Справа № 556/517/17
Провадження № 1-кп/565/28/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

-головуючого судді ОСОБА_1 ,

-з участю секретаря ОСОБА_2 ,

-прокурора ОСОБА_3 ,

-обвинуваченого ОСОБА_4 ,

-захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 13.10.2016 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Липова Долина, Липоводолинського району, Сумської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369, ч.1 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 13.10.2016 року, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи адвокатом, повноваження якого посвідчені відповідно до свідоцтва № 711 виданого 18.12.2009 Рівненською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, маючи повноваження на заняття адвокатською діяльністю, будучи допущеним до участі у кримінальній справі № 5/54-12 (далі - кримінальна справа) в якості захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яка перебувала у провадженні Володимирецького районного суду, використовуючи свій статус адвоката та процесуальне становище захисника обвинуваченого у справі, у власних корисливих цілях, зловживаючи довірою до себе як адвоката та захисника обвинуваченого у справі, на почату червня 2012 року (точні час та місце досудовим слідством не встановлені), перебуваючи у смт. Володимирець, Володимирецького р-ну, Рівненської області, шляхом умовляння та переконання, викликав наміри у ОСОБА_7 , вітчима неповнолітнього підзахисного ОСОБА_6 , у наданні для державного обвинувача у справі, якою була на той час старший помічник прокурора Володимирецького району ОСОБА_8 , яка відповідно до п. 2 Примітки до ст. 368 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 № 3207-VІ) займає відповідальне становище, хабара в сумі 4000 гривень за висловлення позиції прокурором в судових дебатах щодо призначення ОСОБА_6 покарання не пов`язаного із позбавлення волі.

Так, 07.06.2012 (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 перебуваючи в смт. Володимирець Рівненської області та 08.06.2012 (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено) перебуваючи в м. Рівне поблизу залізничного вокзалу передав, а ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 1800 грн. та 2200 грн., під приводом передачі у якості хабара для державного обвинувача у справі, якою була на той час старший помічник прокурора Володимирецького району ОСОБА_8 , за висловлення позиції прокурором в судових дебатах щодо призначення ОСОБА_6 покарання не пов`язаного із позбавлення волі.

Продовжуючи свої умисні дії, об`єднані єдиним умислом, ОСОБА_4 приблизно в кінці червня 2012 року (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено), достовірно знаючи про призначення у кримінальній справі № 5/54-12 суддю Володимирецького районного суду ОСОБА_9 , запропонував ОСОБА_7 надати для вказаного судді хабара у вигляді грошових коштів в сумі 4000 доларів США за винесення вироку із призначенням ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

Продовжуючи свої злочинні дії, об`єднані єдиним умислом, 25 червня 2012 в смт. Володимирець Рівненської області (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 надати для судді Володимирецького районного суду, яка розглядатиме справу, хабара у вигляді грошових коштів в розмірі 4000 доларів США за винесення вироку із призначенням ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі та згодом 4000 доларів США для невстановлених досудовим слідством суддів апеляційного суду Рівненської області за залишення вказаного вироку у силі та апеляційної скарги прокурора без задоволення.

26 червня 2012 року та 04 липня 2012 року (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 в телефонній розмові з ОСОБА_7 та під час особистої зустрічі із останнім у м. Кузнецовськ Рівненської області, висловив останньому вимогу про надання до 05.07.2012, тобто до початку судового засідання у справі, частину грошових коштів в сумі 4000 доларів США в якості хабара для судді Володимирецького районного суду, яка розглядатиме справу, за винесення вироку із призначенням ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, а після винесення вироку надати іншу частину грошових коштів в сумі 4000 доларів США в якості хабара для невстановлених досудовим слідством суддів апеляційного суду Рівненської області за залишення вказаного вироку у силі та апеляційної скарги прокурора без задоволення.

При цьому, ОСОБА_4 , використовуючи свої повноваження адвоката та захисника обвинуваченого у справі, запевняв ОСОБА_7 у загрозі призначення судом ОСОБА_6 покарання пов`язаного із позбавленням волі, чим підбурив його до закінченого замаху на давання хабара службовим особам, які відповідно до п. 2 Примітки до ст. 368 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VІ) займають відповідальне становище.

Таким чином, ОСОБА_7 будучи внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 впевненим у необхідності передачі вказаних грошових коштів для службових осіб, які займають відповідальне становище, та у дійсному намірі в цьому з боку ОСОБА_4 , діючи із метою недопущення порушення будь-яких прав та законних власних інтересів та інтересів неповнолітнього ОСОБА_10 , погодився на його протиправні вимоги.

Так, 05.07.2012 біля 10 год. 11 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у офісі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , передав, а ОСОБА_4 отримав від нього частину грошових коштів в сумі 2000 доларів США, яка згідно курсу Національного банку України становить 15 800 гривень, для передачі їх у якості першої частини хабара для судді Володимирецького районного суду, яка розглядатиме справу, за винесення вироку із призначенням ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

Після отримання від ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 2000 доларів США ОСОБА_4 був затриманий працівниками правоохоронних органів, у зв`язку із чим злочин не було закінчено до кінця з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 .

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи адвокатом, повноваження якого посвідчені, відповідно до свідоцтва № 711, виданого 18.12.2009 Рівненською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, маючи повноваження на заняття адвокатською діяльністю, будучи допущеним до участі у кримінальній справі № 5/54-12 (далі - кримінальна справа) в якості захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яка перебувала у провадженні Володимирецького районного суду, використовуючи свій статус адвоката у власних корисливих цілях, зловживаючи довірою до себе як адвоката та процесуальне становище захисника обвинуваченого у справі, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення, на почату червня 2012 року (точні час та місце досудовим слідством не встановлені), перебуваючи у АДРЕСА_2 , шляхом умовляння та переконання, викликав наміри у ОСОБА_7 , вітчима неповнолітнього підзахисного ОСОБА_6 , у наданні для державного обвинувача у справі, якою була на той час старший помічник прокурора Володимирецького району ОСОБА_8 , хабара в сумі 4000 гривень за висловлення позиції прокурором в судових дебатах щодо призначення ОСОБА_6 покарання не пов`язаного із позбавлення волі.

Так, 07.06.2012 (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 перебуваючи в смт. Володимирець Рівненської області та 08.06.2012 (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено) перебуваючи в м. Рівне поблизу залізничного вокзалу передав, а ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 1800 грн. та 2200 грн., під приводом їх передачі за попередньою домовленістю із ОСОБА_7 у якості хабара для державного обвинувача у справі. Проте, ОСОБА_4 наміру передавати вищевказані грошові кошти в якості хабара прокурору не мав, а заволодіти ними шляхом зловживання довірою до себе.

Продовжуючи свої умисні дії направленні на заволодіння майном шляхом обману, ОСОБА_4 в кінці червня 2012 року (точні час та місце досудовим розслідуванням не встановлено), достовірно знаючи про призначення у кримінальній справі № 5/54-12 судді Володимирецького районного суду ОСОБА_9 , запропонував ОСОБА_7 надати для вказаного судді хабара у вигляді грошових коштів в сумі 4000 доларів США за винесення вироку із призначенням ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі.

Таким чином ОСОБА_4 , зловживаючи довірою ОСОБА_7 , створив умови, при яких потерпілий був упевненим, що тільки передача ним хабара судді Володимирецького районного суду є запорукою винесення вироку на користь ОСОБА_6 , який не буде пов`язаний із позбавленням його волі.

Так, 05.07.2012 біля 10 год. 11 хв. ОСОБА_7 , будучи внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 впевненим у необхідності передачі у якості першої частини хабара для судді, якою була на той час суддя Володимирецького районного суду ОСОБА_9 , перебуваючи у його службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_2 , передав, а ОСОБА_4 отримав в руки грошові кошти в сумі 2000 доларів США, яка згідно курсу Національного банку України становить 15 800 гривень. Проте, ОСОБА_4 наміру передавати вищевказані грошові кошти в якості хабара для судді не мав, а шляхом зловживання довірою до себе заволодіти ними.

Всього, ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 заволодів його грошовими коштами на загальну суму 19 800 гривень, чим спричинив потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 27, частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 369 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VІ), тобто у підбурюванні до закінченого замаху на давання хабара службовій особі, яка займає відповідальне становище, а також частиною 1 статті 190 Кримінального кодексу України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 369 та ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Пояснив, що клопотання підтримує повністю, таке рішення прийняте ним добровільно, без будь-якого тиску. Захисник ОСОБА_5 також підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 49 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 , в останнє судове засідання не з`явився, подав заяву про те, що не заперечує проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 4 статті 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Статтею 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом. Згідно зі статтею 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК України строки давності. Крім того, ВП Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року справа № 598/1781/17 наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Тобто, суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мало місце до 05.07.2012 року та містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 369 (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VІ) та ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України відноситься до кримінальних проступків, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 369 КК України (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VІ), відноситься до тяжких злочинів.

За змістом п. 3-4 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 років у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, та 10 років у разі вчинення тяжкого злочину. Таким чином, строки давності за кримінальними правопорушеннями, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 завершились 05.07.2015 року на кримінальним проступком та 05.07.2022 року за тяжким злочином. В судовому засіданні сторони кримінального провадження визнали обставину, що строки давності завершились і перебіг давності не зупинявся.

При цьому суд зазначає, що відмова у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Така відмова може призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Отже, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , думку прокурора та потерпілого, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі вимог статті 49 КК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження. Таким чином, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 слід закрити.

Зважаючи на закриття кримінального провадження, суд доходить висновку про наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 174 КПК України, для скасування арешту, накладеного постановою слідчого прокуратури Рівненської області від 16.07.2012 року на цінності та все майно обвинуваченого ОСОБА_4 , де б воно не знаходилось.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13.07.2012 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді застави в розмірі 17 000 грн.

Відповідно до квитанції 1935.711.1 від 20.07.2012, ОСОБА_4 сплатив на рахунок ТУ ДСА України в Рівненській області, банк одержувача: ГУ ДКСУ у Рівненській області, код одержувача: 26259988, рахунок одержувача: 0032, 17 000,00 грн як заставу.

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, після припинення дії цього запобіжного заходу. На підставі викладеного, зважаючи на те, що сторони в судовому засіданні визнали обставину, що застава, внесена ОСОБА_4 в дохід держави не зверталась, суд доходить висновку про наявність підстав повернути заставу ОСОБА_4 після набрання цією ухвалою законної сили.

Питання про долю речових доказів, вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 128, 284, 285, 286, 376, 392, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 369 (в редакції Закону України від 07.04.2011 №3207-VІ) та ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 від 13.10.2016 року закрити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого прокуратури Рівненської області від 16.07.2012 року, на цінності та все майно обвинуваченого ОСОБА_4 , де б воно не знаходилось.

Повернути ОСОБА_4 кошти у сумі 17 000,00 грн, які були ним внесені як застава, відповідно до квитанції 1935.711.1 від 20.07.2012, на рахунок ТУ ДСА України в Рівненській області, банк одержувача: ГУ ДКСУ у Рівненській області, код одержувача: 26259988, рахунок одержувача: 0032

Речові докази:

-грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які перебувають на відповідальному зберіганні в ПАТ «Укрексімбанк» (а.с. 154 т. 1) повернути потерпілому ОСОБА_7 як законному володільцю;

-диктофон «Sаnyo» із карткою пам`яті які зберігаються при матеріалах справи - повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

-марлеві тампони із змивами з рук ОСОБА_4 , зразками речовини спецпрепарату «Промінь-1» та люмінесцентного фломастера, які зберігаються в кімнаті речових доказів слідчого управління ГУНП в Рівненській області (а.с. 102 т.4 ) знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1