Справа № 164/1176/22 Провадження №11-кп/802/147/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000060 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маневицього районного суду Волинської області 17 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковель Волинської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, військовозобов`язаний, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий:

-вироком Ковельського районного суду Волинської області від 12 червня 2014 року за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців із конфіскацією майна (звільнений умовно достроково ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 серпня 2015 року, не відбувши 6 місяців і 3 дні призначеного покарання;

-вироком Турійського районного суду Волинської області від 20 червня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі зі встановленням на підставі ст. 75 КК України іспитового строку тривалістю 3 роки (звільнений від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку);

-вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України на строк 3 роки 09 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року і остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з 03 серпня 2022 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою до вступу даного вироку в законну силу.

Вироком суду вирішено питання процесуальних витрат, речових доказів та арешту майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи раніше судимим вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2014 року за ч. ч. 1, 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 місяців із конфіскацією майна (звільнений умовно достроково ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 5 серпня 2015 року, не відбувши 6 місяців і 3 днів призначеного покарання), однак судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, у зв`язку з перериванням перебігу строку погашення судимості, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин, пов`язаний із незаконним збутом наркотичних засобів.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою повторного незаконного збуту наркотичних засобів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин (час, місце, спосіб) незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, психотропну речовину «PVP» та психотропну речовину амфетамін, які незаконно зберігав із вказаною вище метою. У подальшому, з метою повторного збуту ОСОБА_7 розфасував вказані наркотичні засоби та психотропні речовини у спеціально підготовлені полімерні пакетики, визначивши дозування з розрахунку на одну особу за допомогою наявних у нього електронних ваг, після чого 02 серпня 2022 року на автомобілі марки «ВАЗ-2108» р.н.з. НОМЕР_1 у розфасованому вигляді перевіз зазначені заборонені у обігу речовини до смт. Маневичі, Камінь Каширського району, де мав намір їх збути, шляхом закладів у спеціальних схованках в лісовому масиві навколо даного населеного пункту. Однак, того ж вечора, о 22 годині 21 хвилині, ОСОБА_7 був зупинений на блок - посту поліції на вул. Луцькій в смт. Маневичі, де вказані наркотичні засоби, а саме: канабіс 20 пакетиків, психотропну речовину «PVP» - 32 пакетики та психотропну речовину амфетамін 61 пакетик, у нього було виявлено і вилучено.

Згідно з висновком експертиз, у ОСОБА_7 вилучено: особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, маса канабісу (у перерахунку на висушену речовину) в розфасованих у полімерних пакетиках відповідно становить 0,6314 г, 0,5098 г, 0,4279 г, 0,5530 г, 0,5387 г, 0,5527 г, 0,4318 г, 17,9824 г, 0,6255 г, 0,4574 г, 0,6254 г, 0,4746 г, 0,5534 г, 0,4013 г, 0,2951 г, 0,3855 г, 0,3620 г, 0,5033 г, 0,4394 г, 0,4394 г та 0,3866 г, тобто загальна маса вилученого у ОСОБА_7 канабісу (у перерахунку на висушену речовину) становить 27, 1372 г; особливу небезпечну психотропну речовину «PVP», маса якої становить 16, 6712 г; психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, маса амфетаміну (у перерахунку на амфетамін основу) відповідно становить: 1, 5824 г, 0,2456 г, 0,2304 г, 0,2364 г, 0,2171 г, 0,2396 г, 0,2349 г, 0,2366 г, 0,2347 г, 0,2330 г, 0,2289 г, 0,2405 г, 0,2457 г, 0,2516 г, 0,2334 г, 0,2318 г, 0,2423 г, 0,2428 г, 0,2306 г, 0,2370 г, 0,2249 г, 0,2403 г, 0,2352 г, 0,2333 г, 0,2299 г, 0,2414 г, 0,2316 г, 0,2582 г, 0,2369 г, 0,2257 г, 0,2352 г, 0,1146 г, 0,1238 г, 0,1269 г, 0,1192 г, 0,1298 г, 0,1150 г, 0,1128 г, 0,1245 г, 0,1291 г, 0,1272 г, 0,1379 г, 0,1233 г, 0,1210 г, 0,1173 г, 0,1253 г, 0,1380 г, 0,1343 г, 0,1223 г, 0,1272 г, 0,1319 г, 0,1250 г, 0,1253 г, 0,1236 г, 0,1424 г, 0,1371 г, 0,1408г, 0,1254 г, 0,1274 г, 0,1352 г та 0,1235 г, тобто загальна маса, вилученого у ОСОБА_7 амфетаміну (у перерахунку на амфетамін основу) становить 12, 4849 г.

У поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скаргах:

- прокурор із внесеними до апеляційної скарги доповненнями, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, унаслідок м`якості. Зазначає, що у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, у тому числі, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У той же час судом, при розгляді матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , вказаних вимог закону дотримано не було. Так, визнавши доведеною винуватість ОСОБА_7 у повторному незаконному придбанні, зберіганні і перевезенні 02 серпня 2022 року особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу масою 27, 1372 г, особливо небезпечної психотропної речовини PVP масою 16, 6712 г та психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну масою 12, 4849 г, місцевий суд, дослідивши докази їх у сукупності, дійшов необґрунтованого висновку про визнання доведеною формули обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України, що полягає у повторному придбанні, зберіганні і перевезенні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах. Зазначені висновку суду щодо визнання доведеним належності усіх предметів вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України до особливо небезпечних наркотичних і психотропних речовин в особливо великих розмірах, суперечать фактичним обставинам і матеріалам даного кримінального провадження. Так, відповідно до досліджених безпосередньо судом висновків судових експертиз наркотичних засобів і психотропних речовин від 03, 11 та 18 серпня 2022 року у ОСОБА_7 було вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 16, 6712 г та психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін масою 12, 4849 г. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» № 770 від 06 травня 2000 року амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено. З огляду на встановлені фактичні обставини та вимоги законодавства, суд безпідставно визнав доведеною формулу обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України, що полягає у віднесенні амфетаміну до особливо небезпечної психотропної речовини та свідчить про розмежування дій обвинуваченого у цій частині. Окрім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01 серпня 2000 року визначені граничні маси для віднесення тих чи інших наркотичних чи психотропних речовин до категорії великих чи особливо великих розмірів. У рішенні суду безпідставно визнано доведеним вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України за ознакою особливо великих розмірів усіх незаконно придбаних, збережених і перевезених обвинуваченим наркотичних і психотропних речовин, оскільки амфетамін масою 12, 4849 г належить до великих розмірів психотропних речовин, PVP масою 16, 6712 г до особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, канабіс масою 27, 1372 г до особливо небезпечного наркотичного засобу, нижня межа якого віднесення до великих розмірів становить 500 г. З урахуванням викладеного, матеріали кримінального провадження свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконне повторне придбання, зберігання і перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах і психотропної речовини у великих розмірах. Окрім того, судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність в частині застосування принципу складання покарань, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України. Так, суд при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднав невідбуте покарання за вироком суду від 20 жовтня 2022 року, тобто правильно зазначивши норму закону, яка підлягає застосуванню, фактично застосував принцип призначення покарання за сукупністю вироків, який передбачений ст. 71 КК України, що свідчить про необхідність усунення зазначених порушень, в ході апеляційного розгляду матеріалів даного кримінального провадження. Також прокурор стверджує про те, що у рішенні суду відсутнє належне та переконливе обґрунтування того, що зазначені у ньому обставини, у своїй сукупності, давали можливість призначити обвинуваченому покарання у виді 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Вважає, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_7 попередньо неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Тривалий час займається злочинною діяльністю, не працює, отримуючи дохід виключно від злочинних дій. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції від 17 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначити йому покарання у виді 11 років позбавлення волі із конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Визнати доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що полягає у незаконному повторному придбанні, зберіганні і перевезенні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах і психотропної речовини у великих розмірах;

- обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним через призначення йому, як він вважає, надто сурового покарання. Зазначає, що при вирішення даного питання, судом не взято до уваги наявність на його утриманні малолітньої доньки, міцних соціальних зв`язків, батьків пенсіонерів, брата інваліда 1 групи, який потребує його сторонньої допомоги, активного сприяння ним розкриттю злочину. Також не доведено факт збуту, саме з метою його збагачення. У зв`язку із цим, просить вирок суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір призначеного йому остаточного до відбуття покарання.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу із внесеними до неї доповненнями у повному обсязі, заперечив апеляцію обвинуваченого, з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, обвинуваченого та його захисника, які подану обвинуваченим апеляційну скаргу підтримали, заперечили апеляцію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України є правильним, і ніким із учасників судового провадження не оспорюється.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає зміні, через допущені судом порушення вимог ст. 374 КПК України в частині визнання доведеним формулювання і формули обвинувачення, що є свідченням невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, конкретно із таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 337 КПК України, суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України визначено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Наведені у вироку фактичні дані, у своїй сукупності, повинні давати повне уявлення стосовно кожного із елементів складу злочину, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку із чим, конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів

Після викладення фактичних обставин конкретного кримінального провадження, які суд визнає доведеними, повинна даватись правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті або частини статті Кримінального кодексу України.

Суд першої інстанції зобов`язаний виявити, встановити і навести у вироку усі без винятку обставини кримінального правопорушення та його кваліфікуючі ознаки, що містять об`єктивну сторону злочину, передбаченого відповідною частиною статті КК України.

У той же час, судом першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.

Так, визнавши доведеною винуватість ОСОБА_7 у повторному незаконному придбанні, зберіганні і перевезенні 02 серпня 2022 року особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу масою 27, 1372 г, особливо небезпечної психотропної речовини PVP масою 16, 6712 г та психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну масою 12, 4849 г, місцевий суд, дослідивши докази їх у сукупності, дійшов необґрунтованого висновку про визнання доведеною формули обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України, що полягає у повторному придбанні, зберіганні і перевезенні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин в особливо великих розмірах. Зазначені висновки суду щодо визнання доведеним належності усіх предметів вчиненого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України до особливо небезпечних наркотичних і психотропних речовин в особливо великих розмірах, суперечать фактичним обставинам і матеріалам даного кримінального провадження.

Так, відповідно до досліджених безпосередньо судом висновків судових експертиз наркотичних засобів і психотропних речовин від 03, 11 та 18 серпня 2022 року у ОСОБА_7 було вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою 16, 6712 г та психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін масою 12, 4849 г.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» № 770 від 06 травня 2000 року амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

З огляду на встановлені фактичні обставини та вимоги законодавства, суд безпідставно визнав доведеною формулу обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України, що полягає у віднесенні амфетаміну до особливо небезпечної психотропної речовини та свідчить про виниклу потребу розмежування дій обвинуваченого у цій частині.

Окрім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01 серпня 2000 року визначені граничні маси для віднесення тих чи інших наркотичних чи психотропних речовин до категорії великих чи особливо великих розмірів.

Відтак, у рішенні суду безпідставно визнано доведеним вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України за ознакою особливо великих розмірів усіх незаконно придбаних, збережених і перевезених обвинуваченим наркотичних і психотропних речовин, оскільки амфетамін масою 12, 4849 г належить до великих розмірів психотропних речовин, PVP масою 16, 6712 г до особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, канабіс масою 27, 1372 г до особливо небезпечного наркотичного засобу, нижня межа якого віднесення до великих розмірів становить 500 г.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що обставини вчиненого, які визнані судом доведеними, свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконне повторне придбання, зберігання і перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах і психотропної речовини у великих розмірах, про що і підлягають внесенню зміни у вирок суду першої інстанції.

При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора, також убачаються обґрунтованими його доводи про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в частині застосування принципу складання покарань, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного до відбуття покарання.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде установлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При призначенні остаточного до відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень суд, загалом, правильно послався на закон, який підлягає застосуванню і передбачений ч. 4 ст. 70 КК України, однак, фактично застосував принцип призначення покарання за сукупністю вироків, який передбачений ст. 71 КК України, що є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та підлягає виправленню, шляхом внесення відповідних змін у вирок суду першої інстанції.

Що стосується доводів прокурора та обвинуваченого з приводу незгоди із призначеним обвинуваченому покаранням, то висновки місцевого суду в цій частині є такими, що пов`язані безпосередньо із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом із достатньою повнотою ураховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, дані про особу винного, який будучи особою молодого віку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі, за вчинення умисних злочинів вчинених у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, до його затримання та утримання під вартою суспільно корисною працею не займався, офіційних джерел прибутку немає, його посередню характеристику за місцем фактичного проживання, а також те, що неодноразово відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, ОСОБА_7 для себе належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, що по суті у поданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту апеляційних скаргах, не оспорюється.

Урахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилаються у поданих апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому безальтернативного виду покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеного санкцією ч. 3 ст. 307 КК України та наближеного до максимального з конфіскаціє майна, а остаточного до відбуття на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, із застосуванням принципу часткового складання призначених покарань.

На думку колегії суддів, розмір призначеного обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, і не є надто суворим та м`яким, як зазначають у поданих апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений ОСОБА_7 .

За таких обставин, судове рішення підлягає зміні, апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню, а обвинуваченого залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, а обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - змінити.

Визнати доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що полягає у незаконному повторному придбанні, зберіганні і перевезенні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах і психотропної речовини у великих розмірах.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Маневицького районного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року та вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2022 року, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: