ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1803/24 Справа № 171/3142/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000211 від 28.09.2023 року за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 18 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, громадянину України, одруженому, маючому на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимому, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовцю військової служби за контрактом ВЧ НОМЕР_1 , перебуваю чого на посаді водія зенітного взводу, у військовому званні «старший солдат», зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 17.06.2024 року включно;

ВСТАНОВИЛА:

в провадженні Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000211 від 28.09.2023 року стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 18 квітня 2024 року клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів до 17.06.2024 року включно; визначено розмір застави в попередньому розмірі 161040 гривень.

На зазначене рішення захисником адвокатом ОСОБА_7 , діючим в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вищевказану ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою чи внесенням застави, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання чи цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, а також покладення додаткових обов`язків на час проведення досудового розслідування, в тому числі відсторонення ОСОБА_8 від займаної посади на час судового розсліду справи.

Зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням норм матеріального права без дотримання вимог щодо кримінального провадження, без наведення належних і достатніх мотивів та підстав її постановлення.

Зауважує, що клопотання прокурора подано в порушення вимог ч.1 ст.199 КПК України не за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, а 17.04.2024 року, вказані дії прокурора носять систематичний характер.

Звертає увагу, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу ідентичні попереднім клопотанням, від сторони обвинувачення не отримано нових або додаткових доказів, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Наголошує, що ключові свідки сторони обвинувачення вже допитані, а місцевий суд замість здійснення судового контролю виконав повноваження сторони обвинувачення, пославшись на ризики, які не підтверджуються будь-якими доказами.

Зазначає, що місцевим судом не взято до уваги особи обвинуваченого ОСОБА_8 та вбитого ОСОБА_11 , оскільки його підзахисний характеризується виключно з позитивної сторони, має на утриманні непрацюючу дружину та малолітню доньку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; не враховано тяжкість покарання що загрожує обвинуваченому, вік та стан здоров`я та інші аспекти, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_8 співпрацював з органами досудового розслідування для встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення для справедливого притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.414 КК України.

Інші доводи сторони захисту ґрунтуються на непогодженні із кваліфікацією дій обвинуваченого та стосуються фактичних обставин кримінального провадження.

Крім того, в апеляційній скарзі порушується питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 18.04.2024 року місцевим судом проголошено лише вступну та резолютивну частини, і тільки 26.04.2024 року захисник ознайомився із повним текстом оскаржуваної ухвали, хоча сама ухвала надійшла на електронну адресу ввечері 25.04.2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити та обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін,перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає в себе, у тому числі, право доступу до правосуддя, право на захист особисто чи за участю захисника.

Враховуючи доводи сторони захисту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана у строк, передбачений діючим законодавством.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того,стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Як вбачається з наявних матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Виходячи із пред`явленого обвинувачення та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що існує реальний ризик, що усвідомлюючи розмір кримінального покарання яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу в обґрунтування прийнятого рішення про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керувався тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.

За вказаним кримінальним провадженням відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи, наразі суд перебуває на стадії допиту свідків.

Зазначене нівелює доводи сторони захисту про допит ключових свідків, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що ризик впливу на свідків залишається актуальним, оскільки частина свідків ще не допитана у зв`язку з неявкою в судове засідання.

Судом апеляційної інстанції також зазначається правильність того, що при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого місцевий суд керувався вимогами ст. 177 КПК України, наголосивши, що суворість покарання, яке може бути призначене, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого є правильними, оскільки відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В оскаржуваній ухвалі суд обґрунтовано зазначив, що ризики, передбачені ч.1ст.177 КПК України до теперішнього часу існують та не зменшилися. Тобто, судом враховані: дані про особу обвинуваченого, обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на вказане не зменшилися та продовжують існувати.

Зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, судом цілком правильно зазначено, що запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не передбачається можливим.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі, та вважає, що суд врахував наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду, а також можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ймовірність настання негативних наслідків, продовжують існувати, вони не зменшились та більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, на даному етапі, є недостатнім для запобігання вказаним ризикам, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, про неможливість зміни або застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із звільненням обвинуваченого із під варти.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів визнає доводи захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , про невзяття місцевим судом до уваги особу обвинуваченого надуманими та такими, які спростовуються оскаржуваною ухвалою. Судом першої інстанції надано обґрунтовану відповідь на доводи сторони захисту, з чим погоджується апеляційний суд. При цьому, колегія суддів також вважає, що здійснення пострілу з близької відстані у лобну частину голови внаслідок неприязливих відносин під час сварки нівелює будь-які позитивні характеристики відносно обвинуваченого.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що доводи сторони захисту про наявність непрацюючої дружини та малолітньої доньки як передумови для зменшення ризиків, є надуманими та необґрунтованими, оскільки під час вчинення інкримінуємого кримінального правопорушення, у останнього також була сім`я, що не зупинило його від вчинення злочину.

Посилання захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на порушення прокурором строків передбачених ч.1 ст.199 КПК України суд приймає до уваги, при цьому зазначене не впливає на визнання оскаржуваної ухвали такою, яка підлягає скасуванню.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення.

Суд, продовжуючи дію запобіжного заходу, на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Окрім цього, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що всі доводи сторони захисту щодо можливих процесуальних чи матеріальних порушень по справі, можуть бути підставою для апеляційного оскарження остаточного рішення по справі, та не враховуються судом під час розгляду питання щодо продовження строку тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 18 квітня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді