Дата документу 02.07.2024
Справа № 334/5341/24
Провадження № 1-кс/334/1589/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року місто Запоріжжя

Слідча суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Національної поліції України Головного Управління національної поліції в Запорізькій області Василівське районне управління поліції, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

У С Т А Н О В И Л А:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_2 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 01.07.2024 року слідчим суддею визначено суддю Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318, 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Предметом скарги адвоката ОСОБА_3 є бездіяльність Головного управління поліції в Запорізькій області Василівського районного управління поліції в порядку статті 303 КПК України що виразилась у невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, отже скаржник оскаржує бездіяльність Головного управління поліції в Запорізькій області Василівського районного управління поліції.

Відповідно до ст. 303 ч. 1 п. 1 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, а саме бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому суд бере до уваги ту обставину, що скаржник оскаржує бездіяльність слідчого-слідчого органу досудового розслідування Головного управління поліції в Запорізькій області Василівського районного управління поліції, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також суд констатує ту обставину, що орган досудового розслідування Головне управління поліції в Запорізькій області Василівського районного управління поліції розташований в м. Запоріжжя, вул. Культурна, буд. 35.

Згідно ст. 304 ч. 2 п. 2 КПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді, тобто подана з порушенням правил територіальної підсудності.

За допомогою правил про підсудність забезпечується рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК).

Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Для випадків неврегульованості певних питань у ч. 6 ст. 9 КПК передбачено правило, згідно з яким у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Зі змісту положень глави 26КПК України випливає, що територіальна підсудність скарг не визначена, однак відповідно до норм Кримінального процесуального Кодексу України заяви, скарги підчас досудового розслідування розглядає слідчий суддя місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Таким чином, з урахуванням положень ст.9 ч.6 КПК України, зазначене правило слід застосовувати і до розгляду скарг та клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо невизначена процесуальним законом(лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за N 223-558/0/4-13 від 05.04.2013.)

Верховний Суд, з огляду на норму ст. 38 КПК України в ухвалі від 17.05.2021 року по справі №308/5497/21 (провадження №51-2376 впс 21) зазначив, що чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

З урахуванням наведеного територіальна підсудність повинна визначатись за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за N 1-1640/0/4-13 від 15.10.2013).

Зазначені висновки викладено і в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 04.06.2010., відповідно до якого, місцем розташування органу або роботи посадової особи слід вважати юридичну адресу такого органу.

Аналогічна за своїм змістом позиція міститься і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Щодо окремих питань здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю в кримінальному провадженні" (вих. N 223-1650/0/4-16 від 16 червня 2016 року), роз`яснено, що відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України усі клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжних заходів (ч. 2 ст. 131 КПК України), подаються до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює відповідне розслідування.

Такий висновок узгоджується й з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 13 травня 2020 року у справі №643/7208/20 (№ 51-2272впс20), відповідно до якої територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, уповноважений на внесення до ЄРДР відомостей про скоєне кримінальне правопорушення.

Правильним є застосування зазначеного правила і до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 234 КПК тощо).

Предметом оскарження є бездіяльність посадової особи, якій надано відповідні повноваження щодо внесення відомостей до ЄДРДР.

Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, дізнавач, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Скаржник посилається на ту обставину, що його заява про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст..382 КК України була подана до Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області, однак відомості про вчинення кримінального правопорушення не внесені.

Як вбачається суб`єктом бездіяльності відповідно до ст..214 КПК України зокрема в даній справі є слідчий органу досудового розслідування Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області.

З вищенаведеного вбачається, що представник скаржника адвоката ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_2 подав скаргу без дотримання правил підсудності, встановлених ст. 218 КПК України, оскільки орган досудового розслідування, розташований в АДРЕСА_1 , а тому скарга повинна бути подана та розглянута слідчим суддею у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, тобто слідчим суддею Комунарівського районного суду м. Запоріжжя.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 409 КПК України та п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності являється істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення апеляційною інстанцією.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції, ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

За ст. 304 ч. ч. 3, 7 КПК України копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами, а їх повернення не позбавляє особу права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 218, 303-308, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повернути скаржникові, так як вона не підсудна Ленінському районному суду м. Запоріжжя.

Ухвалу слідчого судді про повернення скарги може бути оскаржено безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_1