Справа № 305/699/17
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/63/23 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.12.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, особа з інвалідністю ІІІ групи, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 03 (три) роки.

На підставі вимог ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного основного покарання за цим вироком, на підставі ст. 86 КК України, ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2440 (дві тисячі чотириста сорок) грн процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПрАТ «Ірокс» (, м. Львів, вул. Буйка, 17 А) 433400 (чотириста тридцять три тисячі чотириста) грн матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 90000 (дев`яносто тисяч) грн моральної шкоди та 10200 (десять тисяч двісті) грн витрат на правову допомогу.

Арешт накладений на майно ухвалою слідчого судді від 20.04.2017 скасовано.

Речові докази: транспортний засіб марки «SKODA» моделі «YETI AMBITION 2.0 TDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на зберігання ПрАТ «Ірокс» залишено ПрАТ «Ірокс», як власнику; три відрізки матерії зі слідами речовини бурого

-2-

кольору схожої на кров, з подушки безпеки керма автомобіля марки «SKODA» моделі «YETI AMBITION 2.0 TDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , які були упаковані в паперовий конверт; кросівок, що знаходився в середині автомобіля на полику під кермом, на місці водія, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області - знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 24.11.2016 близько 23 год, керуючи технічно справним автомобілем марки «SKODA» моделі «YETI AMBITION 2.0 TDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, разом з пасажирами ОСОБА_11 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні автомобіля, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які сиділи на задньому пасажирському сидінні автомобіля, рухаючись з перевищенням швидкості 70-75 км/год (при допустимій 50 км/год), по автодорозі «Мукачево-Рогатин-Львів», з боку с. Кваси у напрямку смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області, не забезпечив безпеку дорожнього руху, грубо порушуючи вимоги пунктів 1.10, 1.5, 2.1 «а», 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, а також не врахував стан дорожнього покриття, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, внаслідок чого, під час проїзду правостороннього повороту, що поблизу будинку АДРЕСА_2 , втратив керованість транспортного засобу та, у стані заносу, виїхав за межі проїзної частини дороги, де допустив зіткнення з металевою опорою автомобільного мосту через річку «Чорна Тиса».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажири автомобіля марки «Шкода» моделі «Єтті» державний номерний знак НОМЕР_1 : ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи № 120 від 25.12.2016, отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми у виді вдавленого перелому лівої лобної та тім`яних кісток, субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, що ускладнилось набряком та ущемленням головного мозку, що і стало безпосередньою причиною її смерті. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_13 , знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті і відносно живих осіб та згідно наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень; ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичної експертизи № 359 від 14.04.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої плечової кістки, перелому 8 та 9 ребер зліва з незначним накопиченням рідини в плевральній порожнині, субкапсулярну і паренхіматозну гематому селезінки, струс головного мозку, гематому та садна правої половини обличчя, що відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 69 від 29.03.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани чола, перелому лівої ліктьової кістки у нижній третині, що відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вказані тілесні ушкодження, отримані потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , характерні для дорожньо-транспортної події, вкладаються у час пригоди, яка мала місце 24.11.2016 та знаходяться у прямому причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.10, 1.5, 2.1 «а», 2.3 «б», 12.1, 12.9 «б» Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали, а саме смертю ОСОБА_13 , а також отриманням ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

-3-

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху уважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Зокрема, зазначає, що у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, наявне посилання на порушення обвинуваченням п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що суд погодився з обвинуваченням, пред`явленим ОСОБА_6 щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, висновки суду, наведені у мотивувальній частині вироку, щодо суперечливості доказів перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, самі по собі є суперечливими. При наявності двох доказів, які суперечать один одному - висновок токсикологічної експертизи за № 584 від 29.03.2017, відповідно до якого у крові з вени ОСОБА_6 спиртів не виявлено, та протокол медичного освідчення від 25.11.2016, відповідно до якого ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд безпідставно надав перевагу першому доказу. При цьому протокол медичного освідчення від 25.11.2016 неналежним чи недопустимим доказом судом не визнано, а наведені його недоліки, зокрема щодо не зазначення концентрації алкоголю в крові, є надуманими. Натомість судом безпідставно не визнано недопустимим доказом саме висновок токсикологічної експертизи від 29.03.2017 за № 584, яка проведена шляхом дослідження зразків крові, вилучених із порушенням вимог статей 241, 245 КПК України (у редакції станом на 25.11.2016), а саме не на підставі постанови прокурора та навіть до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Уважає також суперечливими висновки суду, виходячи з того, що всі допитані особи заперечили факт вживання ними алкогольних напоїв, однак стан перебування у стані сп`яніння потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 підтверджено висновками відповідних токсикологічних експертиз. Перебування обвинуваченого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння повністю доведено матеріалами кримінального провадження, тому виключення такої обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого є безпідставним, а виходячи з цього безпідставним є застосування і ст. 75 КК України та Закону України «Про амністію». Також зазначає про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, оскільки судом обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання обвинуваченого, не встановлено та не враховано тяжкість вчиненого злочину, його наслідків не лише у виді смерті особи, а й спричиненням двом особам тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Судом не прийнято до уваги і те, що ОСОБА_6 не працює, міцних соціальних зв`язків не має, вину у вчиненні злочину визнав виключно під тиском наданих стороною обвинувачення доказів, заподіяні збитки не відшкодував, цивільний позов не визнав. Вказує і на незаконність застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки таке суперечить приписам ч. 4 ст. 86 КК України, оскільки амністія не застосовується до осіб, які керували транспортними засобами у стані сп`яніння. При цьому, судом не зазначено конкретний пункт статті 1 указаного Закону (від «а» до «є»), який підлягав застосуванню, а також не обгрунтовано підстави звільнення обвинуваченого лише від основного покарання. Разом з тим, статтею 18 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07.09.2017, визначено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців, однак наразі вже минуло понад 5 років. Просить

-4-

вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.12.2022 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на 03 (три) роки.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , а також представника потерпілої ОСОБА_11 -адвоката ОСОБА_16 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. При цьому приймаються до уваги заява адвоката ОСОБА_16 про можливість розгляду апеляційної скарги прокурора без його та потерпілої ОСОБА_11 участі.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються. При цьому колегія суддів ураховує, що стан сп`яніння не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, а тому перевірка цього факту здійснюється лише в контексті призначення ОСОБА_6 покарання, виключно як обставини, що може його обтяжити.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія судді приходить до висновку, що вони є слушними, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні та визначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, наслідки та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також особу винного, його відношення до вчиненого, характеризуючі дані, який на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Також судом враховано досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до якої органом пробації встановлені середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення і низький ризик його небезпеки для суспільства, а також про можливість виправлення обвинуваченого без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Врахувавши наведені обставини та відомості, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризуються позитивно, раніше не судимий, який як на час досудового розслідування, так і на час розгляду кримінального провадження повністю визнав свою вину, а отже, готовий нести кримінальну

-5-

відповідальність, з урахуванням відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що покарання ОСОБА_6 необхідно призначити в межах санкції статті передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом та застосуванням ст.75, 76 КК України.

Втім, на думку суду апеляційної інстанції, ці висновки суду першої інстанції є хибними і покарання обвинуваченому призначено без урахування усіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Приписами ч. 1 ст. 75 КК України (в редакції Закону станом на час вчинення кримінального правопорушення), передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом даної норми закону, підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, належним чином мотивоване у вироку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку, характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимостей тощо. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування положень ст. 75, 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що у даному випадку застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є безпідставним та необґрунтованим.

-6-

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд належним чином не врахував, що останній вчинив, хоча й з необережності, але тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого; конкретні обставини кримінального провадження, обсяг та характер допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху України й незворотні наслідки цього - смерть потерпілої ОСОБА_13 та отримання потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, а також те, що заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду ОСОБА_6 не відшкодував, про що свідчить ствердна позиція потерпілих, зокрема ОСОБА_11 .

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що судом безпідставно виключено обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 за № 1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України від 09.11.2015, прийняті відповідно до ст. 266 КУпАП, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні й не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_17 , особисто вона вживала лише безалкогольні коктейлі, а що пив ОСОБА_6 вона не пам`ятає. Крім того, свідок ОСОБА_18 ствердила, що алкоголь не вживав ніхто.

Разом з тим, направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 11031 (зі змінами) від 17. 12. 2008.

Згідно п. 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду…, поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

З протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 25.11.2016, складеного стосовно ОСОБА_6 вбачається, що останній перебував у стані сп`яніння. Разом з тим, у протоколі відсутні відомості щодо кількості проміле алкоголю в крові, до того ж точний час огляду зазначено о 01 год 30 хв, що свідчить про проведення вказаного огляду поза двохгодинним інтервалом часу з моменту дорожньо-транспортної пригоди.

-7-

Крім того, висновок судово-токсикологічної експертизи № 584 від 29.03.2017, яким встановлено, що в крові ОСОБА_6 не виявлено: метиловий, етиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери, також слід визнати неналежним доказом, оскільки огляд осіб на стан алкогольного здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, тоді як зі змісту вказаного висновку вбачається, що забір крові проведено 25.11.2016 о 02 год, тобто через три години з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши їх у постанові від 22.09.2022 (справа №307/3709/19, провадження № 51-1973 км20), де серед іншого, зазначено про неналежність як доказу висновку експерта судово-токсикологічної експертизи, з огляду на те, що забір крові здійснено поза двохгодинним інтервалом з моменту настання відповідних підстав - дорожньо-транспортної пригоди.

Інші докази, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння в матеріалах кримінального провадження відсутні, і на такі прокурор не посилався, як в апеляційній скарзі та і під час апеляційного розгляду.

Таким чином колегія суддів визнає обґрунтованим висновки суду щодо виключення з обсягу обвинувачення посилання на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а також обставини, що обтяжує його покарання.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, незворотності наслідків, які настали, а також з урахуванням того, що заподіяна кримінальним правопорушенням шкода потерпілим не відшкодована, колегія суддів уважає неприпустимим звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 поставив під небезпеку не лише своє життя, а й життя тих осіб, які перебували з ним у транспортному засобі, з огляду на відсутність факту добровільного відшкодування завданої шкоди, а також за відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, інші відображені у вироку обставини, що характеризують особу обвинуваченого, не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_6 діяння у сфері безпеки руху.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є очевидно помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів; характер та конкретні обставини його вчинення; незворотність наслідків кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_13 , а також отримання потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості; дані про особу обвинуваченого, його молодий вік, його відношення до вчиненого, характеризуючі дані, висновки органу пробації, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Оцінюючи в сукупності встановлені та доведені у кримінальному провадженні обставини, що впливають на захід примусу, колегія суддів уважає за необхідне призначити ОСОБА_6 основне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Поряд з тим, враховуючи конкретні обставини,

-8-

характер допущеного ОСОБА_6 порушення правил безпеки дорожнього руху, спричинені цим порушенням незворотні наслідки, колегія суддів дійшла висновку про те, що до нього слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

Разом з тим, як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VІІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України: підлягають особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» був визнаний інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою серії АВ № 0927248 від 05.10.2017.

Доводи прокурора щодо неправомірності застосування судом Закону України «Про амністію у 2016 році» з огляду на те, що сплив строк його виконання, не приймаються до уваги, оскільки за приписами ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили кримінальні правопорушення до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Закон України «Про амністію у 2016 році» набрав чинності 07.09.2017, а кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинено 24.11.2016, тобто до набрання чинності вищевказаного Закону.

-9-

За таких обставин колегія суддів уважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», тому він підлягає звільненню від відбування основного покарання і таке звільнення, з огляду на недоведеність перебування ОСОБА_6 під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не суперечить приписам ч. 4 ст. 86 КК України, як про це вказує прокурор.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних вимог прокурора, у зв`язку з чим вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.12.2022 щодо ОСОБА_10 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

На підставі ст. 86 КК України, п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання за цим вироком внаслідок амністії.

У решті вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 07.12.2022 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення й може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Судді