КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/78/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.01.2024, якою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, безробітного, неодруженого, без утриманців, без місця реєстрації проживання, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-18.09.2014 вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;

-19.05.2016 вироком Бориспільського міського суду Київської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

-19.05.2016 вироком Бориспільського міського суду Київської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 163, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

-09.10.2018 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;

-19.12.2019 вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 26 січня 2024 року до 12 години 10 хвилин 24 березня 2024 року, визначено заставу у розмірі двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обставини вчинення кримінального правопорушення як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, наступні.

ОСОБА_8 , 25.01.2024, перебуваючи поряд із будинком АДРЕСА_2 на той час перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вирішив відкрито незаконно заволодіти чужим майном, а саме мобільним телефоном, належним ОСОБА_11 .

Реалізуючи виниклий злочинний умисел, ОСОБА_8 через незачинені на запірний пристрій двері вказаної квартири проник до неї, де пройшов до однієї з кімнат, звідкіля шляхом вільного доступу відкрито заволодів належним потерпілому мобільним телефоном «Самсунг». З місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Ухвалою слідчого судді постановлено задовольнити клопотання слідчого СВ ВП № 2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_12 , застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, із визначенням застави.

Своє рішення слідчий суддя районного суду вмотивував наступним.

Слідчим у клопотанні та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, на підтвердження чого надані відповідні матеріали.

Органом досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що може перешкодити належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, або може створити загрозу для виконання завдань кримінального судочинства (переховуватись від досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення).

Крім того, враховано слідчим суддею й обставини, передбачені ст. 178 КПК України. Зокрема враховано, що підозру пред`явлено у вчиненні тяжкого, умисного, корисливого злочину, особу підозрюваного, посередньо характеризованого, судимого, без міцних соціальних зв`язків.

З урахуванням всіх обставин, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що належна процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків можливе за умови застосування щодо нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Із судовим рішенням слідчого судді не погоджується та оскаржує його в апеляційному порядку адвокат підозрюваного - ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосувати щодо останнього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме: у вигляді домашнього арешту цілодобово, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.

Залишено поза увагою, що ОСОБА_8 має місце реєстрації, налагодив родинні зв`язки із матір`ю, а отже має міцні соціальні зв`язки.

Крім того, підозрюваний не перебуває на обліках лікарів нарколога та психіатра.

Матеріали клопотання не містять доказів на те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Прокурором не наведено підтверджень з приводу наявності заявлених ризиків.

Розмір застави, обраний слідчим суддею, - не відповідає положенням кримінального процесуального закону, якими регулюється дане питання; зважаючи на те, що підозрюваний тимчасово не має роботи, такий розмір застави - є непомірним для нього.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України - тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що СВ ВП №2 (м. Кропивницький) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000061 від 25.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення 25.01.2024 повідомлений ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки його причетність до інкримінованого кримінального правопорушення (обґрунтованість підозри) підтверджується наданими прокурором інформацією та фактами, як от: протокол прийняття заяви від ОСОБА_11 про кримінальне правопорушення від 25.01.2024, протокол допиту потерпілого від 25.01.2024, протоколи огляду місця події від 25.01.2024 з додатками у вигляді фототаблиць, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 25.01.2024.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, корисливих, карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_8 не навчається, безробітний, сталого джерела доходу для існування не має, без місця реєстрації проживання, проживав до затримання із співмешканкою та її малолітньою дитиною, фактично, не має міцних соціальних зв`язків.

Характеристики особи по місцю мешкання нейтральні - як особа, на яку не надходили скарги.

Також, слід зауважити, ОСОБА_8 багаторазово судимий, притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, в тому числі аналогічного. Судимості не зняті, не погашені.

Вказане свідчить про схильність підозрюваного ОСОБА_8 до протиправної, асоціальної поведінки, до вчинення кримінальних правопорушень, про його нехтування принципом мирного володіння майном, і зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, свідчить про прагнення підозрюваного до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, і в цілому, - про небажання підозрюваного стати на шлях виправлення, соціюватись у суспільстві, і його підвищену суспільну небезпечність.

У даному кримінальному провадженні розпочате досудове розслідування, триває збирання доказів, проведення слідчих дій.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину та усвідомлюючи міру покарання, що може йому загрожувати, наявність непогашених судимостей, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за його вчинення (в тому числі за відсутності сталих соціальних зв`язків - на тимчасово окупованих та непідконтрольних територіях держави), з високою ймовірністю -вчинити нові кримінальні правопорушення, зокрема, проти власності.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, - спростовуються зазначеним вище.

Крім того, слідчим суддею визначений й альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Розмір застави визначений у межах, передбачених п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України - щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави підозрюваному слідчим суддею визначений у мінімально можливому розмірі - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений він із урахуванням вимог ст. ст. 182-183 КПК України, а саме, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначений розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України; із урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Крім того, наразі прокурором надано підтверджень (копію супровідного листа із вихідним реєстраційним номером) про те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 скерований до місцевого суду для розгляду, а отже стадія досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчилось.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.01.2024 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 26 січня 2024 року до 12 години 10 хвилин 24 березня 2024 року, визначено заставу у розмірі двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4