування боржника до виконання цивільно-правових зобов`язань (ст. 355 КК України), оскільки в такому разі є конкуренція між загальною (ст. 356 КК) і спеціальною (ст. 355 КК) нормою, при якій дії повинні кваліфікуватися за спеціальною нормою, тобто за ст.355 КК України.

Звертаю увагу що впродовж 2019 року і до цього часу між ОСОБА_4 , - членом авто гаражного об`єднання та ОСОБА_5 - головою громадської організації «Автогаражне об`єднання Север», наявний спір щодо сплати членських внесків, який перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі зміною замків у гаражі НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , проникненню до гаражного приміщення, зникненню речей потерпілого ОСОБА_4 отже прокурор повинен дати оцінку діям насамперед службової особи. Суб`єктом самоправства може бути лише приватна особа, тоді як службова особа, яка вчинила самовільні дії, підлягає відповідальності за ст. 365 КК України, кваліфікуючими ознаками якої є перевищення влади або службових повноважень, та санкція якої передбачає основне покарання до п`яти років позбавлення волі.

І навпаки, якщо мало місце таємне викрадення майна потерпілого, поєднане з проникненням до гаража потерпілого, тоді дії винної особи необхідно кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до шести років.

Прокурор належним чином не перевірив версію потерпілого. Не спростував твердження ОСОБА_4 , що у діяннях невстановленої особи наявний чи відсутній склад умисного злочину передбаченого ст. ст. 355, 356, 185 КК України.

За таких умов необхідно використати практику застосування оцінки доказів, висловлену Верховним Судом по справі № 991/722/21 від 21 листопада 2023 року, коли своїми діями сторона кримінального провадження створила та/або сприяла створенню обставин, через які дослідження доказів став недоступним для потерпілого. Прокурор не дослідив висловлену нею версію розвитку подій. Внаслідок бездіяльності прокурора, потерпілий не міг адекватно реалізувати власні процесуальні можливості, які могли б компенсувати невигідне становище, у якому він опинився. Цей принцип має також застосовуватися, mutatis mutandis, до інших ситуацій, коли сторона через ті чи інші обставини обмежується у використанні можливостей для з`ясування важливих обставин справи. Наслідки поведінки сторони, яка своїми діями унеможливила або значно ускладнила дослідження важливих доказів, має тлумачитися на користь протилежної сторони, щоб не заохочувати сторону до використання таких прийомів. Проведення прокурором однобічного досудового розслідування виключає можливість задоволення клопотання про закриття кримінального провадження

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звертаю увагу, що при зверненні з клопотанням про закриття цього кримінального провадження, прокурор навів надто формальні підстави, які не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки без дослідження та належного правового аналізу залишилась сама правова кваліфікація, правильність встановлення якої впливає на законність прийняття остаточного судового рішення.

Прокурор використав надто формальні ознаки для звернення з клопотанням про закриття кримінального провадження. Правильність такого твердження міститься у правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), а також у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 352/882/18 (провадження № К/9901/65687/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/13030/18 (провадження № К/9901/67011/18), від 21 серпня 2019 року у справі № 826/11852/18 (провадження № К/9901/67801/18), від 27 листопада 2019 року № №819/313/18 (провадження № К /9901/156/19).

При цьому Верховний Суд зазначив, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, та ст. ст. 284, 376, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури про закриття кримінального провадження 0004120 за ст. 356 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Кіровограда протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1