Справа № 334/4076/23
Номер провадження № 1-кс/334/3219/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з вищевказаною скаргою, в якій, в якому, посилаючись на те, що з моменту проведення обшуку пройшло 5 місяців, втім майно, яке вилучене у ОСОБА_4 , а саме рушницю «Сайга»- МК серійний номер НОМЕР_1 , яке належить йому на праві власності та останній має оформлений належним чином дозвіл на її зберігання, не повернуто, арешт на нього не накладений, просить зобов`язати слідчого СВ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області повернути рушницю «Сайга»- МК серійний номер НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 просив задовольнити скаргу, оскільки його довіритель має дозвіл на вказану зброю, у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Слідчий Запорізького РУП головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та згідно висновку експерта від 06.09.2023 встановлено, що в наданому на експертизу стані карабін не відповідає техніко-криміналістичним вимогам мисливської нарізної вогнепальної стрілецької зброї (в частині можливості проведення пострілів зі складеним прикладом). Разом з тим повідомив, що арешт на вилучене майно не накладався, відомості до ЄРДР за вказаним фактом не внесені.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього документи, заслухавши сторін кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження 0000157, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за коротким викладом обставин кримінального правопорушення «10.05.2022 надійшло повідомлення з ДУ Казанківська ВК 93 про те, що 10.05.2022 під час огляду посилки, яка надійшла засудженому ОСОБА_6 з Нової кошти до Казанківської ВК 93, що розташована за адресою с. Новоданилівка, вул. Індустріальна, 4, було виявлено полімерний згорток з порошкоподібною речовиною білого кольору».

04.07.2023 року слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області на підставі ухвали слідчого судді по справі № 334/4076/23 від 06.06.2023 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено і вилучено майно, зокрема, рушницю «Сайга»- МК серійний номер НОМЕР_1 .

Адвокат ОСОБА_3 долучив до скарги копію дозволу, який надає право ОСОБА_4 на зберігання, носіння вилученої у ОСОБА_4 зброї, а саме:

- Дозвіл № НОМЕР_2 на право зберігання і носіння зброї «Сайга»- МК серійний номер НОМЕР_1 , виданий 14.05.2022 року ГУНП в Запорізькій області ( НОМЕР_3 ), дійсний до 14.05.2025.

Арешт на вищевказане майно слідчим суддею не накладався, оскільки з відповідними клопотаннями орган досудового розслідування не звертався. Вказане підтвердив і слідчий в судовому засіданні.

При вирішенні скарги слідчий суддя враховує наступні положення КПК.

У відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою:

- виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення,

- відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення,

- встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст.235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

Ухвалою слідчого судді від 06.06.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , за місцем фактичного мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з виявлення та вилучення наркотичних та психотропних речовин, знарядь вчинення злочину (в т.ч. колбочок з нашаруваннями речовин, медичних шприців, ваги, пакувального матеріалу для розфасовки порошкоподібних та кристалічних речовини, речовин сіро-зеленого кольору рослинного походження), грошових коштів в національній та іноземній валюті здобутих злочинним шляхом, банківських карток, електронних та мобільних пристроїв (мобільні телефони, планшети), у тому числі комп`ютерної техніки (персональні обчислювальні машини, ноутбуки та інші), сім-карток, документів, чорнових записів (блокноти, записники).

В переліку майна, для виявлення якого надавався дозвіл на проведення обшуку, будь-яка зброя відсутня.

В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України). Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на подальше обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними їй. Водночас, втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, а такий баланс неможливо віднайти без обґрунтування в судовому рішенні.

До цього слід додати правовий вакуум, в якому опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності:

1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні (у випадку, якщо такі заперечення не прийняті слідчим суддею оскарження до апеляційної інстанції);

2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано;

3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

Отже, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібний застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження. Очевидно, це суперечить завданням кримінального провадження. Крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись.

Враховуючи викладене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово вилученого майна з відповідними наслідками накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене

А тому слідчий/прокурор після проведення обшуку у визначений КПК України строк повинен звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2ст. 167 КПК України.

Відповідно до статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Зокрема, згідно з частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до частини 6 статті 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Отже, за змістом наведених норм кримінального процесуального закону, клопотання про арешт майна, тимчасово вилученого під час обшуку, здійсненого на підставі ухвали слідчого судді, повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення такого майна, а арешт накладений не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Між тим, доказів звернення слідчого до суду з клопотанням та накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно слідчому судді не надано.

З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що фактичне відшукання та вилучення під час обшуку даних речей без накладання на них арешту слідчим суддею суперечить положенням КПК України.

Органом досудового розслідування слідчому судді не доведено необхідність подальшого утримання вилученого в ході обшуку майна, яке є тимчасово вилученим.

Посилання слідчого на те, що у кримінальному провадженні призначено та проведено експертизу, за результатами надано висновок експерта від 06.09.2023, в якому зазначено, що в наданому на експертизу стані карабін не відповідає техніко-криміналістичним вимогам мисливської нарізної вогнепальної стрілецької зброї (в частині можливості проведення пострілів зі складеним прикладом), не свідчить про правомірність подальшого утримання майна, оскільки навіть після проведення у кримінальному провадженні експертизи, слідчим не вирішено питання, чи наявні за даним фактом ознаки будь-якого кримінального правопорушення, оскільки фактично обшук та подальшу слідчі дії проводяться у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя вважає, що з огляду на тривалість досудового розслідування подальше утримання органом досудового розслідування речей, зазначених у скарзі, є неспівмірним із завданням кримінального провадження, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права володільця цих речей.

При цьому, слідчий суддя враховує, що вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що слідчим надано відповідну постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, майно, яке визнано речовим доказом, повинно бути якнайшвидше повернуте володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу, тобто крім випадків отримання їх слідчим на підставі ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів або ж шляхом накладення на них арешту.

Враховуючи, що в ухвалі суду про надання дозволу на проведення обшуку не було прямо зазначено про відшукання майна, а саме: рушниці «Сайга» - МК серійний номер НОМЕР_1 , родові та інші ідентифікуючі ознаки вказаного майна в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку відсутні, арешт на ці речі, які є тимчасово вилученим майном, не накладався, органом досудового розслідування не доведено, що майно є таким, що отримано в результаті вчинення злочину або були засобом вчинення злочину, в кримінальному провадженні власнику майна ОСОБА_4 про підозру не повідомлено, останній надав дозволи на право зберігання і носіння вилученої у зброї, слідчий суддя вважає, що скаргу необхідно задовольнити, зобов`язавши уповноважену особу органу досудового розслідування після отримання даної ухвали на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України негайно повернути речі, які вилучені 04.07.2023 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на відповідальне зберігання особі, у якої їх було вилучено, з попередженням про недопущення вчинення будь-яких незаконних дій щодо вказаного майна, оскільки воно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 110, 173, 174, 309, 369-372, 376, 532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, задовольнити.

Зобов`язати уповноважену особу органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000157, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, після отримання даної ухвали повернути негайно повернути на відповідальне зберігання ОСОБА_4 рушницю «Сайга»- МК серійний номер НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, та попередити його про недопущення вчинення будь-яких незаконних дій щодо вказаного майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1