Справа № 276/1311/23
Провадження по справі№ 1-кп/276/116/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000524, внесене 24.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Іршанськ Коростенського району Житомирської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, на утриманні інших осіб не має, не є особою з інвалідністю, раніше судимої 31.05.2023 Володарсько-Волинським районним судом за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з встановленим іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

з участю учасників справи:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан згідно Указу Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022, на шлях виправлення не стала, належних висновків не зробила та під час встановленого судом іспитового строку повторно вчинила новий умисний злочин за наступних обставин.

Повторно, 23.06.2023 близько 11 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: смт. Іршанськ, вул. Гулія, 8-А, побачила на підвіконні мобільний телефон марки «TECNO POP 3», який належить продавцю цього магазину ОСОБА_5 . У цей момент у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення вказаного мобільного телефону. У подальшому, ОСОБА_3 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими для сторонніх осіб, таємно викрала мобільний телефон марки «TECNO POP 3» вартістю 1360,00 грн, який належить потерпілій ОСОБА_5 та покинула місце вчинення злочину, чим завдала потерпілій матеріального збитку на вищевказану суму.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у скоєному кримінальному правопорушенні визнала повністю та беззастережно, підтвердила фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі. Повідомила, що в 2023 році, приблизно декілька місяців тому, ближче до обіду, зайшла в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться по вул. Гулія, в смт. Іршанськ, Коростенського району Житомирської області. У приміщенні вказаного магазину вона побачила на підвіконні сенсорний мобільний телефон чорного кольору, вирішила його викрасти, після чого взяла телефон з підвіконня, поклала його до свого пакету та вийшла з приміщення магазину. З викраденим мобільним телефоном пішла до місця свого проживання. Приблизно через 30 хвилин до неї приїхали працівники поліції, яким вона віддала вказаний телефон. Також повідомила, що розуміла те, що вчиняє кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану. В судовому засіданні щиро покаялася, просила не карати суворо.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо покарання покладається на розсуд суду.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Оскільки учасники судового провадження, зокрема обвинувачена, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, а тому суд вважав достатнім обмежитись допитом обвинуваченої, а також дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину встановленою та доведеною повністю, і її дії кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинені повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким злочином проти власності.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до положень ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до положень ст.67 КК України, не встановлено.

Суд враховує особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, компрометуючих даних щодо її поведінки до селищної ради не надходило, остання не працевлаштована, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Разом з тим, ОСОБА_3 раніше судима, повторно вчинила тяжкий злочин проти власності під час дії воєнного стану, при цьому, у межах встановленого іспитового строку, оскільки вироком Володарсько-Волинського районного суду від 31.05.2023 була засуджена за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням строком 1 рік.

Враховуючи наведені вище обставини, а також те, що ОСОБА_3 на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний тяжкий злочин під час іспитового строку, зважаючи також на незначний час, який минув після постановлення попереднього вироку суду, з урахуванням думки прокурора, який наполягав на покаранні без визначення іспитового строку, висловленої позиції потерпілої, яка щодо міри покарання покладається на розсуд суду, а тому суд приходить до переконання про неможливість застосування до обвинуваченої положень ст. 69 та 75 КК України.

Суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначає їй покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі. Разом з цим, зважаючи на те, що ОСОБА_3 свою винуватість визнала, щиро покаялась та сприяла слідству при розкритті злочину, характеризується позитивно, а тому суд визначає покарання ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією вказаної норми.

Зазначене покарання, на переконання суду, буде справедливим, співмірним вчиненому злочину, достатнім та необхідним для попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами та доповненнями) невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (статті 75, 79, 104 КК України). У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Оскільки вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2023 року ОСОБА_3 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, суд на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2023 і призначає обвинуваченій остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи суд відповідно до вимог ст. 124 КПК України стягує з обвинуваченої.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено, арешт на майно підозрюваної не накладався, а тому зазначені питання судом не вирішуються.

Прокурор просив до вступу вироку в законну силу не обирати запобіжний захід обвинуваченій. З урахуванням думки прокурора та обвинуваченої, суд вважає за можливе не застосовувати запобіжний захід відносно ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, що призначене вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 31.05.2023, і остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази: мобільний телефон марки «TECNO POP 3» - залишити ОСОБА_5 як власнику; оптичні диски із відеозаписами до протоколу тимчасового доступу речей і документів та до протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_3 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/106-23/8103-ТВ від 30.06.2023 у розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 (нуль) копійок.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Володарсько - Волинський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1