Справа № 145/1251/21
ВИРОК

Іменем України

22 лютого 2024 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції з Державною установою «Збаразька виправна колонія (№63)», кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.06.2021 за № 0000096, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Могилівка, Жмеринського району Вінницької області, громадянки України, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , освіта вища, неодруженої, раніше судимої: вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.09.2023, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13.11.2023, скасовано звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 30.05.2021 приблизно о 22 год 00 хв, маючи умисел, спрямований на незаконне збагачення та таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у м. Гнівань по вул. Соборній, Вінницького (колишнього Тиврівського) району Вінницької області, підійшла до приміщення магазину з комерційною назвою «АТБ», що знаходиться за адресою: м. Гнівань, вул. Соборна, 68, Вінницького (колишнього Тиврівського) району Вінницької області, біля якого побачила велосипед марки «CITO» моделі «Columbus» чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_4 . У подальшому, реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, всупереч волі законного володільця та за відсутності визначених законом підстав, ОСОБА_7 , діючи таємно, з корисливим мотивом та метою, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до велосипеда марки «СІТО» моделі «Columbus» чорного кольору та шляхом вільного доступу викрала його з місця стоянки для велосипедів, де його залишив потерпілий ОСОБА_4 . Ринкова вартість велосипеда марки «CITО» моделі «Columbus» чорного кольору станом на 30.05.2021, згідно з висновком експерта №4134/21-21 від 07.07.2021, становить 1860,00 грн. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 залишила місце події, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1860,00 грн.

Крім того, ОСОБА_7 03.06.2021 приблизно о 16 год 00 хв, попередньо вчинивши 30.05.2021 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, маючи умисел, спрямований на незаконне збагачення та таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у м. Гнівань по вул. Соборній, Вінницького (колишнього Тиврівського) району Вінницької області, підійшла до приміщення магазину з комерційною назвою «АТБ», що знаходиться за адресою: м. Гнівань, вул. Соборна, 68, Вінницького (колишнього Тиврівського) району Вінницької області, біля якого побачила велосипед марки «Champion» моделі «Spark 26» з рамою чорно-червоного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_5 . У подальшому, реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, всупереч волі законного володільця та за відсутності визначених законом підстав, ОСОБА_7 , діючи таємно, повторно, з корисливим мотивом та метою, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до велосипеда марки «Champion» моделі «Spark 26» з рамою чорно-червоного кольору та шляхом вільного доступу викрала його з місця стоянки для велосипедів, де його залишив потерпілий ОСОБА_5 . Ринкова вартість велосипеда марки «Champion» моделі «Spark 26» з рамою чорно-червоного кольору станом на 03.06.2021, згідно з висновком експерта №4132/21-21 від 06.07.2021, становить 3779,61 грн. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 залишила місце події, а викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3779,61 грн.

В судовому засіданні 20.02.2024 обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала в повному обсязі, не оспорювала жодних обставин, зазначених в обвинувальному акті. Суду надала показання, що дійсно 30.05.2021 та 03.06.2021 біля магазину «АТБ» в м. Гнівань викрала велосипеди. Навіщо взяла ці велосипеди, не знає. Велосипеди стояли в її гаражі, наміру продавати їх не було, хотіла їх повернути, але ніяких дій щодо цього не вчиняла. Розкаюється, більше такого вчиняти не буде. Просить пробачення в потерпілих. Цивільний позов не визнає у повному обсязі, оскільки вартість велосипеда, зазначена у позові, більша, ніж у висновку експерта, крім того, велосипед після розгляду справи буде повернено; щодо моральної шкоди - то вона не винна, що в сім`ї сварки через викрадення велосипеда; послуги адвоката надто завищені. Крім того, вона на даний час відбуває покарання, тому не має змоги відшкодовувати.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні 20.02.2024 суду показав, що 30.05.2021 ввечері прийшов в магазин «АТБ», який розташований в м. Гнівань по вул. Соборна, біля магазину залишив свій велосипед, коли вийшов з магазину, велосипеда уже не було. Претензій до обвинуваченої не має, просить її суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання 20.02.2024 не з`явився, однак попередньо подав до суду клопотання, яке обґрунтоване тим, що у зв`язку із спричиненням йому моральної та майнової шкоди ним до обвинуваченої пред`явлено цивільний позов, вимоги якого він підтримує повністю. Просить при ухваленні вироку задовольнити цивільний позов повністю, розглядати його навіть у разі відсутності цивільного позивача або його представника. Участь у судових засіданнях не зможе приймати, оскільки проходить військову службу у АДРЕСА_2 .

Прокурор під час судових дебатів у судовому засіданні 20.02.2024 просив визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 2 років обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК - у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі, згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити у виді позбавлення волі строком 4 роки; зарахувати частково відбуте покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, строк відбуття покарання обчислювати з дня ухвалення вироку. Також просив стягнути з ОСОБА_7 витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в сумі 1029,66 грн та вирішити долю речових доказів шляхом повернення їх власникам. Щодо цивільного позову покладається на розсуд суду, однак просив врахувати, що велосипед буде повернуто потерпілому.

Представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 під час судових дебатів просив не враховувати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття, оскільки слова та вибачення обвинуваченої, беручи дату вчинення кримінального правопорушення 03.06.2021, а її вибачення лише 20.02.2024, вони не є щирими; обвинувачена жодним чином не визнала позовні вимоги, тому це не може вважатися щирим каяттям; її слова є метою та засобом уникнення майбутнього покарання. Для визначення вартості велосипеда просив врахувати товарний чек про вартість велосипеда у розмірі 5000 грн, оскільки йому не зрозуміло на підставі чого експерт у своєму висновку визначив вартість велосипеда у розмірі 3779,61 грн. Щодо моральної шкоди зазначив, що 15.05.2021 потерпілий придбав велосипед для своєї дочки, а уже через 14 днів його викрали, протягом тривалого часу дочка не могла користуватися своїм майном, ці обставини спричиняли страждання. Обвинувачена жодним чином не усунула спричинену шкоду, не виразила вибачення, хотіла уникнути покарання шляхом ухилення від суду. Витрати на залучення представника потерпілою стороною слід покласти на обвинувачену. Між потерпілим та адвокатом був укладений договір, від потерпілого отримані грошові кошти у розмірі 10800,00 грн. Дана сума є співрозмірною до наданих адвокатських послуг, оскільки ще з 2021 року він представляє інтереси потерпілого в судових засіданнях. Вважає, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є неможливим, її ізоляція убереже інших власників майна від посягань. Погоджується з прокурором щодо призначення обвинуваченій покарання у виді 4 років позбавлення волі. Просить скасувати арешт майна та повернути власнику ОСОБА_5 належний йому транспортний засіб.

Потерпілий ОСОБА_4 під час судових дебатів зазначив, що йому немає чого сказати.

Обвинувачена ОСОБА_7 під час судових дебатів зазначила, що вимоги за цивільним позовом на даний час вона задовольнити не може, оскільки відбуває покарання і у неї на утриманні двоє дітей. Просила обрати їй менше покарання, ніж 4 роки позбавлення волі.

Враховуючи думки учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченої та потерпілого, який з`явився в судове засідання, а також дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченої, речових доказів та процесуальних витрат, а також доказів, долучених до цивільного позову. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом установлено, що під час досудового розслідування дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд враховує, що вона на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, характеризується посередньо, за місцем проживання скарг на неї не надходило, неодружена, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше судима, просила пробачення у потерпілого.

Згідно зі статтею 66 КК України, щире каяття може бути визнане судом обставиною, що пом`якшує покарання винного.

Обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала у повному обсязі, надала показання, суду зазначила, що щиро розкаюється, розуміє, що вчиняла неправильно і що своїми діями завдала шкоду потерпілим, вибачення у потерпілих обвинувачена попросила лише у судовому засіданні 20.02.2024, оскільки в даному засіданні були присутні майже усі учасники судового провадження, викраденим майном обвинувачена не розпоряджалася, майно зберігалося у неї та не використовувалося, зазначила, що більше не буде таке вчиняти.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Такий правовий висновок щодо щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання, викладено у Постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к.

Тому обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Статтею 10 Загальної Декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

ЄСПЛ у рішенні від 17.09.2009 у справі «Скополла проти Італії» зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, яким ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, та з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі статті 75 КК України засуджену звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, та ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.09.2023, яка була залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13.11.2023, якою ОСОБА_7 скасовано звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023, та направлено її для відбування призначеного покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 у виді позбавлення волі строком 3 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин, відомості, що характеризують особу обвинуваченої, тяжкість вчинених нею кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, а інше - нетяжким злочином, враховуючи позиції державного обвинувача та представника потерпілого ОСОБА_5 щодо неможливості виправлення і перевиховання обвинуваченої без ізоляції від суспільства, позицію потерпілого ОСОБА_4 , який просить обвинувачену суворо не карати, суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, через що суд вважає, що для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 їй слід обрати міру покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини першої статті 185 КК України та у виді позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 185 КК України, застосувати ч.ч. 1, 4 ст. 70, ст. 72 КК України, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості.

Ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.06.2021 та ухвалою слідчого судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2021 накладено арешти на речові докази, які слід скасувати.

Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі статті 100 КПК України, повернувши майно по належності.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, обвинуваченої ОСОБА_7 підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 1029,66 грн (висновок експерта №4134/21-21 від 07.07.2021 на суму 514,83 грн, висновок експерта №4132/21-21 від 06.07.2021 на суму 514,83 грн).

Потерпілим ОСОБА_5 до початку судового розгляду було заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди в розмірі 5000 грн та моральної шкоди в розмірі 15000 грн, який був прийнятий судом до спільного розгляду з даним кримінальним провадженням.

Частиною другою статті 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , як представник цивільного позивача, позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Обвинувачена ОСОБА_7 , як цивільний відповідач, позов не визнала у повному обсязі.

Дослідивши цивільний позов та долучені до нього докази, суд дійшов висновку, що заявлений цивільний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, ОСОБА_5 у позові зазначається, що ОСОБА_7 йому було завдано майнової шкоди на суму 5000 грн, яка є вартістю велосипеда марки «Champion» моделі «Spark 26» з рамою чорно-червоного кольору, яким заволоділа ОСОБА_7 . Вартість велосипеда у розмірі 5000 грн ОСОБА_5 підтверджує копією товарного чеку від 15.05.2021, відповідно до якого, сума велосипеда ТМ «Champion Cross Leader 26» становить 5000 грн.

Однак суд не приймає до уваги доказ, наданий ОСОБА_5 на підтвердження вартості велосипеду, оскільки згідно з обвинувальним актом та позовною заявою ОСОБА_5 , у останнього обвинуваченою ОСОБА_7 було викрадено велосипед марки «Champion» моделі «Spark 26», а товарний чек підтверджує вартість велосипеда марки «Champion Cross Leader 26».

Крім того, суд не вбачає підстав для стягнення вартості велосипеда марки «Champion» моделі «Spark 26» з рамою чорно-червоного кольору, оскільки такий велосипед після розгляду даного кримінального провадження підлягатиме поверненню потерпілому на підставі статті 100 КПК України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що підстав для стягнення вартості велосипеду із залишенням його потерпілому, враховуючи межі обвинувачення та вимоги про те, що цивільний позов повинен випливати із пред`явленого обвинувачення, не має. При цьому, у разі, якщо викрадений та повернутий потерпілому велосипед не в тому стані, у якому був до крадіжки, вартість його відновлювального ремонту перевищує його дійсну вартість, тощо, потерпілий має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства до винної в цьому, на його думку, особи, доводячи з цього приводу всі необхідні підстави власного цивільного позову.

Тому позов ОСОБА_5 в частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо моральної шкоди, яку ОСОБА_5 оцінює в 15000 грн, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У разі заявлення вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відшкодування шкоди, зокрема й моральної, що зумовлює порушення прав людини, є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З цивільного позову убачається, що моральна шкода потерпілого ОСОБА_5 полягає у безпідставному позбавленні права власності, велосипед придбавався для користування неповнолітньою дочкою, яка дуже хвилювалася з приводу його викрадення та неможливості користуватися влітку, витрачення власного часу, пов`язаного із зверненням до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, участі у проведенні слідчих та процесуальних дій за його участю, участі у судовому розгляді, намаганнях власними зусиллями відшкодувати викрадений велосипед.

Доводи з приводу того, що велосипед придбавався для користування неповнолітньою дочкою, яка була позбавлена можливості через вчинене кримінальне правопорушення користуватися ним влітку, суд не бере до уваги, оскільки з ухвали про накладення арешту на велосипед марки «Champion» убачається, що потерпілий ОСОБА_5 на судовий розгляд клопотання дізнавача про накладення арешту не з`явився, натомість подав до суду заяву, у якій просив клопотання розглянути за його відсутності, при вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

ОСОБА_5 , будучи законним власником велосипеда, розуміючи, що така процесуальна дія потягне за собою певні обмеження у користуванні власністю, під час розгляду клопотання не висловлював жодних побоювань, що накладенням арешту на велосипед йому чи його дочці буде спричинено моральну шкоду.

Аналізуючи доводи потерпілого, суд вважає, що мотивація потерпілого з приводу завдання йому моральної шкоди недостатньо обґрунтована. Окрім хвилювань неповнолітньої дочки потерпілого з приводу викрадення велосипеда та неможливості ним користуватися, ОСОБА_5 не зазначено у чому конкретно виразилась моральна шкода, враховуючи положення частини другої статті 23 ЦК України.

Пояснення в судовому засіданні представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про те, що в сім`ї власника майна виникали сварки через викрадення велосипеда, не є достатньою підставою для стягнення з обвинуваченої на користь потерпілого моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Потерпілий ОСОБА_5 у позовній заяві та його представник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні не навели достатньо переконливих пояснень про те, які саме витрати немайнового характеру поніс потерпілий ОСОБА_5 в результаті неправильних дій ОСОБА_7 , в чому конкретно полягає моральна шкода, та за якими критеріями було визначено суму відшкодування.

Потерпілий ОСОБА_5 в позовній заяві також просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10800 грн.

При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд доходить такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

У пунктах 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», які знайшли своє відображення у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 (справа № 569/10915/17), судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з висновком, викладеним у постанові від 01.08.2019 (справа № 915/237/18), суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, пункт 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови ВП від 19.02.2020 (справа № 755/9215/15-ц), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову

допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (стаття 91 КПК).

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.10.2022 (справа № 753/10228/20).

На підтвердження понесених ОСОБА_5 витрат на правову допомогу в сумі 10800 грн суду надано лише квитанцію до прибуткового касового ордера №21/07/21-1 від 21.07.2021. Однак суду не надано договору про надання правової допомоги, як підстава для сплати відповідної суми, не надано жодного розрахунку вартості послуг, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги у даному кримінальному провадженні.

При цьому, суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, враховуючи надану квитанцію та виконані адвокатом дії під час розгляду кримінального провадження, вважає, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню лише в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 127-129, 349, 368-371, 373, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі;

-за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки6 (шість) місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання засудженій ОСОБА_7 обчислювати з дня ухвалення вироку.

У строк відбування покарання ОСОБА_7 зарахувати частково відбуте покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.06.2021 на майно, а саме: велосипед марки «Сіто» чорного кольору, який перебуває у відділенні поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2021 на майно, а саме: велосипед марки «Champion» чорно-червоного кольору, який на даний час перебуває у ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - скасувати.

Речовий доказ: велосипед марки «Сіто» чорного кольору, який знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_4 .

Речовий доказ: велосипед марки «Champion» чорного кольору, який знаходиться на зберіганні в кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню в загальній сумі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) грн 66 коп.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1