Справа № 129/2431/23
Провадження № 1-кп/147/37/24
У Х В А Л А

іменем України

01 травня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконферненції кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 28.02.2023, про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2024 року до Тростянецького районного суду Вінницької області з Вінницького апеляційного суду на підстави ухвали суду від 08 листопада 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 28.02.2023, про обвинувачення ОСОБА_6

04 березня 2024 року ухвалою суду призначено судовий розгляд у зазначеному кримінальному провадженні.

01 травня 2024 року від прокурора ОСОБА_5 надійшло клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та не відпали. Запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів. Продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Також гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, наразі відсутні.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання просив його задовольнити та продовжити щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що клопотання прокурора він отримав за пів години до засідання. Вказані прокурором ризики не підтверджені, прокурор не є лікарем, психологом, а стан здоров`я ОСОБА_6 погіршується з кожним днем. Також пояснив, що про нього нічого не знають, як він потрапив в ЗСУ, які виконував завдання, які злочини він бачив і був їх свідком, міг би багато повідомити про злочини військової частини.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 , заперечила проти задоволення клопотання прокурора, зазначила, що обвинувачений ОСОБА_6 має психічні захворювання, і потребує лікування, тому захисник вважає за необхідне надати обвинуваченому психіатричну медичну допомогу та направити його до відповідного медичного закладу.

Заслухавши позиції учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали клопотання, суд дійшов таких висновків.

Так, згідно із ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, уродженець Херсонської області Нововороновцовського району село Хрещенівка, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 (170 резервний батальйон ОК «Південь») на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву рядового складу, у військовому званні старший солдат.

Що стосується ризику переховування від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. Водночас загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

Враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, а також характер та суспільну небезпеку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, суд погоджується з доводами прокурора про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд дійшов висновку, що усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведення вини, враховуючи рід діяльності, широке коло зв`язків, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або ж продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Що стосується ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні дій спрямованих на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі допомогти в проведенні підривної діяльності проти України. Не будучи обмеженим у спілкуванні зі свідками, у ОСОБА_6 буде можливість схилити їх до до надання на свою користь виправдовувальних показань.

Також прокурор зазначає, що тримання під вартою гарантуватиме припинення протиправної діяльності з метою надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, матиме доступ до мережі Інтернет, що не виключає можливості продовження злочинної діяльності.

Суд бере до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджені. В разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак суд, враховуючи вищезазначене, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, доходить висновку, що в сукупності дані обставини збільшують ризики настільки, що їх неможливо відвернути, не тримаючи особу під вартою.

Суд враховує також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі. Водночас суд враховує відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, оскільки він не одружений, відомостей про наявність дітей у обвинуваченого не надано, є військовослужбовцем та має рідну сестру, яка проживає на території РФ.

Варто зазначити і те, що РФ продовжує на території України повномасштабну збройну агресію, тривають бойові дії. Необрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою може нести ризик продовженню злочинної діяльності, яка інкримінується ОСОБА_6 .

З урахуванням наведених ризиків, які на даний час не зменшились, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 оскільки в судовому засіданні, під час розгляду клопотання прокурора, не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Зі змісту медичної довідки від 17.04.2024, яку підписав лікар ЗПСМ Вінницької міської медичної частини №1 філії ДУ "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" у Вінницькій області ОСОБА_8 , випливає, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_6 відповідає наяним у нього захворюванням, він отримує амбулаторно призначене лікування, за станом здоров`я може перебувати під вартою в СІЗО ДУ "Вінницька УВП (№1)".

Колегія суддів звертає увагу на те, що ч. 6 ст. 176 КПК України передбачає безальтернативне застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до осіб, які обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні злочину, передбаченого статтею 111 КК України.

З огляду на викладене та враховуючи, що судове провадження з об`єктивних причин не може бути завершено до спливу строку тримання під вартою, а також зважаючи на запровадження в Україні воєнного стану та тимчасову окупацію частини територій, суд дійшов висновку про необхідність продовження застосування обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 176, 177, 181, 183, 194, 314, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 29 червня 2024 року включно.

Копію ухвали направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» для вручення обвинуваченому та для виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено 01 травня 2024 року о 13 годині 20 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3