Суддя ОСОБА_1
Справа № 635/7111/17
Провадження № 1-кп/644/73/23
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2023 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000867 від 03.11.2015 по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , 1977 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_11 , 1975 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 364; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 382 КК України,

ОСОБА_12 , 1969 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_13 , 1975 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у вчиненні низки кримінальних правопорушень у складі злочинної організації.

Прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Окрім того, існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У судовому засіданні прокурор заявлені клопотання підтримав і просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам, у зв`язку з чим застосування будь-якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, є недоцільним. Ризики, які існували на час застосування до підозрюваних запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є актуальними, на даний час не зменшилися та не перестали існувати.

Представник потерпілих ОСОБА_9 клопотання прокурора підтримав і просив їх задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та їх адвокат ОСОБА_6 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, оскільки не доведено існування на теперішній час ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямовано продовження дії найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_8 вважали клопотання прокурора не обґрунтованими і просили відмовити у їх задоволенні.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про зміну обраного у відношенні його підзахисного ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, або інший, більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування клопотання захисник посилався на недопустимість зібраних під час досудового розслідування доказів, тривалий термін перебування його підзахисного під вартою та недоведеність його участі у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінують.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_14 заперечували проти задоволення клопотань прокурора, клопотання захисника ОСОБА_8 підтримали. Захисник ОСОБА_7 вважав можливим змінити запобіжний захід, обраний у відношенні його підзахисного, на домашній арешт, посилався на тривалий термін перебування обвинуваченого під вартою, який, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України, вже перевищив 13 років.

Обвинувачений ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням про зміну обраного у відношенні нього запобіжного заходу з тримання під вартою на частковий (нічний) домашній арешт. В обґрунтування клопотання обвинувачений посилався на практику ЄСПЛ, тривалий термін перебування під вартою, недоведеність участі у вчиненні кримінальних правопорушень, міцні соціальні зв`язки, суттєве зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 і обвинуваченого ОСОБА_13 заперечував, вважав що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання обвинувачених під вартою, не зможе забезпечити дієвість судового провадження.

Вислухавши прокурора, представника потерпілих, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали судового провадження, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що клопотання прокурора та захисника ОСОБА_11 ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 слід відмовити. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Як вбачається з матеріалів судового провадження обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі злочинної організації. За вчинення інкримінованих обвинуваченим правопорушень передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується, в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріали судового провадження свідчать про наявність у кримінальному провадженні ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інші злочини. Обґрунтованість цих ризиків полягає в тому, що після вчинення інкримінованих правопорушень обвинувачені залишали місце їх вчинення, переховувалися від органу досудового розслідування, а також те, що можливість призначення ним покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років може викликати загрозу їх втечі, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», відповідно до якого «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні трьох епізодів кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, які були вчинені протягом тривалого часу, що свідчить про стійку суспільно небезпечну поведінку обвинувачених та їх підвищену небезпеку для суспільства.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що на час вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не працювали, офіційних джерел доходів не мали, що вказує про наявність ризику можливого вчинення ними інших корисних злочинів.

На теперішній час встановлення обставин справи та перевірка їх доказами триває, свідки не допитані, тому ризик можливого незаконного впливу на них з боку обвинувачених продовжує зберігатися.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання їх під вартою не перестали існувати і продовжують зберігатися, а саме: існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити дієвість судового розгляду кримінального провадження.

З урахуваннямнеможливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання їх під вартою, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для скасування чи зміни обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів на більш м`які та необхідність продовження дії раніше обраного у відношенні них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд зазначає, що такий запобіжний захід, як тримання обвинувачених під вартою, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку останніх і дієвість судового розгляду кримінального провадження. При цьому суд виходить, серед іншого, і з того, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якого свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з цим, об`єктивна тяжкість пред`явлених особі обвинувачень не може бути єдиною підставою для відмови звільнення особи під заставу, а «існування і збереження серйозних вказівок на винуватість особи» само по собі не виправдовує його «тривале утримання» під вартою, хоча, безумовно має значення при визначенні обґрунтованості тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Томазі проти Франції» та інші).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, а також тривалості перебування ОСОБА_11 під вартою, суд дійшов висновку про можливість визначення йому застави у розмірі 1000000 грн., з покладенням, у разі внесення застави, передбачених ст. 194 КПК України обов`язків.

При визначенні розміру застави суд виходить з сукупної суми пред`явлених до обвинувачених позовних вимог про відшкодування заподіяної потерпілим інкримінованими обвинуваченим кримінальними правопорушеннями матеріальної та моральної шкоди, а також загального розміру судових витрат на оплату послуг експертів, залучених на досудовому розслідуванні, і вважає, що саме такий розмір застави забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 та належний контроль за ним з боку можливих заставодавців під умовою можливого звернення внесених коштів у дохід держави у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього судом обов`язків.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 314 317, 342 345, 616 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор»: ОСОБА_10 , 1977 року народження; ОСОБА_11 , 1975 року народження; ОСОБА_12 , 1969 року народження; та ОСОБА_13 , 1975 року народження, кожного на шістдесят днів, а саме, до 24 листопада 2023 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_13 про зміну обраного у відношенні нього запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного у відношенні обвинуваченого ОСОБА_11 , на більш м`який запобіжний захід, в тому числі на домашній арешт, задовольнити частково.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_11 розмір застави у 1000000 грн. і в разі її внесення обвинуваченого ОСОБА_11 , 1975 року народження, з -під варти негайно звільнити.

У разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_15

Судді:

ОСОБА_16 ІЗМАЙЛОВ