13.11.2023 Справа № 642/6557/23
Провадження № 1-кс/642/3592/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників підозрюваного - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , -адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000893 від 06.05.2023 року у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Глибочок, Тальківського району, Черкаської області, з середньою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , 2018 року народження, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на час вчинення кримінального правопорушення займав посаду командира 1 механізованого відділення - командира машини 2 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2023 року до Ленінського районного суду м.Харкова надійшло клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000893 від 06.05.2023 року у відношенні ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що Другим СВ (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР у м.Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000893 від 06.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.03.2023 року солдат ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, після виписки із лікувального закладу ХКЛ ЗТ №2 філії «ЦОЗ» ПАТ «Укрзалізниця» не з`явився вчасно без поважних причин на службу до місця розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_3 ..

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_6 , в період з 29.03.2023 до 02.08.2023, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме місця розташування військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_6 обов?язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 02.08.2023, тобто до моменту з`явлення до правоохоронного органу.

09.11.2023 року військовослужбовця ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий вказує, що наявність обґрунтованої повідомленої підозри ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, а саме: повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 про виявлене кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , актом службового розслідування, згідно якого факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження, допитами свідків у кримінальному провадженні.

Також слідчий зазначає, що метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися обвинуваченим від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисники - адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість підозри, недоведеність ризиків, просили суд відмовити у задоволенні клопотання повністю.

Вивчивши клопотання, заслухавши позиції учасників судового провадження, допитавши свідка ОСОБА_9 , слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що Другим СВ (з дислокацією у місті Харкові) ТУ ДБР у м.Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000893 від 06.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

09.11.2023 року військовослужбовця ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного злочину не визнав в повному обсязі. Крім того, пояснив, що проходив службу в зоні АТО, добровільно вирішив захищати Батьківщину і пішов служити, не зважаючи на той факт, що він працював у поліції. Завжди виконував бойові завдання, перебуваючи в найгарячіших точках фронту, є командир відділення № 286 командири машини 8 роти 3 механізованого батальйону. В період з 11.03.23 по 28.03.2023 знаходився у шпиталі на лікуванні. Перебуває в шлюбі з ОСОБА_10 , яка наразі проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 поза межами АДРЕСА_4 . Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.03.2023 підозрюваним подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі п.п.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років. Рапорт адресований Міністру оборони України ОСОБА_12 , командиру НОМЕР_3 окремої механізованої бригади імені кошового атамана ІНФОРМАЦІЯ_3 полковнику ОСОБА_13 , про що суду надано трекінг відправлення поштою, яке отримано 04.04.2023. Крім того, надано скріншоти переписки від 27.03.2023, 28.03.2023 ОСОБА_6 та командира бригади.

До того ж, стороною захисту надано адвокатські запити від 03.05.2023, 10.06.2023, 07.07.2023 щодо повідомлення результату розгляду рапортів про звільнення з військової служби ОСОБА_6 від 29.03.2023 та визнання причин несвоєчасної появи за місцем несення військової служби у період з 29.03.2023 по теперішній час поважними. Вказані адвокатські запити та клопотання вручені згідно наданих трекінгів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що працював заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення у ВЧ НОМЕР_1 Відповідно статуту внутрішньої служби, рапорти про звільнення в запас тощо, розглядаються негайно командиром, на протязі день-два виноситься наказ. На питання щодо причин невідповідді на рапорти ОСОБА_6 та адвокатські запити, нічого не відомо.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозри кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 407 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що в містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 .

Також слідчий суддя приймає до уваги, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Будь-яких доказів тому, що останній вчиняв спроби переховування від органів досудового розслідування, впливу на свідків у кримінальному провадженні, ухилявся від проходження військової служби, повторно вчиняв кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби або доказів, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення підозрюваним відповідних дій, в клопотанні не наведено та з долучених до нього матеріалів не вбачається, а також не доведено прокурором під час розгляду клопотання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_6 проходив службу в зоні АТО, добровільно вирішив захищати Батьківщину і пішов служити, не зважаючи на той факт, що він працював у поліції і не підлягає мобілізації. Завжди виконував бойові завдання, перебуваючи в найгарячіших точках фронту, є командиром відділення № 286 командир машини, НОМЕР_3 окремої механізованої бригади імені кошового атамана ОСОБА_14 ВЧ НОМЕР_1 , виконує бойові завдання, користується авторитетом та повагою серед військовослужбовців, не ухиляється від явки до органів досудового розслідування або суду, добровільно з`являється на виклики до слідчого, суду, підлягає звільненню з військової служби на підставі п.п.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років, має на утриманні малолітнього сина, 2018 року народження, наразі сам ним опікується.

Сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного. Крім того, за вказаних вище обставин та даних про особу підозрюваного, не є достатньою підставою вважати, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ні в самому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування тримання під вартою.

Клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень прокурора про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд враховує, що ОСОБА_6 після повідомлення про підозру від слідства не ухилявся, порушень процесуальних обов`язків не допускав, за першим викликом з`явився до суду для участі у розгляді даного клопотання.

Відповідно до п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини-обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

В той же час суд враховує, що п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції.

Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

З урахуванням вищенаведеного, недоведеності прокурором наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя у відповідності до ч.2 ст.194 КПК України приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000893 від 06.05.2023 року у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 13.11.2023

Слідчий суддя ОСОБА_1