ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1362/23 Справа № 185/3129/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У відповідності з ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2022 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією усього належного майна.

Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_11 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що 14.01.2021 року приблизно о 20:00 годині обвинувачений ОСОБА_11 , тримаючи в руці милицю, почав спускатися на перший поверх третього під`їзду буд. АДРЕСА_1 , де, наблизившись до потерпілої ОСОБА_12 , яка перебувала при виході з під`їзду, з метою реалізації раптово виниклого злочинного умислу, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс один удар навідмаш тильною стороною кулака лівої руки в ліву частину обличчя потерпілої ОСОБА_12 , від чого остання, відчувши біль, присіла. Тим самим обвинувачений ОСОБА_11 , подолавши волю потерпілої ОСОБА_12 і усвідомлюючи, що вона не зможе чинити опір його протиправним діям, продовжуючи діяти умисно, наніс потерпілій ОСОБА_12 не менше двох ударів милицею по спині у напрямку зверху до низу, після чого наніс ще не менше двох тичкових ударів даним предметом (милицею) в район лівої скроні потерпілої ОСОБА_12 . Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_11 спричинив потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді саден в лобній ділянці зліва та на червоній обвідці верхньої губи зліва, синців в лобній-скроневій ділянці ліворуч з розповсюдженням на ліву надбрівну дугу та з подальшим розповсюдженням на верхню та нижню повіку лівого ока та на правій бічній поверхні грудної клітини по передньо-пахвинній лінії у проекції 4-7 ребер, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після чого, припинивши свої злочинні дії, обвинувачений ОСОБА_11 покинув місце скоєння кримінального правопорушення.

Крім того, у вечірній час 06.03.2021 року обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , перебували в якості відвідувачів в приміщенні кафе-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 , де за прилавком знаходився потерпілий ОСОБА_10 , який є власником вказаного кафе-магазину, та розпивали спиртні напої. Приблизно о 22:30 годині цього дня під час словесного спілкування з потерпілим ОСОБА_10 виник словесний конфлікт з обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . На ґрунті виниклого словесного конфлікту у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 та обернення його на свою користь. У свою чергу, обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що їх дії очевидні для потерпілого ОСОБА_10 , використовуючи свою чисельну перевагу, проявляючи агресивну поведінку, що виразилось в перекиданні вітрини прилавку, за якою перебував потерпілий ОСОБА_10 та висловлюванні в його бік погрози застосування до нього насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, обвинувачений ОСОБА_11 приблизно о 22:34 годині без дозволу потерпілого ОСОБА_10 пройшов за прилавок до вітрин магазину з продукцією. Після чого обвинувачений ОСОБА_11 з метою доведення спільного з ОСОБА_7 злочинного умислу до кінця, почав з полиць вітрини брати руками пляшки з алкогольними напоями, не реагуючи на зауваження потерпілого ОСОБА_10 припинити протиправні дії. Після чого обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , повністю подолавши спротив потерпілого ОСОБА_10 , почали збирати майно потерпілого до пакетів, чим відволіклись від потерпілого ОСОБА_10 , який скористався цим та покинув приміщення кафе-магазину «Молодіжний», вибігши на вулицю. Внаслідок чого 06.03.2021 року в період часу з 22:45 години до 22:48 години обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, групою осіб, з корисливих мотивів, відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме:

- двома пляшками вина «San Martino Asti», об`ємом 0,75 л кожна, загальною вартістю 215.34 гривень;

- двома пляшками вина «Fratelli Fragolino Rosso», об`ємом 0,75 л кожна, загальною вартістю 131.94 гривень;

- однією пляшкою вина ігристе «Fragolino White Semiswet SHATO DE КОТЕ», об`ємом 0,75 л, вартістю 113.22 гривень;

- однією пляшкою горілки «Хортиця», об`ємом 0,5 л, вартістю 92.00 гривні;

- однією пляшкою горілки «Green Day», об`ємом 0,7 л, вартістю 130.81 гривень;

- однією пляшкою вина «Terra Initia Kindzmarauli», об`ємом 0,75 л, вартістю 340 гривень;

- однією пляшкою вина «BOLGRAD Blanc de Noirs», об`ємом 0,75 л, вартістю 59.70 гривень;

- однією пляшкою вина «BOLGRAD Granato Rosso», об`ємом 0,75 л, вартістю 68.97 гривень;

- однією пляшкою вина «BOLGRAD Classic Semi-Sweet», об`ємом 0.75 л, вартістю 110.40 гривень;

- однією пляшкою вина «BOLGRAD Pinot Grigio», об`ємом 0,75 л, вартістю 106.24 гривень;

- трьома пляшками вина «Villa Krim Шевальє Руж», об`ємом 0.75 л кожна, загальною вартістю 210.99 гривень;

- однією пляшкою вина «Villa Krim GRILLPATY», об`ємом 0.75 л, вартістю 75.00 гривень;

- однією пляшкою вина «Villa Krim MUSCAT MARBEL», об`ємом 0,75 л, вартістю 59.33 гривень;

- однією пляшкою вина «Villa Krim SHATEAU BARON», об`ємом 0,75 л, вартістю 65.20 гривень;

- двома пляшками вина «Baron dArignac Depuis 1979», об`ємом 0,75 л кожна, загальною вартістю 281.66 гривень;

- двома пляшками вина «Коблево Бордо Мускат», об`ємом 0,75 л кожна, загальною вартістю 125.48 гривень;

- сороками пляшками пива «Чернігівське Світле», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 737.60 гривень;

- п`ятьма банками пива «BUD», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 122.95 гривень;

- однією банкою пива «VELKOPOPOVICKY KOZEL SVETLY», об`ємом 0,5 л, вартістю 21.70 гривень;

- чотирма банками пива «Staropramen», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 95.20 гривень;

- чотирма банками пива «Zlata Praha», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 81.36 гривень;

- трьома банками пива «Germanarich», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 63.00 гривень;

- чотирма пляшками пива «Львівське 1715», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 72.00 гривень;

- п`ятьма пляшками пива «Seth s Rileys Garage Sicilian ORANGE», об`ємом 0,44 л кожна, загальною вартістю 120.00 гривень;

- сьома пляшками пива «Carlsberg Seth s Rileys Garage Hard Lemon», об`ємом 0,44 л кожна, загальною вартістю 139.51 гривень;

- чотирма банками пива «HIKE Premium», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 81.80 гривень;

- двома пляшками пива «Львівське Світле», об`ємом 2,5 л кожна, загальною вартістю 94.40 гривень;

- чотирма банками пива «HIKE Balance», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 83.88 гривень;

- чотирма банками пива «Carling», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 88.80 гривень;

- двома банками пива «Оболонь безалкогольне», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 39.60 гривень;

- шістьма банками «Revo Alco Energy», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 214.98 гривень;

- п`ятьма пляшками «SHAKE Cocktails «Дайкири», об`ємом 0,33 л кожна, загальною вартістю 116.20 гривень;

- п`ятьма банками «Non Stop JUNGLE», об`ємом 0,5 л кожна, загальною вартістю 107,50 гривень;

- чотирма плитками «шоколад Millennium», чорний пористий, вагою 90 г кожна, загальною вартістю 81.20 гривень;

- чотирма плитками «шоколад Millennium Gold», молочний з цільним фундуком, вагою 100 г кожна, загальною вартістю 121.32 гривень;

- чотирма пачками «сухарики ТМ Flint пшенично-ржані зі смаком бекону», вагою 110 г кожна, загальною вартістю 48.40 гривень;

- чотирма пачками «сухарики ТМ Flint багет зі смаком буженіни пікантної», вагою 60 г кожна, загальною вартістю 35.20 гривень;

- п`ятьма пачками «вермішель «Мівіна» зі смаком грибів», вагою 60 г кожна, загальною вартістю 28.00 гривень;

- п`ятьма пачками «вермішель зі смаком «Курячого бульйону гостра», вагою 60 г кожна, загальною вартістю 28.15 гривень;

- однією пачкою соку овочевого «TM «Sandora», об`ємом 0,950 л, вартістю 30.88 гривень;

- однією пачкою соку апельсинового «TM «Riсh», об`ємом 1 л, вартістю 31.47 гривень;

- однією пачкою соку персикового «ТМ «Наш сік», об`ємом 0,950 л, вартістю 18.00 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 4889.38 гривень. Після чого обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 залишили місце вчинення злочину, отримавши змогу розпорядитись майном, яким заволоділи, на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року та ухвалити новий вирок, яким виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на витяг з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014 від 16.01.2021 року та №0000019 від 07.03.2021 як на доказ винуватості обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Просив визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2022 призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією усього належного майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не встановив жодних пом`якшуючих обставин відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , встановив наявність обтяжуючих обставин - рецидив кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, але при цьому не врахував, що він раніше засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду від 04.04.2022 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який є умисним корисливим особливо тяжким злочином, пов`язаним із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою його застосування, а злочин, в якому він на даний час обвинувачується, він вчинив після цього, і він є умисним корисливим тяжким та також пов`язаний із погрозою застосуванням насильства, внаслідок чого призначив обвинуваченому на підставі ч.4 ст.70 КК України надто м`яке покарання за сукупністю злочинів.

Прокурор вказав, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Зазначив, що якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Прокурор зазначив, що на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 могло бути призначено остаточне покарання на строк до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Прокурор вважає, що призначене судом покарання явно не відповідає ступеню тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_7 та його особі, оскільки обставини, встановлені судом першої інстанції, у своїй сукупності свідчать про суспільну небезпечність обвинуваченого та неможливість його виправлення у разі застосування надто м`якого покарання.

Прокурор зазначив, що під час прийняття рішення суд першої інстанції у своєму вироку посилається як на доказ вини обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000014 від 16.01.2021 та №0000019 від 07.03.2021.

Проте прокурор вважає, що оскільки процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, а витяг з ЄРДР не є доказом у вищезазначеному кримінальному провадженні, тому вважає, що посилання на вказаний доказ слід виключити із мотивувальної частини вироку.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисниця ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року та закрити кримінальне провадження за ч.2 ст. 186 КК України в зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості для їх отримання.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що у вироку суд першої інстанції послався як на докази на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , проте вказані свідки не були особисто очевидцями подій, а тому не бачили, хто в кафе "Молодіжне" здійснював крадіжку.

Вказала, що потерпілий ОСОБА_16 в своїх поясненнях зазначив, що йому ніхто не погрожував, а вищезазначені свідки заходили до всіх подій до його кафе "Молодіжне" і тому нічого не бачили. А так як він був злий на обвинувачених, то й надав поліції невірну інформацію, щодо крадіжки з його магазину, а саме оговорив їх та попросив інших односельчан зробити теж саме.

Зазначила, що підзахисний ОСОБА_7 , суду пояснив, що знаходився в кафе "Молодіжне" і дійсно між ним та ОСОБА_11 вийшла перепалка. Коли він сам забрав пакети з алкогольними напоями і виносив їх сам з кафе "Молодіжне", то потерпілого ОСОБА_10 не було в кафе.

Захисниця вказала, що все це свідчить про безпідставність вищевказаних доказів, однак суд все рівно у вироку на них посилається.

Вказала, що суд першої інстанції прийняв, як належні докази у даному кримінальному провадженні - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженню №000019, рапорт чергового ВП №1 ПРВП ГУНИ в Дніпропетровській області, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.03.2021 року, але відповідно до ч.2 ст. 89 КПК України у даному кримінальному провадженні вищезазначені докази - являються недопустимими доказами.

Тому вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.01.2023 року стосовно ОСОБА_11 , звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є суворим та не справедливим, а також таким, що не спрямований на досягнення реальної мети покарання.

Вказав, що обвинувачений ОСОБА_11 попрохав в нього пробачення, повністю відшкодував спричинену матеріальну та моральну шкоду.

Зазначив, що перебування ОСОБА_11 в місцях позбавлення волі не буде сприяти його перевихованню, а лише ще більше перетворить в реального злочинця.

Потерпілий зазначив, що у вироку взагалі не зазначено про те, чому саме ОСОБА_11 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, чому не можливе його перевиховання під час іспитового строку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування судового рішення є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.п.3,4 ч. 1 ст. 409 КПК України серед підстав для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч.1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, згідно ч.1 ст. 65 КК України, п.п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» вбачається, що суд призначає покарання у межах, установлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначаючи покарання, у кожному окремому випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні із кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин скоєння (форму вини, мотиву і мети, способу вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали).

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання необхідно належним чином мотивувати у висновку.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд не встановив жодних пом`якшуючих обставин стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , встановив наявність обтяжуючих обставин - рецидив кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений раніше засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду від 04.04.2022 року за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, який є умисним корисливим особливо тяжким злочином, пов`язаним із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою його застосування, а злочин, в якому ОСОБА_7 на даний час обвинувачується, він вчинив після цього, і він є умисним корисливим тяжким та також пов`язаний із погрозою застосуванням насильства.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст.70 КК України надто м`яке покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Якщо хоча б за один із вчинених кримінальних правопорушень призначено довічне позбавлення волі, то остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення будь-яких менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що призначене судом першої інстанції покарання явно не відповідає ступеню тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_7 та його особі, оскільки обставини, встановлені судом першої інстанції, у своїй сукупності свідчать про суспільну небезпечність обвинуваченого та неможливість його виправлення у разі застосування надто м`якого покарання.

Колегія суддів вважає, що лише більш суворе покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2022 року у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією усього належного майна є необхідним для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності виключення із мотивувальної частини вироку посилання, як на докази доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 - витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000014 від 16.01.2021 та №0000019 від 07.03.2021, оскільки вказані документи є підтвердженням проведення досудового розслідування та не становлять істотного порушення вимог КПК України.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 , щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання із застосуванням іспитового строку з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Як вбачається матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком та тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання - добровільне відшкодування завданого збитку.

Також судом першої інстанції було встановлено обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 - рецидив кримінальних правопорушень за ч.1 ст.125 КК України, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння за ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, судом першої інстанції було також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який раніше судимий, зокрема за злочини проти власності, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в психіатричному диспансері не перебуває.

Враховуючи обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, ризик небезпеки для суспільства, а також фактор ризику вчинення обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_11 і попередження скоєння ним нових злочинів.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , щодо недопустимості доказів - витягу з ЄРДР у кримінальному провадженню №000019, рапорту чергового ВП №1 ПРВП ГУНИ в Дніпропетровській області, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.03.2021 року, оскільки вищезазначений протокол є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а витяг з ЄРДР в свою чергу підтверджує проведення досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що захисниця не наводить достатніх аргументів, що вказані документи є недопустимими доказами.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було перевірено кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України та зроблено обгрунтований висновок про наявність в його діях ознак вказаного злочину.

Як вбачається з матеріалів провадження, та перевірено колегією суддів, під час розгляду справи у суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 підтвердили, що вони вчинили таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 , тому під час розгляду справи необхідно було зясувати чи було скоєно таємне викрадення майна або вчинено грабіж, тобто відкрите заволодіння чужим майном.

Колегія суддів зазначає, що стаття 185 КК України передбачає покарання за крадіжку, а саме за викрадення майна, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Частина 2 статті 186 КК України передбачає відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під таким насильством розуміється:

- фізичне насильство - обмеження волі (зв`язування, замкнення в певному приміщенні тощо), нанесення ударів, побоїв, заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності. Суспільна небезпечність такого грабежу підвищується у зв`язку з тим, що додатковими об єктами тут виступають свобода, тілесна недоторканність особи;

- психічне насильство - реальна погроза застосуванням зазначеного фізичного насильства. Погроза може бути усною, письмовою, вираженою в конклюдентних діях тощо.

Відповідно показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були очевидцями подій, останні бачили спільні дії обвинувачених, направлені саме на відкрите заволодіння майна потерпілого, а саме: як обвинувачений ОСОБА_11 намагався вдарити потерпілого, а потім наказав обвинуваченому ОСОБА_7 забирати з вітрин алкогольну продукцію. Вказані свідки залишили із-за конфлікту приміщення кафе-магазину та, перебуваючи зовні, побачили - як обвинувачені спільно погрузили до багажнику автомобіля викрадений товар.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 повідомив, що зі слів потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_11 бився з потерпілим, а обвинувачений ОСОБА_7 забирав продукти в пакети з магазину.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, потерпілий ОСОБА_10 одразу після подій звернувся до поліції та повідомив, що стосовно нього було вчинено кримінальне правопорушення групою осіб: обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , - які погрожуючи йому, заволоділи алкогольними напоями.

Відповідно до протоколу обшуку автомобіля «Opel Veсtra», яким керував обвинувачений ОСОБА_11 під час інкримінованих подій, в багажнику була виявлена частина викраденої алкогольної продукції потерпілого, якою обвинувачені незаконно заволоділи разом під час спільних дій.

Відповідно до протоколу огляду за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , за результатами слідчої дії була виявлена інша частина викраденої алкогольної продукції потерпілого, якою обвинувачені заволоділи спільно.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 , в її присутності обвинувачені стали конфліктувати з потерпілим ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_11 перестрибнув через вітрину, намагався вдарити потерпілого та наказав ОСОБА_7 забирати алкогольні напої швидше. Біля кафе вона спостерігала за обвинуваченими та побачила як обвинувачені, діючи разом, погрузили до автомобіля пакети з пляшками та поїхали.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_15 вказала на фотокартку обвинуваченого ОСОБА_11 та пояснила, що саме ця особа під час кримінального правопорушення намагалась вдарити потерпілого та наказала обвинуваченому ОСОБА_7 виносити пляшки з кафе потерпілого.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 , який під час слідчої дії вказав, що обвинувачений ОСОБА_11 вдарив його по голові кулаком та перевернув вітрину. Обвинувачені вдвох стали забирати пляшки та банки з пивом з вітрин магазину, складаючи їх в пакети. З метою затримання обвинувачених та припинення їх дій, він покинув приміщення кафе та зачинив вхідні двері зовні. Обвинувачені відкрили двері, забрали викрадений товар та разом поїхали з місця вчинення злочину.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 , який під час слідчої дії вказав на фотографію обвинуваченого ОСОБА_11 та повідомив, що ця особа разом з обвинуваченим ОСОБА_7 влаштували конфлікт в приміщенні його кафе та протиправно заволоділи його майном.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_17 , який за місцем вчинення злочину відтворив обставини інкримінованого обвинуваченим злочину за ч.2 ст.186 КК України, та показав, що між обвинуваченим ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_10 відбувся конфлікт, в ході якого обвинувачені стали забирати з полиць магазину товар, виносити його та складати в багажник автомобіля.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_17 , який вказав на фотокартки обвинувачених та повідомив, що вказані особи, застосовуючи насильство до потерпілого, забрали алкогольну продукцію у останнього.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_14 , який відтворив обставини подій, що відбувались 06.03.2021 року в кафе потерпілого ОСОБА_10 , та повідомив про відкрите заволодіння майном останнього обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до яких свідок ОСОБА_14 вказав на фотографії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , повідомивши, що впізнає обвинувачених, які разом в кафе у потерпілого ОСОБА_10 забирали алкоголь.

Відповідно до відеозаписів з камери спостереження приміщення неподалік місця вчинення кримінального правопорушення в час інкримінованих подій, які містять момент виходу потерпілого ОСОБА_10 з кафе та звернення за допомогою до осіб, які перебувають поруч з приміщенням, тим самим підтверджуються показання потерпілого ОСОБА_10 на слідчому експерименті. В подальшому через 17 хвилин на записах зафіксований момент виходу з кафе почергово обвинувачених, які кладуть до багажника автомобіля якісь речі та повертаються знову до приміщення кафе. Через 3 хвилини, згідно записів з кафе вибігає обвинувачений ОСОБА_7 з двома великими заповненими пакетами та кладе їх до багажнику. Через 2 хвилини обвинувачений ОСОБА_7 покидає транспортний засіб та знову заходить всередину кафе. Події завершуються тим, що за кермо сідає обвинувачений ОСОБА_11 і транспортний засіб уїжджає. Усі зафіксовані на записах обставини підтверджують спільність дій обвинувачених. Також на відеозаписах зафіксований момент приходу до кафе свідка ОСОБА_15 з велосипедом та її появу, коли автомобіль з обвинуваченими поїхав з місця злочину, тим самим частково підтверджують показання свідка ОСОБА_15 під час слідчого експерименту та в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що вказаними доказами підтверджується факт попередньої змови між обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_7 та узгодженості їх дій щодо вчинення відкритого викрадення майна потерпілого, а тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисниці ОСОБА_8 в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 не підлягають задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку в цій частині.

Керуючись ст. ст. 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року стосовно ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.04.2022 призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією усього належного майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4