В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Павлоград кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001595 від 09.09.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

громадянин України, уродженця села Котівець Павлоградського району, Дніпропетровської області, не одруженого, маючого повну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , маючи злочинний умисел на придбання, зберігання та збут вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, в серпні місяці 2023 року (точний час та дата під час проведення досудового розслідування не встановлено) у невстановленого досудовим слідством чоловіка незаконно придбав артилерійську зброю, а саме: частково розукомплектовану 100-мм протитанкову гармату (ПТТІ) МТ-12 (2A29), умовне найменування «Рапіра», промислового виробництва, яка прийнята на озброєння в 1970 р., після конструктивних доробок виробу Т-12, яка призначена для ураження танків, САУ, бронетранспортерів або інших броньованих засобів противника, для стрільби по броне ковпаках, амбразурах довготривалих та дерево земляних вогневих точок противника та знищення живої сили та вогневих засобів противника, що знаходяться поза укриттям та за легкими укриттями(відповідно до висновку експерта Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України - N? CE-19/104-23/32271-ДАРЗ від 15 вересня 2023 року) та усвідомлюючи, що для такого придбання необхідний передбачений законом дозвіл, який передбачений Положенням про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. N? 576 з наступними змінами), інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу аналогічними за своїми властивостями патронів, споряджених гумовими чи метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. N? 292) та іншими нормативними актами, розуміючи, що в нього такий дозвіл відсутній, незаконно зберігав у лісосмузі, поблизу села Дачне(колитою назва села Котівець) Павлоградського району, Дніпропетровської області, з метою м. Павлоград Дніпропетровської області. подальшого незаконного збуту між мешканцями Павлоградського району та отримання

06 вересня 2023 ОСОБА_3 із корисливої зацікавленості та з метою прибутку як основного джерела існування, домовився з ОСОБА_6 про збут останньому артилерійської зброї, а саме: частково розкомплектованої 100-мм протитанкової гармати (IIIII) МТ-12 (2А29), умовне найменування «Рапіра», промислового виробництва, яка прийнята на озброєння в 1970 р. після конструктивних доробок виробу Т-12 та в подальшому мав отримати за її продав прибуток

Далі, 06 вересня 2023 року приблизно о 14 годині 50 хвилин ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_6 в заздалегідь обумовленому місці, а саме в лісосмузі, поблизу села Дачне (колишня назва села Котівець), Павлоградського району, Дніпропетровської області, до якого ОСОБА_6 приїхав на автомобілі марки «Мітсубісі Аутлендер» д.н.з. НОМЕР_1 та зупинився.

Після чого, ОСОБА_3 , маючі при собі артилерійську зброю, а саме: частково розукомплектовану 100-мм протитанкову гармату (ПТП) МТ-12 (2А29), умовне найменування «Рапіра», промислового виробництва, яка прийнята на озброєння в 1970 р., після конструктивних доробок виробу Т-12, приблизно о 21год. 00хв. 13 вересня 2023 року, сів у салон вказаного автомобілю, за кермом якого перебував ОСОБА_6 , який передав останньому імітовані засоби у вигляді грошових коштів, в сумі 14 000 грн. за придбання у ОСОБА_3 артилерійської зброї, а саме: частково розукомплектовану 100-мм протитанкову гармату (ПТП) МТ-12 (2А29), умовне найменування «Рапіра», промислового виробництва, яка прийнята на озброєння в 1970 р., після конструктивних доробок виробу Т-12, яка призначена для ураження танків, САУ, бронетранспортерів або інших броньованих засобів противника, для стрільби по броне ковпаках, амбразурах довготривалих та дерево земляних вогневих точок противника та знищення живої сили та вогневих засобів противника, що знаходяться поза укриттям та за легкими укриттями.

Відповідно до відповіді з Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України N?19/104/14-43055-2023 від 28.09.2023 року, вказана частково розукомплектована 100-мм протитанкову гармата (ПТП) МТ-12 (2А29), умовне найменування «Рапіра», промислового виробництва, яка прийнята на озброєння в 1970 р., після конструктивних доробок виробу Т-12, є артилерійською зброєю, для проведення пострілу з якої використовується сила тиску газів, що утворюються при згоранні вибухової речовини/пороху або інших спеціальних горючих сумішей), що у відповідності до постанови пленуму Верховного суду країни N?3 від 26.04.2002 відноситься до вогнепальної зброї.

Крім того, відповідно до висновку експерта Дніпропетровського НДЕКЦ МВС

України N? СЕ-19/104-23/35113-ДАРЗ 100-мм протитанкова гармата (ПІ) МТ-12 (2А29), умовне найменування «Рапіра» відноситься до артилерійської вогнепальної зброї.

13 вересня 2023 в період часу з 22 год. 05 хв до 22 год. 23 хв. проведено огляд ділянки лісосмути поблизу с. Дачне (колишня назва села Котівець) Павлоградського району, Дніпропетровської області, в ході проведення якого було виявлено та вилучено: артилерійську зброю, а саме: частково розукомплектовану 100-мм протитанкову гармату (ПТП) МТ-12 (2А29), умовне найменування «Рапіра», промислового виробництва, конструктивних доробок виробу Т-12, яку збував ОСОБА_3 яка прийнята на озброєння в 1970 р., після конструктивних доробок виробу Т.12,яку зберігав ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 , діючи умисно, в порушення Положенням про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. N? 576 з наступними змінами), Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. N? 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. N? 292) та іншими нормативними актами, придбав, зберігав та збув вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме як придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Під час досудового розслідування, 12.10.2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні 0001595 від 09.09.2023 року, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншого боку, за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст. 468, 469, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме як у придбанні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна , зі звільненням ОСОБА_3 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити й призначити узгоджену в ній міру покарання, та інші, передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в обсязі обвинувачення. Йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього уразі затвердження угоди судом. При цьому ОСОБА_3 , повідомив про добровільність своєї позиції, без насильства, примусу, погроз та обіцянок, просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити йому узгоджене покарання. Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , підтримав свого підзахисного та просив затвердити угоду.

Прокурор у судовому засіданні повідомив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, та просив суд вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_3 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263КК України. Суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю визнав свою вину, підтвердив обставини вчинення інкримінованих йому дій, викладених в обвинувальному акті, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога та в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не перебуває.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Узгоджене покарання сторонами угоди відповідає положенням ст. 50, 65 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання. Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, відповідає положенням КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості.

На думку суду зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та вважає можливим її затвердити, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.

З обвинуваченого слід стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Доля речових доказів має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 371, 373, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12.10.2023 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001595 від 09.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні: частково розукомплектовану 100-мм протитанкову гармату (ПТП) МТ-12 (2А29), умовне найменування «Рапіра», промислового виробництва, конструктивних доробок виробу Т-12 після набрання вироку законної сили знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 4780 ( чотири тисячі сімсот вісімдесят) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається сторонам кримінального провадження.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1