Справа № 577/1313/24
Провадження № 1-кс/577/516/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2024 р.

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 від 08.03.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

11.03.2024 р. слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, яке погоджено з прокурором, про накладення арешту на вилучений під час огляду від 08.03.2024 р. у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14, 4/64 Гб» світло-синього кольору, який зберігається в камері схову Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл.

Клопотання обґрунтовує тим, що 08.03.2024 р. ОСОБА_4 за місцем мешкання ОСОБА_5 АДРЕСА_1 , таємно, в період військового стану, заволоділа мобільним телефоном «Samsung Galaxy A14, 4/64 Гб», належним ОСОБА_5

08.03.2024 р. відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 0000320 за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України.

Як пояснила потерпіла ОСОБА_5 , вона мешкає в буд. АДРЕСА_1 . 08.03.2024 р. близько 12.00 год. до неї зайшла знайома ОСОБА_4 , попросила в борг 500 грн., на що погодилась і пішла в іншу кімнату по гроші, а ОСОБА_4 перебувала в першій кімнаті близько 5-10 хвилин. Отримавши гроші ОСОБА_4 пішла з будинку, а через 30 хвилин помітила відсутність власного мобільного телефону, який знаходився на дерев`яній тумбі першої кімнати будинку.

08.03.2024 р. біля будинку АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 було вилучено мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14, 4/64 Гб» світло-синього кольору.

Вилучене майно визнано речовим доказом та здано на зберігання до камери схову Конотопського РВП.

Вищезазначене майно (речі), мають значення для кримінального провадження: так як являються предметом вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Незастосування арешту майна може перешкодить встановленню істини у даному кримінальному провадженні, зокрема до знищення та втрати доказів вчинення кримінального правопорушення, внаслідок того, що таке майно може буди приховане, відчужене чи пошкоджене, тому у органа досудового розслідування виникла необхідність у накладенні на зазначене майно арешту.

В судове засідання слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, накладенню арешту не заперечує.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другою статті 170 цього Кодексу).

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

В судовому засіданні встановлено, що 08.03.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 внесені відомості щодо скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а саме, що 08.03.2024 р. в обідній час невстановлена особа перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , таємно заволоділа мобільним телефоном «Samsung Galaxy A14» належним ОСОБА_5 (а.с.2).

08.03.2024 р. під час ОМП поблизу буд. № 15 по вул. Лесі Українки с. Підлипне у ОСОБА_4 вилучено мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14» (а.с.12,13).

Слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно з дотриманням встановлених КПК України строків.

Встановлено, що володільцем майна є ОСОБА_5 .

Постановою слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. від 08.03.2024 р. мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.с.14).

Оскільки вилучене майно є предметом вчинення кримінального правопорушення, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому суд дійшов переконання, що з метою забезпечення збереження речового доказу, слід накласти на нього арешт.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на вилучений під час огляду від 08.03.2024 р. у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A14, 4/64 Гб» світло-синього кольору, належний ОСОБА_5 , заборонивши відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Відповідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, його захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

СуддяОСОБА_1