Справа№ 953/3193/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

заставодавця ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові по кримінальному провадженню №0000740 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уроженця с.Хроли Каланчацького району Херсонської області, одруженого, раніше не судимого, який має малолітню дитину, є військовослужбовцем строкової військової служби, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, перебуваючи на посаді навідник оператор 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 3-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 06 березня 2023 року близько 10 год. 00 хв. знаходячись у військовому містечку №1 військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ заступника командира військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом полковника ОСОБА_7 щодо здійснення маршу в АДРЕСА_3 для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, доведеного до нього в усному порядку, який був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, тому своїми діями солдат ОСОБА_5 , підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, тобто, непокора - відкрита відмова виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

До суду надана угода від 18.06.2024 року про визнання винуватості, укладена між сторонами кримінального провадження прокурором Київської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника, за змістом якої вони погодились, що обвинувачений беззастережно визнає вину в обсязі обвинувачення та погодились, що обвинувачений понесе покарання за ч.4 ст. 402 КК України - із застосуванням ст.ст. 62 69 КК України у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

В угоді зазначено наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному проваджені може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні обвинувачений винуватим у вчиненні злочину визнав, розкаялася у скоєному, підтвердив, що угоду про визнання винуватості він уклав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього є зрозумілими. Просив затвердити зазначену угоду.

Прокурор та захисник також просили затвердити угоду.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, а також відповідає положенням КК України щодо правової кваліфікація злочину та узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією ч.2 ст.436-2 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб і є наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого.

Як особа ОСОБА_5 : є громадянином України, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, є військовослужбовцем строкової служби на посаді: посаді навідник оператор 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 3-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , одружений, має малолітню дитину 19.01.2024р.н..

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є активне сприяння розкриттю злочину та його щире каяття.

Суд вбачає наявними підстави, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, а також щодо того, що ОСОБА_5 має намір продовжити військову службу, для призначення покарання відповідно до вимог ст. 69 КК України шляхом призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 402 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі.

Разом з тим, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При цьому, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові N 15 від 28.12.96 «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» зазначав, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні застосовується, у випадках коли засуджених можна залишити на військовій службі й виправити в умовах дисциплінарної частини. Цей вид покарання може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання.

Враховуючи викладене, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проходить службу у Збройних силах України, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про можливість замінити призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк на підставі ч.1 ст. 62 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін провадження та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, слід зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 06.03.2023 року по 09.05.2023р., із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Також до суду від ОСОБА_6 надійшло клопотання про повернення сплаченої застави.

Прокурор проти клопотання заперечував.

Обвинувачений, захисник та заставодавець підтримали клопотання.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді по кримінальному провадженню №0000740 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому, під час судового розгляду, ухвалою суду від 03.05.2023р. міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, продовжена до 01.07.2023року. Також ухвалою суду визначена застава у розмірі 161 040 грн.

09.05.2023р. застава в розмірі 161 040 грн. у відношенні ОСОБА_5 , внесена ОСОБА_6 , обвинувачений звільнений з під варти.

За ч.7 ст. 42 КПК України обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд.

Відповідно до ч.8, ч.9 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 без поважних причин не з`явився у судове засідання 08.01.2024р., будучи повідомленим про час та місце судового засідання належним чином, що підтверджується журналом судового засідання, аудіо-відеозаписом та його підписом у повідомленні про день та час розгляду справи, а також він заздалегідь не повідомив суд про причини своєї неявки. Та в подальшому перестав з`являтися у судові засідання, про причини не прибуття не повідомляв, за повідомленнями захисника місце перебування ОСОБА_5 йому було не відоме.

Вказані обставини свідчать про порушення обвинуваченим ОСОБА_5 положень ч.7 ст. 42 КПК України, що у відповідності до ч.8 ст. 182 КПК України є підставою для звернення застави в дохід держави.

Наявність у заставодавця дитини та скрутне матеріальне становище, не є тими обставинами, які враховуються судом при вирішенні питання, щодо застави.

З урахуванням наведено підстави для повернення застави - відсутні та застава підлягає зверненню до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Київської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки на триманням в дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.03.2023 року по 09.05.2023р., із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

В задоволені клопотання ОСОБА_6 про повернення застави відмовити.

Звернути в дохід держави заставу та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 161 040 грн., внесену 09.05.2023р. заставодавцем ОСОБА_6 , згідно ухвали Київського районного суду м.Харкова від 03.05.2023р. відносно ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому частиною 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1