Справа № 133/1322/21
Провадження №1-кп/132/177/23
Вирок

Іменем України

18 вересня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313 від 13 квітня 2020 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого, востаннє 12.09.2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70, ст.71, ч.5 ст.72 КК України, до остаточного покарання у виді 2 років 10 місяців позбавлення волі, звільненого 01.08.2019 року з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)», умовно-достроково з невідбутим терміном 4 місяці 8 днів; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.263; ст.395 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 будучи неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності, востаннє 12.09.2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70, ст.71, ч.5 ст.72 КК України, до остаточного покарання у виді 2 років 10 місяців позбавлення волі, та звільненим 01.08.2019 року з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)», умовно-достроково, на шлях виправлення не став, та знову вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185; ч.2 ст.263; ст.395 КК України, за наступних обставин. Так, ОСОБА_7 - у період часу з 04.04.2020 року по 12.04.2020 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), діючи повторно, таємно, з умислом на заволодіння чужим майном, в нічну пору доби зайшов на територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де впевнившись у відсутності сторонніх осіб, вибив шибку вікна вказаного жилого будинку, через яке проник всередину його приміщення, перебуваючи в якому, демонтував чавунну плиту з кільцями від пічного опалення, вартістю 300грн.00коп.; чавунну решітку до плити пічного опалення, вартістю 200грн.00коп.; чавунні дверцята до плити пічного опалення, вартістю 350грн.00коп., які виніс з будинку ОСОБА_8 , переніс до власного будинку за місцем свого проживання, де заховав. Після чого, діючи з єдиним умислом на заволодіння майном, яке знаходиться у домоволодінні ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в цей же день повернувся до вказаного домоволодіння, перебуваючи на території якого, збивши навісний замок, проник до гаражного приміщення, де виявив двоколісний візок-тачку, вартістю 200грн.00коп.; набір ріжкових гайкових ключів у кількості 10 штук, вартістю 300грн.00коп.; гільзи поршнів двигуна автомобіля марки «Москвич-412» у кількості 4 штук, вартістю 450грн.00коп. за одну гільзу, на загальну суму 1800грн.00коп.; акумуляторну батарею 12 В 70А/год., вартістю 1000грн.00коп., якими заволодівши, зник з місця вчинення злочину, якими вподальшому розпорядився на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_7 своїми злочинними діями, заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 4150грн.00коп.

Він же, маючи умисел на незаконне виготовлення та подальше носіння без передбаченого законом дозволу холодної зброї з метою самозахисту, в січні 2021 року (точної дати, часу та місця органом досудового розслідування не встановлено), шляхом заливання у форму металевий сплав, після застигання якого утворився предмет з отворами, у які можна просунути пальці і затиснути у долоні для використання у ближньому бою, виготовив саморобним способом кастет, який поклав до кишені свого одягу та носив при собі. 15.02.2021 року о 14год.44хв. під час особистого огляду, який був проведений в приміщенні відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, в задній правій кишені штанів ОСОБА_7 був виявлений та вилучений металевий предмет ззовні схожий на кастет, який згідно висновку експерта № СЕ-19/102-21/2961-ХЗ від 24.02.2021 року, є холодною зброєю та відноситься до контактної неклинкової холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом по типу «кастет».

Він же, будучи особою, звільненою з місць позбавлення волі, та обізнаним з тим, що відносно нього ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.02.2021 року у справі № 133/193/17, був встановлений адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік, із встановленням обмежень: 1) заборони залишення місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тобто вихід з дому в неробочий час у період з 21год.00хв. вечора до 05год.00хв. ранку наступного дня; 2) з`явлення на відмітку до відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області кожної суботи місяця у період часу з 09год.00хв. по 10год.00хв. та реєстрації у відповідному журналі; 3) заборони відвідування всіх торгових точок, об`єктів, в яких реалізуються спиртні напої будь-якої міцності на розлив, нехтуючи встановленими відносно нього обмеженнями, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних на те причин, не попередивши працівників відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області. При перевірці додержання ОСОБА_7 умов адміністративного нагляду, працівниками відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області встановлено, що останній 27.02.2021 року, 01.03.2021 року, 03.03.2021 року, 05.03.2021 року, 09.03.2021 року, 16.03.2021 року, 18.03.2021 року був відсутній за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21год.00хв. до 05год.00хв., без поважних на те причин.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, та пояснив, що дійсно у період часу з 04.04.2020 року по 12.04.2020 року (точної дати та часу не пам`ятає) зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_8 , вибив шибку вікна, через яке проник до житлового будинку, звідки таємно викрав чавунну плиту з кільцями від пічного опалення; чавунну решітку до плити пічного опалення; чавунну дверцята до плити пічного опалення, які переніс до свого домоволодіння, де заховав. Не зупиняючись на цьому, в цей же день, повернувся на територію домоволодіння ОСОБА_8 , перебуваючи на якій, збивши навісний замок, проник до гаражного приміщення, де виявив та викрав двоколісний візок-тачку; набор ріжкових гайкових ключів; гільзи поршнів двигуна автомобіля «Москвич»; акумуляторну батарею, якими після зникнення з місця вчинення злочину, розпорядився на власний розсуд. Крім цього, він в січні 2021 року (точної дати, часу та місця не пам`ятає) шляхом залиття у відповідну форму металевий сплав, виготовив саморобним способом кастет, з метою самозахисту, який поклав до кишені свого одягу, та носив при собі, допоки його не було виявлено та вилучено працівниками поліції, під час його особистого огляду. який 15.02.2021 року був проведений в приміщенні відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області. Крім цього, після звільнення з місць позбавлення волі, відносно нього ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.02.2021 року був встановлений адміністративний нагляд на 1 рік, зокрема із забороною залишати місце свого проживання у період часу з 21год.00хв. до 05год.00хв. Дане обмеження він неодноразово порушував, а саме у період часу з 21год.00хв. до 05год.00хв. 27.02.2021 року, 01.03.2021 року, 03.03.2021 року, 05.03.2021 року, 09.03.2021 року, 16.03.2021 року, 18.03.2021 року, самовільно залишав своє місце проживання без поважних на те причин, не попереджаючи працівників відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області.

Потерпілий ОСОБА_8 згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 4, сформованого 05.04.2023 року Козятинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та актового запису про смерть № 121 від 18.08.2022 року, наданого листом начальника Козятинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_10 від 03.04.2023 року № 272-28.26-35, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Жежелів Хмільницького району Вінницької області.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до житла та іншого приміщення, вчинена повторно; за ч.2 ст.263 КК України, а саме виготовлення, носіння кастету без передбаченого законом дозволу; за ст.395 КК України, а саме порушення правил адміністративного нагляду, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.263; ст.395 КК України та призначити йому покарання у вигляді: за ч.3 ст.185 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі; за ч.2 ст.263 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі; за ст.395 КК України - 6 (шість) місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання зарахувати термін перебування під вартою з 24.11.2022 року по 15.12.2022 року, а також з 24.07.2023 року по день набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання обраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до: кримінального проступку (ст.395 КК України), нетяжкого злочину (ч.2 ст.263 КК України), та тяжкого злочину (ч.3 ст.185 КК України).

З матеріалів кримінального провадження, а саме з відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 07.08.2023 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення злочинів проти власності, востаннє 12.09.2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70, ст.71, ч.5 ст.72 КК України, до остаточного покарання у виді 2 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений 01.08.2019 року з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)», умовно-достроково, належних висновків не зробив та вчинив нові кримінальні правопорушення, частина яких є предметом даного судового розгляду, а щодо інших кримінальних правопорушень відповідні обвинувальні акти скеровані до судових органів: 27.05.2020 року за ч.1 ст.122, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.309 КК України; 30.09.2021 року за ст.395 КК України; 29.10.2021 року за ч.2 ст.185 КК України; 31.08.2022 року за ч.1 ст.309 КК України; 30.09.2022 року за ст.395 КК України, які на момент ухвалення цього вироку, ще залишаються нерозглянутими, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості, та не створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на стійку злочинну спрямованість та його небезпечність для суспільства.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується з негативної сторони, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має. Будучи особою працездатного віку, ОСОБА_7 ніде не працює та суспільно-корисливою працею не займається, постійного законного джерела доходу (прибутку) не має, що і стало підґрунтям для вчинення, зокрема кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_7 не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , є рецидив злочинів.

Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень і свідчать про спрямованість ОСОБА_7 на вчинення інших кримінальних правопорушень.

Зважаючи на встановлені судом обставини в сукупності з характером конкретних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за відповідне кримінальне правопорушення, та визначити йому остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Саме таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушенню, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При цьому, слід зазначити, що з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст.395 КК України, яке відповідно до положень ст.12 КК України належить до кримінального проступку.

Згідно пункту 1 частини першої статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Одночасно з цим, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (частини друга, третя статті 49 КК України).

Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

З висновку щодо застосування положень ст.49 КК України, викладеного Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 05.04.2021 року у справі № 328/1109/19 слідує, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину. Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч.1 ст.49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ст.395 КК України у період часу з 27.02.2021 року по 18.03.2021 року.

Після вчинення даного кримінального проступку, ОСОБА_7 скоїв ряд нових кримінальних правопорушень, в тому числі і злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, обвинувачення у вчиненні якого йому було в передбаченому законом порядку пред`явлене 26.10.2021 року, а складений обвинувальний акт 29.10.2021 року направлено на розгляд до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, розгляд якого на даний час не завершено.

Під час розгляду даного кримінального провадження за № 0000313 від 13.04.2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду провадження, ухилявся від явки до суду, тобто не виконував покладених на нього обов`язків з`являтися в судове засідання за викликом суду, у зв`язку із чим, ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18.11.2022 року був наданий дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на виконання якої ОСОБА_7 був затриманий 24.11.2022 року, та відносно нього ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 24.11.2022 року був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави у межах п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вподальшому після сплати застави та звільнення з під варти, зник з місця проживання, у зв`язку із чим, на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2023 року був оголошений у державний розшук, на виконання якої затриманий 24.07.2023 року, та відносно нього ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.07.2023 року, змінено запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для звільнення ОСОБА_7 від покарання за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ст.395 КК України, на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, суд не вбачає.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме кастет, який відповідно до постанови слідчого СВ Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_11 від 15.02.2021 року, визначено зберігати в камері зберігання речових доказів Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно знищити.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на кастет (ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 18.02.2021 року у справі № 133/398/21), накладено арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 18.02.2021 року у справі № 133/398/21.

Частиною 2 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку експерта № СЕ-19/102-21/2961-ХЗ від 24.02.2021 року у розмірі 653грн.80коп., підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили; рішення про залік досудового тримання під вартою.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 відповідно до протоколу затримання особи, на виконання ухвали суду від 24.11.2022 року, був затриманий 24.11.2022 року згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 18.11.2022 року у справі № 133/1322/21, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 24.11.2022 року у справі № 133/1322/21, з правом внесення застави у межах п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 130000грн.00коп., які були сплачені, та ОСОБА_7 звільнений з під варти - 15.12.2022 року (довідка про звільнення серії ВІН № 019457 від 15.12.2022 року). В подальшому, у зв`язку з невиконанням покладених на ОСОБА_7 обов`язків, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, останній відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2023 року у справі № 133/1322/21, був оголошений у державний розшук, на виконання якої затриманий 24.07.2023 року (протокол затримання особи, на виконання ухвали суду від 24.07.2023 року), та відносно якого ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.07.2023 року у справі № 133/1322/21, змінено запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів, до 21.09.2023 року включно, якого визначено утримувати під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», без визначення розміру застави.

З урахуванням цього, на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_7 необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 24.11.2022 року по 15.12.2022 року, та з 24.07.2023 року до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 необхідно залишити тримання під вартою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення - місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 18 вересня 2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ст.395 КК України та призначити йому покарання у вигляді:

-за ч.3 ст.185 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі;

-за ч.2 ст.263 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі;

-за ст.395 КК України - 6 (шість) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 24.11.2022 року по 15.12.2022 року, та з 24.07.2023 року до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишити утримання під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», до вступу вироку в законну силу, після чого його виконати.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме кастет, який відповідно до постанови слідчого СВ Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_11 від 15.02.2021 року, визначено зберігати в камері зберігання речових доказів Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, знищити.

Арешт, накладений на кастет (ухвала слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_12 від 18.02.2021 року у справі № 133/398/21) - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/2961-ХЗ від 24.02.2021 року у розмірі 653грн.80коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя