Провадження №: 1-кс/755/4096/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , та слідчої ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2023 року за № 0002757 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання прокурора про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 03 серпня 2023 року за № 0002757 у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт співробітника ВКП з приводу того, що на території Дніпровського району м. Києва громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 збуває психотропні речовини.

В ході досудового розслідування виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем роботи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в житлових та нежитлових приміщеннях, прибудовах, власником яких являється територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, , де розміщений ресторан «Вечір» який здійснює господарську діяльність, з метою відшукання і вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, предметів здобутих злочинним шляхом та речей, вилучених з цивільного обігу, а також відшукання мобільних телефонів, sim-карток, банківських карток, що використовувалися у вказаній злочинній діяльності, грошових коштів, які отримані злочинним шляхом, та інших предметів, які стосуються вчиненого кримінального правопорушення, а також які використовувалися для вчинення кримінального правопорушення та на яких можуть міститися чи зберігатися відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, тобто мають значення для досудового розслідування у вище зазначеному кримінальному провадженні та які ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 використовує у своїй злочинній діяльності для зберігання та збуту психотропної речовини.

На підставі вищевказаних даних було отримано ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва та 13.12.2023 за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Андрія Шептицького, 1/2 в приміщенні ресторану «Вечір» було проведено обшук, в ході якого було вилучено:

-грошові кошти в розмірі 650 гривень (купюрами номіналом по 50 грн. - 11 шт., по 100 грн. 1 шт., що було поміщено до спец. пакету RIC2049631;

-грошові кошти в розмірі 1170 грн. (купюрами номіналом 500 грн. 2 шт., 100 грн. 1 шт., 50 грн. 1 шт., 20 грн. 1 шт.), що було поміщено до спец. пакету RIC2049635;

-мобільний телефон марки «Redmi» 6-А, чорного кольору з абоненським номером НОМЕР_1 , imel1 НОМЕР_2 , imel2 НОМЕР_3 , що було поміщено до спец. пакету ЕХР0179356;

-згорток фольги з порошкоподібною з речовиною білого кольору, що було поміщено до спец. пакету ЕХР0179357.

13.12.2023 вилучені предмети було визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Отже, наявні підстави, з числа регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на це майно.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Слідча групи слідчих слідча Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 , подане клопотання підтримала, з наведених у ньому передумов.

В свою чергу, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття інших осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчим суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, […].

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи є достатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ, що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2 ,ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.

В цьому випадку, наведене майно, згідно постанови слідчої від 13 грудня 2023 року, визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.

В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що це майно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження.

Відповідність критеріям ст. 98 КПК слідує і з встановленої нині моделі вчинення злочину за ст. 307 КК, позаяк цей матеріальний об`єкт були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обставини передбачені абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК також є дійсними, враховуючи аргументи, як у клопотанні, так і пояснення в суді прокурора щодо мети арешту.

Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

З огляду на зазначене, слідчий суддя погоджується з висловленою думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно, на підставі ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.

V. ВИСНОВОК СЛІДЧОГО СУДДІ

Отже, є дійсними обставини регламентовані п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України.

Вказане у клопотанні майно відповідає критеріям вказаним в ч. 10 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

клопотання задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти в розмірі 650 гривень (купюрами номіналом по 50 грн. - 11 шт., по 100 грн. 1 шт.), що було поміщено до спец. пакету RIC2049631; грошові кошти в розмірі 1170 грн. (купюрами номіналом 500 грн. 2 шт., 100 грн. 1 шт., 50 грн. 1 шт., 20 грн. 1 шт.), що було поміщено до спец. пакету RIC2049635; мобільний телефон марки «Redmi» 6-А, чорного кольору з абоненським номером НОМЕР_1 , imel1 НОМЕР_2 , imel2 НОМЕР_3 , що було поміщено до спец. пакету ЕХР0179356; згорток фольги з порошкоподібною з речовиною білого кольору, що було поміщено до спец. пакету ЕХР0179357.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 13.00 год. 01 січня 2024 року.

Слідча суддя Оксана БІРСА