ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/312/24 Справа № 703/1561/23 Категорія: ч.2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненням захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рогова Уманського району Черкаської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, має на утриманні неповнолітніх дітей 2007, 2018 та 2023 років народження, тимчасово непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано винною та засуджено за вчинення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6051 грн. 61 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, та 6000 (шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У решті позову відмовлено.

в с т а н о в и л а :

Вироком районного суду ОСОБА_10 визнана винуватою та засджена за те, що вона 25 листопада 2022 року близько 16 год. 00 хв., перебуваючи біля будинковолодіння АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, нанесла останній не менше двох ударів долонями рук та декілька ударів у вигляді подряпин обома руками в область обличчя та шиї, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді рани обличчя та шиї, садни обличчя та шиї, синці нижніх повік, які в сукупності відповідно до висновку судово-медичного експерта від 12.01.2023 №05-6- 01/004, відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі з доповненням захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 порушує питання про скасування вироку районного суду та просить закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 на підставі п.3 ч.1 ст.284, ст.417 КПК України через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості останньої.

Обгрунтовуючи свої вимог, захисник вказує, що в обвинувальному акті, так і в оскаржуваному вироку, висунуте ОСОБА_11 обвинувачення є некоректним.

Зокрема, аналізуючи виклад об`єктивної сторони кримінального проступку, який наведено у вироку суд визнав винною ОСОБА_10 у спрчиненні «ударів у вигляді подряпин обома руками в область обличчя та шиї».

При цьому не достатньо зрозумілим для обвинуваченої є зміст указаного твердження, висунутого прокурором та визнаного судом доведеним, адже подряпини є тілесними ушкодженнями, а нанесення ударів у вигляді подряпин є незрозумілим формулюванням вчинених дій.

Виклад об`єктивної сторони обвинувачення не дає можливості прийти до однозначного висновку про те, чи указане твердження є описання механізму спричинення ушкоджень, чи наслідків, які настали від їх спричинення.

Також судом допущено порушення права на захист ОСОБА_10 при вирішенні питання про прийнятність до розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

На думку захисту судом порушено права ОСОБА_10 як цивільного відповідача, що призвело до порушення права на захист в цілому.

В судовому засіданні 27.06.2022 примірник цивільного позову ОСОБА_10 вручений після промови прокурора щодо можливості призначити справу до розгляду та повідомлення представника потерпілої про наявність позову.

В судовому засіданні права та обов`язки цивільного відповідача ОСОБА_10 роз`яснювалися, а пам`ятка вручена після отримання позовної заяви.

При цьому у вказаному засіданні від 27.06.2022 вирішувалося питання про прийнятність цивільного позову до розгляду, а ОСОБА_10 , не будучи обізнаною про свої права, отримавши копію позову в засіданні, не могла захистити їх самостійно та не мала змогу підготувати зауваження та запер ечення.

Іншими підставами для задоволення апеляційних вимог є те, що за наявності явно суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Захист вважає покази свідка ОСОБА_12 , яка працює фельдшером ШМД та повідомила характер ушкоджень потерпілої є правдивими, проте районний суд не надав аналізу указаним доказам, як таким, що виправдовують обвинувачену. Про наявність подряпин на обличчі потерпілої свідок не повідомляла та не пам`ятає про наявність крові у потерпілої на обличчі.

Також захисник вважає, що ОСОБА_10 перебувала в стані необхідної оборони, оскільки на час сварки в руках потерпілої був металевий прут, який вона сприйняла, як реальну загрозу.

Крім того, захист переконаний про безпідставність прийняття рішення про задоволення цивільного позову потерпілої , адже обставини, що вказані в позовній заяві не підтверджені матеріалами справи, а вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в позовній заяві взагалі не висловлювалася, хоча суд у вироку указав про їх стягнення саме в резолютивній частині, яка стосувалася прийняття рішення за результатами розгляду цивільного позову.

Крім того, докази витрат на правничу допомогу іншій стороні не відкривалися в порядку вимог ст. 290 КПК України та не надсилалися іншій стороні як докази до цивільного позову.

Надані докази про понесені витрати на лікування в межах цивільного позову у кримінальному провадженні, на думку захисту, не є доказами спричинення ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

Так, за змістом обвинувачення ОСОБА_10 обвинувачується у спричиненні потерпілій наступних тілесних ушкоджень: рани обличчя та шиї, садни обличчя та шиї, синці нижніх повік.

Одночасно, за змістом наданих документів, потерпіла лікувалася від неврологічного захворювання, настання якого не пов`язане з діями ОСОБА_10 .

Також у зв`язку із наведеними в апеляційній скарзі обставинами до задоволення не підлягає і позовна вимога про стягнення моральної шкоди, адже ОСОБА_10 явно (на думку захисту) перебувала в стані необхідної оборони, а спричиненню тілесних ушкоджень передувала протиправна поведінка потерпілої, яка для з`ясування стосунків із чоловіком ОСОБА_10 мала намір застосувати заздалегідь заготовлений металевий предмет - так званий прут для запирання воріт.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, потерпілої та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, обвинувачену та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності вини у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_10 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України вірно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника на неповноту судового розгляду, рішення побудовано на суперечливих доказах, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд обґрунтовано послався на покази потерпілої ОСОБА_7 , яка показала, що 25.11.2022 близько 16 год. чоловік обвинуваченої ОСОБА_13 на автомобілі проїхав вздовж паркану домоволодіння, в якому вона проживає ( АДРЕСА_5 ), після чого зупинився і почав відкидати каміння, яким була обгороджена територія її газону. Побачивши це вона підбігла до нього та зробила зауваження, а у відповідь той почав її ображати та штовхнув у груди, від чого потерпіла упала. У той момент у неї в руках був металевий прут, який вона використовувала як запір воріт. Цим прутом вона почала махати та погрожувати пошкодити авто, якщо він поїде на неї. Цей прут ОСОБА_14 вихопив і відкинув у сторону. У той момент підбігла обвинувачена та почала наносити їй тілесні ушкодження: душила за шию, тягала за волосся, наносила подряпини на обличчі, била долонями рук. Від цих дій вона отримала тілесні ушкодження, що зазначені в обвинувальному акті. Потім вибіг її чоловік ОСОБА_15 , який відтіснив від неї подружжя ОСОБА_11 . Після цього вони з чоловіком викликали поліцію та швидку. Від отриманих ушкоджень вона стаціонарно лікувалася у лікарні імені С. Бобринської, придбавала за свої кошти ліки, проходила платні обстеження. Від отриманих ушкоджень на обличчі утворився рубець, видалення якого потребує хірургічного втручання. Тілесних ушкоджень обвинуваченій вона не заподіювала;

Дані покази потерпілої повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_16 , який показав, що проживає спільно без реєстрації шлюбу із ОСОБА_17 - ОСОБА_18 . У один із днів восени 2022 року вони з останньою були удома. Близько 17 год. почули як проїхав автомобіль. Дружина вийшла подивитися. Потім він почув чоловічий та жіночі крики і вибіг на вулицю. Там стояв автомобіль, в якому знаходився ОСОБА_19 , який намагався їхати на потерпілу. Вона в руках тримала металевий шкворень і сказала, що якщо той поїде, то вона розіб`є скло. Туди прибігла обвинувачена ОСОБА_10 та однією рукою схопила потерпілу за волосся, а іншою почала бити її в обличчя. Він почав їх розбороняти і це йому вдалося. Вони викликали поліцію та швидку, а обвинувачена із чоловіком пішли додому. Швидка приїхала за 15 хв., а також поліція. На обличчі у потерпілої було садно і синець, а також слід на шиї. Пізніше він відвіз потерпілу до травмпункту, а через кілька днів вона лягла в лікарню. Крім того вона лікувалася в обласній лікарні, їй видаляли рубець від травми на обличчі.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , яка показала, що працює фельдшером з ЕМД ОСОБА_20 станції швидкої допомоги. У листопаді 2022 року, більш точної дати не пригадала, вона виїжджала на виклик в с. Холоднянське. По приїзду карети швидкої допомоги потерпіла заявила про побиття, у неї було садно на обличчі, на верхній губі. Їй була надана медична допомога: обробка перекисом водню і накладена септична пов`язка. Яку іще надавала допомогу не пам`ятає. Підстав для госпіталізації не було, зробила рекомендацію самостійно звернутися до травмпункту. Також вона оглянула обвинувачену та не виявила у неї тілесних ушкоджень. У останньої була гостра реакція на стрес. За результатами виїзду було складено карту виїзду;

Крім того, вина ОСОБА_11 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- даними висновку експерта від 11.01.2023 №05-6-01/004, згідно з яким у гр-ки ОСОБА_7 мало місце наступне: А) рани обличчя та шиї; Б) садни обличчя та шиї, синці нижніх повік та в міжлопатковій області. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, за давністю спричинення можуть відповідати часу, зазначеному в постанові (25.11.2022), і за ознакою: ушкодження пункту «А» - короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я: ушкодження пункту «Б» - відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю потерпілої ОСОБА_7 , згідно з даними якого остання відтворила обстановку події, власні дії, дії обвинуваченої та дії ОСОБА_21 під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_5 , щодо спричинення тілесних ушкоджень в області спини, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- даними висновку експерта від 26.01.2023 №05-6-01/022, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_7 , за тим механізмом утворення, який вона повідомила під час проведення за її участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могло виникнути те, яке зазначено в підпункті «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме синець в міжлопатковій області;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю потерпілої ОСОБА_7 , згідно з даними якого остання відтворила обстановку події, власні дії та дії обвинуваченої під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_5 , в частині нанесення їй тілесних ушкоджень в області обличчя та шиї, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- даними висновку експерта від 26.01.2023 №05-6-01/020, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_7 , за тим механізмом утворення, який вона повідомила під час проведення за її участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могли виникнути ті, які зазначені в підпункті «А» і «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме відповідно рани обличчя та садни обличчя та шиї;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю свідка ОСОБА_15 , згідно з даними якого останній відтворив обстановку події, власні дії та дії обвинуваченої і ОСОБА_21 під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_5 , щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в області спини, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- даними висновку експерта від 26.01.2023 №05-6-01/021, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_7 , за тим механізмом утворення, який гр. ОСОБА_16 повідомив під час проведення за його участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могло виникнути те, яке зазначено в підпункті «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме синець в між лопатковій області;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю свідка ОСОБА_15 , згідно з даними якого останній відтворив обстановку події, власні дії та дії обвинуваченої і ОСОБА_21 під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_5 , щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 в області обличчя, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- даними висновку експерта від 26.01.2023 №05-6-01/023, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_7 , за тим механізмом утворення, який гр. ОСОБА_16 повідомив під час проведення за його участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могли виникнути ті, які зазначені в підпункті ОСОБА_22 і «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме відповідно рани обличчя та садни обличчя;

- даними висновку експерта від 08.02.2023 №05-6-01/037, згідно з яким не виключено, що тілесне ушкодження у вигляді синця в міжлопатковій області, яке мало місце у гр. ОСОБА_7 , могло виникнути за механізмом падіння останньої спиною на землю;

- даними відповіді на запит дізнавача Смілянської СЕШМД від 08.02.2023 №39, згідно з даними якого бригада ЕМД 25.11.2022 о 16 год. 10 хв. виїжджала до ОСОБА_7 для надання екстреної медичної допомоги за адресою: АДРЕСА_5 . Попередній діагноз: садно верхньої губи;

- даними висновку комісійної судово-медичної експертизи від 28.02.2023 №04-01/06, згідно з яким у ОСОБА_7 мали місце ушкодження: рани обличчя та шиї, садна обличчя та шиї, синці нижніх повік та в між лопатковій області. Рана на верхній губі у у Соколо- ОСОБА_18 загоїлась рубцем, який сам по собі зникнути не може, з часом не стане менш помітним, потребує хірургічного лікування і тому таке ушкодження є невиправним, може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя;

- даними фототаблиці із зображеннями тілесних ушкоджень потерпілої;

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_11 у вчиненні діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Невизнання вини ОСОБА_11 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Стосовно аргументів апеляційної скарги сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_11 про те, щодо формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, є не зрозумілим, а саме зміст щодо визнання винною ОСОБА_11 у спричиненні «ударів у вигляді подряпин обома руками в область обличчя та шиї», слід зазначити наступне.

Згідно встановлених фактичних обставин, ОСОБА_11 нанесла ОСОБА_7 не менше двох ударів долонями рук та декілька ударів у вигляді подряпин обома руками в область обличчя та шиї, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді рани обличчя та шиї, садни обличчя та шиї, синці нижніх повік.

Колегія суддів вважає, що «удари обома руками у вигляді подряпин» - це спосіб нанесення цих подряпин, а не вид тілесного ушкодження, як наслідок тілесних ушкоджень, тому сформульоване обвинувачення прокурором саме в такому виді є найбільш конкретним, яке визнане судом доведеним і не викликає жодних сумнівів щодо характеру та причин висунутого проти ОСОБА_11 обвинувачення.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_10 перебувала в стані необхідної оборони.

Згідно із ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

З фактичних обставин і матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_11 в ході словесного конфлікту з ОСОБА_7 , умисно, нанесла останній не менше двох ударів долонями рук та декілька ударів у вигляді подряпин обома руками в область обличчя та шиї.

В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_11 пояснила, що одною рукою вона взяла за руку потерпілу в якій був металевий прут та відкинула його, а іншою рукою взяла потерпілу за волосся і подряпала їй верхню губу.

За вказаних обставин, не дивлячись на те, що у потерпілої вже не було в руці прута, який обвинувачена ОСОБА_11 відкинула, остання все рівно продовжувала наносити потерпілій ОСОБА_17 - ОСОБА_18 тілесні ушкодження. За таких обставин дії ОСОБА_11 не вказують на можливу самооборону.

При цьому заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_17 - ОСОБА_18 підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи від 28.02.2020 №04-01/06 згідно якого у ОСОБА_7 мали місце ушкодження: рани обличчя та шиї, садна обличчя та шиї, синці нижніх повік та в між лопатковій області. Рана на верхній губі у у ОСОБА_17 - ОСОБА_18 загоїлась рубцем, який сам по собі зникнути не може, з часом не стане менш помітним, потребує хірургічного лікування і тому таке ушкодження є невиправним, може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя. Колегія суддів також враховує ту обставину, що матеріали справи не містять доказів наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченої ОСОБА_11 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту про порушення права на захист ОСОБА_11 при вирішенні питання про прийняття до розгляду цивільного позову, оскільки остання не була обізнана про свої права, як цивільного відповідача.

Згідно матеріалів кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні 27.06.2023 обвинуваченій ОСОБА_11 було вручено копію позовної заяви та обов`язки цивільного відповідача, які їй зрозумілі, що підтверджується розпискою на а.к.п.47. Крім того, ОСОБА_11 вручена пам`ятка про права та обов`язки обвинуваченої, що також підтверджується розпискою на а.к.п.46.

За вказаних обставин, судом першої інстанції було дотримано право на захист обвинуваченої, однак обвинувачена ОСОБА_11 не скористалась своїм правом мати захисника. Під час підготовчого судового засідання (27.06.2023) жодних рішень по суті не приймалось, а справа до судового розгляду була призначена на 22 серпня 2023 року, тобто у ОСОБА_11 було достатньо часу для залучення в справу захисника для захисту її прав та законних інтересів.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про ту обставину, що судом першої інстанції не надана оцінка показам свідка ОСОБА_12 , як таким, що виправдовують обвинувачену ОСОБА_11 .

Покази свідка ОСОБА_12 , яка працює фельдшером ШМД та повідомила лише про сам факт прибуття за викликом та надання першої медичної допомоги потерпілій. Дані покази свідка були оцінені районним судом разом з іншими доказами наявними в матеріалах справи, тому покази даного свідка жодним чином не спростовують винуватість обвинуваченої ОСОБА_11 .

Колегія суддів враховує ту о обставину, що в той же день, коли відбулася подія 25 листопада 2022 року, потерпіла звернулась до травпункту де були зафіксовані тілесні ушкодження на її обличчі та шиї.

У своїх рішеннях « ОСОБА_23 проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Колегія суддів вважає, що докази у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Місцевий суд в межах своїх прав та обов`язків використав всі можливі заходи та способи для встановлення істини по справі, допитав обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідив письмові докази та прийшов до обґрунтованого висновку про достатність доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_11 у нанесенні легкого тілесного ушкодження.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду про часткове задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди в сумі 6051 грн.61 коп.; моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень. Стягнута матеріальна та моральна шкода з обвинуваченої ОСОБА_11 на користь потерпілої достатньо обґрунтована, відповідає тим витратам, які понесені потерпілою на лікування та підтверджується документами фінансового та медичного характеру, а сума стягнення моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості із врахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана і вини останнього в її спричиненні.

За змістом частини 1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині стягнення з ОСОБА_11 6000 гривень в рахунок витрат на правничу допомогу не є такими, що прийняті в межах заявлених позовних вимог, є безпідставними.

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, потерпіла на будь-якій стадії розгляду кримінального провадження, до судових дебатів може вимагати стягнення з обвинуваченої понесених витрат на послуги адвоката.

Разом з тим, необхідно надати докази, які підтверджують факт понесення витрат на послуги адвоката в суді: копія договору з адвокатом, рахунку на оплату його послуг, платіжного доручення (квитанції) про оплату адвокатських послуг, акту наданих послуг (виконаних робіт) тощо. Конкретний зміст документів залежить від умов договору та фактичного стану оплат.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження надання правової допомоги потерпілій ОСОБА_7 було виконано адвокатом ОСОБА_8 .

При цьому в матеріалах кримінального провадження є квитанція від 22.08.2024 № 11-23 про сплату ОСОБА_7 6 000 гривень адвокату ОСОБА_8 (а.к.п.130) та Акт виконаних робіт по Договору про надання правничої допомоги від 06.02.2023 (а.к.п.131).

Стягнена з ОСОБА_11 сума в розмірі 6000 гривень є співмірною зі складністю справи, підтверджуються Актом виконаних робіт про надання правничої допомоги, а також квитанцією про сплату потерпілою послуг адвокату.

Крім того суд апеляційної інстанції відхиляє доводи захисника, які викладені ним в доповненні до апеляційної скарги, а саме про невідповідність звукозапису судових засідань тій послідовності, яка зазначена в журналах судових засідань та відсутність окремих фрагментів звукозапису судових засідань.

Колегією суддів встановлено, що на технічних носіях по даному кримінальному провадженню наявна повна інформація про хід судових засідань, яка співпадає із записами журналу судового розгляду, а тому твердження захисника ОСОБА_9 з цього приводу є безпідставними.

При призначенні покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, її вік, стан здоров`я, поведінку, яка вину в інкримінованому діянні не визнала, що свідчить про її відношення до скоєного, вчинила кримінальне правопорушення, яке класифікується, як кримінальний проступок, має позитивну характеристику за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Місцевим судом вірно в межах санкції ч.2 ст.125 КК України призначено ОСОБА_11 покарання у виді штрафу в розмірі 70 (семидесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів та не є максимальним розміром, передбаченим санкцією даної статті.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що захисник в інтересах обвинуваченої в своїй апеляційній скарзі не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_11 в інкримінованому діянні, правильності вирішення цивільного позову, витрат на правничу допомогу та призначення їй виду та розміру покарання, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненням захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий - суддя

Судді