ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/266/24 Справа № 711/7937/23 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0002255 від 05.07.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.03.2024 включно, з визначенням розміру застави та покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження №0002255 від 05.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

У судовому засіданні 12 січня 2024 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.03.2024 включно, з визначенням розміру застави та покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Продовжуючи ОСОБА_7 даний запобіжний захід, місцевий суд виходив з того, що на даній стадії судового розгляду за обставин викладених в обвинувальному акті та клопотанні про продовження запобіжного заходу прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів та існування фактів, які в контексті практики Європейського суду з прав людини можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг вчинити дані злочини.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту та у збуті психотропної речовини, вчиненому особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту та у збуті психотропної речовини, вчиненому особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, вчиненому повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Вказані злочини відносяться до категорії тяжких, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років. Тому в разі зміни запобіжного заходу, ОСОБА_7 усвідомлюючи те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, з метою уникнення від покарання, матиме реальну можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також наявність міцних соціальних зв`язків, які б утримували його в місті, не встановлено, оскільки ОСОБА_7 , хоча і має цивільну дружину, на що вказує сторона захисту, проте не працює, дітей не має, та враховуючи те, що на частині території України ведуться активні бойові дії, отже в разі переховування особи від органу досудового розслідування це значно ускладнить розшук обвинуваченого.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 обґрунтовується тим, що останній, не має власного постійного джерела доходів, про що свідчить відсутність працевлаштування, як джерела законного доходу, в зв`язку з цим він може вчинити злочин повторно.

Крім того судом прийнято до уваги, що ОСОБА_7 раніше судимий 24 квітня 2023 року вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, тобто вчинив злочини повторно, будучи на іспитовому терміні.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також відсутністю підстав для зміни запобіжного заходу, суд вважав необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст.197 КПК України, а саме на 60 днів, тобто до 11.03.2024 включно, з можливістю внесення застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80520 грн. 00 коп., у разі внесення якої, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: 1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; 2) не відлучатися з місця проживання, про яке негайно повідомити прокурора або суд, без дозволу прокурора або суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, 4) утриматись від спілкування зі свідками по справі.

Не погоджуючись з ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 січня 2024 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на те, що в ході розгляду справи Придніпровським районним судом м.Черкаси було неповно розглянуто наявні у ній докази, а також наявна невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

26 січня 2024 року на адресу апеляційного суду від захисника ОСОБА_8 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких сторона захисту просить ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 січня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту/особисте зобов`язання, визначивши для нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Захисник посилається на те, що при винесені рішення суд керувався лише припущеннями, а саме, проаналізувавши, які саме ризики можуть бути наявні та яким саме чином ОСОБА_7 міг би уникнути кримінальної відповідальності.

Звертає увагу, що з наданих стороною обвинувачення суду матеріалів, які досліджено в судовому засіданні, у жодному із них не містилося, зокрема, будь-яких вмотивованих та підтверджених даних про те, що ОСОБА_7 у подальшому міг би переховуватися від суду. Відповідно докази наявності такого ризику відсутні.

Також звертає увагу, що ОСОБА_7 постійно проживає за місцем своєї реєстрації із цивільною дружиною, з якою в майбутньому планує укласти шлюб та має брата, із яким постійно підтримує спілкування. ОСОБА_7 хоча і був судимий, однак наміру вчиняти інші кримінальні провадження не має, натомість має намір офіційно працевлаштуватися. Відповідно до характеристики з місця проживання, ОСОБА_7 характеризується з позитивної сторони, підтримує спілкування із сусідами та завжди допомагає за потреби.

Зазначає, що по даному кримінальному провадженню, на стадії досудового розслідування, були допитані всі свідки, а тому доводи прокурора, що ОСОБА_7 може вплинути на них або чинити будь-який тиск нічим не доведені.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги з доповненнями з наведених підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги з доповненнями без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 зазначеного запобіжного заходу місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, при цьому даний злочин ОСОБА_7 вчинив повторно, будучи на іспитовому терміні, який не працює та, відповідно, немає джерела доходу.

Колегія суддів приймає до уваги те, що ОСОБА_7 проживає у фактичних шлюбних відносинах, однак зазначене не свідчить про його міцні соціальні зв`язки і не є самостійною підставою для зміни обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який.

Вищезазначене свідчить про ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує в разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину; ризик вчинення нового кримінального правопорушення, враховуючи у обвинуваченого відсутність постійного джерела доходу, оскільки він ніде не працює, раніше судимий та вчинив даний злочин повторно, під час відбування покарання з іспитовим строком.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 посилається на те, що при винесені рішення суд керувався лише припущеннями, а саме, проаналізувавши, які саме ризики можуть бути наявні та яким саме чином ОСОБА_7 міг би уникнути кримінальної відповідальності. Крім того, з наданих стороною обвинувачення суду матеріалів, які досліджено в судовому засіданні, у жодному із них не містилося, зокрема, будь-яких вмотивованих та підтверджених даних про те, що ОСОБА_7 у подальшому міг би переховуватися від суду. Відповідно докази наявності такого ризику відсутні.

Колегія суддів вважає зазначені доводи неприйнятними, позаяк відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З врахуванням сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 постійно проживає за місцем своєї реєстрації із цивільною дружиною, з якою в майбутньому планує укласти шлюб та має брата, із яким постійно підтримує спілкування, при цьому ОСОБА_7 хоча і був судимий, однак наміру вчиняти інші кримінальні провадження не має, натомість має намір офіційно працевлаштуватися та відповідно до характеристики з місця проживання, характеризується з позитивної сторони, підтримує спілкування із сусідами та завжди допомагає за потреби.

Неспроможними є доводи сторони захисту, що по даному кримінальному провадженню, на стадії досудового розслідування, були допитані всі свідки, а тому доводи прокурора, що ОСОБА_7 може вплинути на них або чинити будь-який тиск нічим не доведені, оскільки свідки в даному кримінальному провадженні не допитані безпосередньо під час його розгляду по суті пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

На думку колегії суддів, з урахуванням обставин даного кримінального провадження та того, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, при цьому, протягом короткого часу повторно обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину, що говорить про причетність до системного вчинення ним кримінальних правопорушень, у колегії суддів відсутні підстави для застосування відносно останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Районним судом при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 80520,00 грн., в разі внесення якої обвинуваченого буде звільнено з-під варти, а також на думку колегії суддів, внесення застави в цій сумі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги з доповненнями сторони захисту з мотивів, наведених в ній, та скасування чи зміни ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 12 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.03.2024 включно, з визначенням розміру застави та покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді