Справа № 137/456/24
Провадження №11-кп/801/670/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 за №0000105,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою, до двох місяців тобто до 20.06.2024 включно, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці Вінницької області, українця, громадянина України, непрацюючого, одруженого, має трьох малолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Літинського районного суду Вінницької області надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

В провадженні не має підстав для закриття, повернення обвинувального акту чи направлення обвинувального акту для визначення підсудності.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні заявив клопотання про призначення справи до розгляду, виклик обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 .

Також заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки у обвинуваченого 29.04.2024 закінчується строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні запобіжного заходу та його продовженні не відпали та продовжують існувати.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні клопотання прокурора підтримав. Вважає, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо призначення справи не заперечив. Заперечив щодо продовження строку тримання під вартою, оскільки ризики озвучені прокурором відсутні і просить змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету. Крім того, заявив, що у нього є дружина та троє дітей і їй одній важко їх доглядати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні щодо призначення справи до розгляду не заперечив. Щодо продовження строку тримання під вартою підтримує думку свого підзахисного, просить не продовжувати утримання під вартою та змінити його на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року кримінальне провадження № 137/456/24 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ,передбаченого ч.2 ст.289 КК України призначено до судового розгляду на 07.05.2024 року на 11:00 годину в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області у відкритому судовому засіданні в складі головуючого судді ОСОБА_11 , секретаря судових засідань ОСОБА_12 , прокурора ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 .

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до двох місяців, тобто до 20.06.2024 включно.

Свої висновки в частині продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції мотивував тим, що обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченому закінчується 29.04.2024 і будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились.

Водночас суд не вбачав підстав для зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив розглянути його апеляційну скаргу в його присутності.

Апеляційна скарга не містить будь-яких обґрунтувань щодо незгоди з прийнятим судовим рішенням. Обвинуваченим лише вказано про те, що він не згоден з тим, що йому продовжили строк тримання під вартою на 60 діб.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, так як бажає проходити військову службу в ЗСУ. Також звернув увагу суду на те, що на утриманні має трьох малолітніх дітей чотири, два роки та два місяці.

Захисник ОСОБА_8 подану обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі. Також просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під варту.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22.04.2024 в частині продовження строку тримання під вартою без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою. Звернув увагу суду на те, що на розгляді в Тростянецькому районному суді Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 26.01.2024, про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Статтею 29 Конституції України визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №137/456/24 вбачається, що в провадженні Літинського районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2024 року відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому було продовжено Літинським районним судом Вінницької області 22 квітня 2024 року в підготовчому судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зокрема, при розгляді апеляційної скарги виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, яке у відповідності до положення ст.12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, за які законом України про кримінальну відповідальність встановлене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, правильності кваліфікації його дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що існують реальні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно випливати на потерпілих і свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

Встановлено, що ОСОБА_14 раніше неодноразово судимий, немає постійного джерела доходу, що свідчить про можливість вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів враховує й те, що у вказаному кримінальному провадженні, після вручення підозри, ОСОБА_14 переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений в розшук та був затриманий на підставі ухвали суду.

Також встановлено, що у провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області на розгляді перебувають матеріали кримінального провадження № 0000018 від 25.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 в умовах дії правового режиму воєнного стану без поважних причин солдатом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, цей ризик не зменшився, та є актуальним і на час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, також зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності цього правопорушення, а також обставини його вчинення, зокрема.

При цьому ризик втечі, як зазначалось вище, також має оцінюватись і у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (§58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»), а тому колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності дійсно має місце і реально існує.

При встановленні ризику впливу на потерпілих та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а тому ризик впливу на потерпілих, свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Доводи сторони захисту про те, що не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а наявність у обвинуваченого постійного проживання на території Вінницької області, дружини та трьох малолітніх дітей, хоча і заслуговують на певну увагу, але не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють продовження строку тримання під вартою або ж беззаперечно знижують (зменшують) ймовірність реалізації зазначених ризиків. Також встановлено, що у обвинуваченого відсутні офіційні джерела доходів.

Крім того, зазначені обвинуваченим та захисником в ході апеляційного розгляду обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього, тому не спростовують встановлені судом першої інстанції ризики.

Також в матеріалах судового провадження відсутні відомості щодо власника вказаного захисником житла і чи він не буде заперечувати щодо того, щоб обвинувачений у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, перебував у цьому житлі на таких умовах.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем, раніше неодноразово судимим, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів проти власності, своїми діями показав зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміноване кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану переслідуючи корисливу мету легкої наживи та незаконного збагачення, проявив самовпевненість у безкарності за свої вчинки.

Відповідно до вимог ст. ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, останній під час проходження військової служби повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Окрім того, матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду стороною захисту надані не були.

За таких обставин, зважаючи на наявність ризиків, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, необхідність забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес, що полягає у захисті прав потерпілих від злочинів привалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує саме на теперішній час подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є ускладненим.

Водночас апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність вжити всіх заходів щодо недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження та розглянути справу у розумні строки і постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги, які зводяться лише до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням від 22.04.2024 викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4