ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 587/482/22 Номер провадження 11-кп/814/867/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представник

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава матеріали кримінального провадження за № 0002674 від 20.11.2021 за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 17.07.2023 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з вищою освітою, учасника бойових дій, працездатного, зареєстрованого за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 7 позбавлення волі.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За вироком суду 20.11.2021 ОСОБА_8 запросив ОСОБА_9 , з яким був знайомий по участі в АТО, до свого місця мешкання за адресою АДРЕСА_1 . Перебуваючи у зазначеному помешканні обвинувачений ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вживаючи спиртні напої, відзначали день народження потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цього ж дня, близько 17:00 год. в ході вживання спиртних напоїв на кухні вищезазначеного домоволодіння між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка на побутовому ґрунті. В ході сварки ОСОБА_8 , тримаючи в руці ніж, яким нарізав їжу, завдав удар кухонним ножем в життєво важливу ділянку тіла ОСОБА_9 - в передню поверхню грудної клітини ліворуч на відстані 125 см від опорної поверхні стопи та на 30 см вище рівня проекції верхнього краю симфізу, на 8 см від серединної лінії, на рівні 5-го ребра, орієнтовно по середній лінії, завдавши вертикально розташовану веретеноподібної форми рану, з рівними краями та гострокутними кінцями, верхнім заокругленим кінцем та нижнім гострокутним, розмірами 2x0,7 см. Від отриманого поранення ОСОБА_9 помер на місці.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та ухвалити нове рішення, яким кваліфікувати його дії за ст.118 або 119 КК України, призначивши відповідне покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Зазначає, що не мав наміру заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_9 , а лише захищався від його нападу, так як ОСОБА_9 двічі ударив обвинуваченого кулаком по голові, та наніс удар ножем під час відштовхування потерпілого.

Допитаний судом експерт ОСОБА_10 не зміг встановити факт нанесення удару саме з метою вбивства, а не під час відштовхування потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, експерті висновки.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження захисника про вчинення вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, та вважає, що такі твердження сторони захисту спростовуються матеріалами кримінального провадження та виходить з наступного.

Правовими підставами регламентуючими право особи на самозахист від протиправних посягань є ч. 3 ст. 27 Конституції України, за якою кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань, а також ч. 1 ст. 36 КК України за якою під необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Правові рекомендації з цього питання, викладені і в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону». За ними суду слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

За ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118, 124 КК України. На відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 ч. 1 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК, є мотив діяння, а саме: захист винної особи її охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, відповідальність за яке настає лише у випадку перевищення особою, яка захищається, меж необхідної оборони.

Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання. Отже, визначаючи форму вини та спрямованість умислу винної особи, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки обвинуваченого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину. Визначальним у таких випадках є встановлення судом мети, мотиву дій винної особи та її суб`єктивного ставлення до наслідків своїх дії.

Правовий аналіз мотивації дій особи при розмежуванні злочинів, пов`язаних з умисним позбавленням життя особи, визначальності наміру особи при кваліфікації стану необхідної оборони та перевищення її меж було наведено Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в постановах від 04.07.18 року по справі № 628/4025/13-к, від 25.07.18 р. № 211/2852/16-к. Виходячи з наведеної судової практики особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони є специфіка його мотиву, прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я, права того, хто обороняється чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж небхідної оборони не може бути зумовлене наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, помсту, страх, тощо. Існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Отже, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи обставини справи, повинен здійснити порівняний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність обраного засобу захисту небезпечності посягання та нагальної необхідності його відвернення у момент такого захисту.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченого колегія суддів виходить з того, що обставини захисту від суспільно-небезпечного посягання з боку загиблого ОСОБА_9 , наведені в обвинуваченим як в суді, так в апеляційній скарзі цілком спростовуються зібраними обвинуваченням та дослідженими судом доказами.

Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив суду першої інстанції, що 20.11.2021 він запросив до себе ОСОБА_9 , з яким проходив службу в АТО. В той день у загиблого був день народження і вони вживали алкогольні напої. Під час цього в них виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_9 накинувся на обвинуваченого, який сидів на стільці та наніс 2 удари кулаком по голові. Захищаючись, сидячи за столом та маючи в руці кухонний ніж, ОСОБА_8 обома руками відштовхнув ОСОБА_9 , при цьому заподіяв потерпілому поранення в області грудей. Після удару ОСОБА_9 впав на холодильник, вийшов в коридор, де впав без ознак життя.

Під час слідчого експерименту обвинувачений продемонстрував механізм заподіяння ножового поранення ОСОБА_9 ( т.2 а.с.73-75).

Свідок ОСОБА_11 під час допиту у суді першої інстанції повідомила, що 20.11.2021 ввечері до неї прийшов сусід ОСОБА_8 і попросив викликати швидку, бо він ударив товариша ножем у серце. Свідок побігла до квартири обвинуваченого, де побачила тіло ОСОБА_9 без ознак життя.

З висновку судово-медичної експертизи № 1112/634 від 15.12.2021 вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок єдиного проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що призвело до розвитку гострої крововтрати, що підтверджується наявністю рани на шкірі передньої поверхні грудної клітки ліворуч, ушкодженням осердя, серця (не проникаючого - лівого шлуночка та проникаючого лівого передсердя), рідкої крові та згортків в порожнинах осердя та лівій плевральній, загальним об`ємом близько 2150 мл, ознаками швидкого настання смерті, рідким станом крові в порожнинах серця і великих судин, крапчасті крововиливи під міжчасточковою плеврою. Під час експертного дослідження трупа ОСОБА_9 на передній поверхні грудної клітини ліворуч на відстані 125 см від опорної поверхні стопи та на 30 см вище рівня проекції верхнього краю симфізу, на 8 см від серединної лінії, на рівні 5-го ребра, орієнтовно по середній лінії, виявлена вертикально розташована веретеноподібної форми рана, з рівними краями та гострокутними кінцями, верхнім заокругленим кінцем та нижнім гострокутним, розмірами 2x0,7 см. Тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням осердя, серця (не проникаючого - лівого шлуночка та проникаючого лівого передсердя) по ступеню тяжкості кваліфікуються як, такі, що мають ознаки тяжких (згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень») і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.( т.1 а.с. 245-247).

З висновку судово-медичної експертизи № 1112/634 від 15.12.2021 вбачається, що приймаючи до уваги, що рана (п. 2.5) розташована на передній поверхні грудної клітки, а переривчатий рановий канал, який складається з ушкодження хряща 5-го ребра (п. 2.9) та осердя та серця (п. 2.10), має напрямок спереду - назад та дещо зліва - праворуч та знизу вгору, можна вказати на те, що рука нападника, яка тримала ніж, знаходилась спереду від потерпілого, ознак які б дозволили визначити розташування самого нападника не виявлено ( т.1 а.с. 245-247).

Крім того, з додаткового висновку експертизи № 1112/634 від 15 грудня 2021 року вбачається, що механізм, продемонстрований ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 21.11.2021 може відповідати механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 лише в частині способу спричинення ушкоджень, що стали причиною смерті - предметом, що має колюче-ріжучі властивості - ножем; а також взаємного розташування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в момент спричинення ушкоджень в ділянці грудної клітки, що стали причиною смерті - обличчям один до одного (т.2 а.с.116-117).

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_10 підтримав свій додатковий висновок експертизи № 1112/634 від 15.12.2021, пояснивши, що, що ОСОБА_8 під час слідчого експерименту не показав, яким чином рана в області серця, що потягла за собою настання смерті, була заподіяна ОСОБА_8 з положення сидячи. Якщо брати до уваги показання ОСОБА_8 , то поранення у потерпілого, який стояв біля обвинуваченого, мало бути в області живота, а не в області серця. Поранення в області серця обвинувачений міг заподіяти потерпілому лише якщо припустити, що ОСОБА_9 стояв перед сидячим обвинуваченим на колінах. Направлення раневого каналу свідчить про те, що обвинувачений в момент нанесення удару стояв обличчям до потерпілого, а спричинення смертельного поранення в області серця не могло бути нанесено обвинуваченим так, як це продемонстрував обвинувачений ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту. Направлення каналу поранення свідчить про те, що обвинувачений стояв обличчям до потерпілого.

Отже, з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом вбачається, що під час сварки яка відбулася між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 , останній наніс потерпілому тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер. На думку колегії суддів, у обстановці конфлікту, яка відбувалася між обвинуваченим та загиблим, у якій ОСОБА_8 мав можливість припинити конфлікт з потерпілим не наносячи йому тілесних ушкоджень ножем, легкі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_8 та зафіксовані у висновку судової медичної експертизи, об`єктивно не можна визнати виправданням для застосування ножа щодо загиблого та адекватним засобом відвернення нападу на нього у обстановці яка склалася.

Всі наведені докази у сукупності, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , в обстановці конфлікту, мав можливість завершити його.

Версія обвинуваченого про необхідну оборону та необережність при нанесенні ушоджень ретельно перевірялася судом під час судового розгляду і не знайшла свого підтвердження. Будь-яких нових обставин, про які не було відомо в суді першої інстанції апеляційна скарга захисника не містить.

Проаналізувавши апеляційні доводи обвинувачення та захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування або зміни вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сумського районного суду Сумської області від 17.07.2023 відносно ОСОБА_8 - без змін.

ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим із моменту вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4