В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1329/23

Провадження № 1-кп/348/284/23

26 вересня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

його захисника, адвоката - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Надвірна кримінальне провадження №0000149 від 10.04.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, несудимого, українця, громадянина України,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисні дії, які виразились у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

24.02.2023 року, близько 13 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи у лісовому масиві смт.Битків, Пасічнянської ТГ Надвірнянського району, знайшов патрони у кількості 35 штук. Після цього, розуміючи те, що зазначені патрони є бойовими припасами, маючи умисел, спрямований на незаконне їх придбання, носіння та зберігання без передбаченого законом дозволу, останній підібрав вказані патрони та переніс їх до транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Golf 4», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває в його користуванні, де він зберігав їх без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 10.04.2023 року, знаходячись в с.Назавизів по вул.М.Грушевського, 1, а саме на території автомобільної парковки супермаркету «АТБ», під час спілкування із працівниками поліції ОСОБА_5 повідомив, що зберігає в вищевказаному транспортному засобі патрони до вогнепальної зброї.

Після цього він видав працівникам поліції 35 патронів, які є боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї, придатними для використання, зокрема: 16 боєприпасів призначенні для стрільби з військової автоматичної зброї калібру 5,45 мм та 19 боєприпасів призначені для стрільби з військової автоматичної зброї калібру 7,62 мм.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що 24.02.2023 року в обідню пору, близько 13 год. 00 хв. він йшов до себе на земельну ділянку, яка розташована неподалік лісу.

Проходячи повз ліс, він зайшов у нього, приблизно на 100 метрів і побачив, що на землі лежать розкидані патрони. В подальшому він вирішив їх позбирати і взяти з собою, яких, як він порахував було 35 штук.

Після цього він поставив дані патрони у нішу для речей в дверях автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Golf 4», зі сторони водія, що належить його дружині, і забув про них.

Через деякий час, а саме 10.04.2023 року він поїхав в супермаркет «АТБ», що в с.Назавизів по вул.М.Грушевського, 1, за покупками. Знаходячись на території автомобільної парковки, він стояв та пив каву і в цей час з метою перевірки документів до нього підійшли працівники поліції. Виймаючи з бардачка документи він згадав про знайдені в лісі патрони, що стояли в дверці машини, які вирішив показати останнім.

Працівники поліції порахували вказані патрони, різних калібрів, яких, як і в момент їх знахідки було 35 штук.

Усвідомлює, що придбавши, шляхом знахідки, зберігаючи та перевозячи в автомобілі зазначені патрони без передбаченого законом дозволу, які є бойовими припасами він вчинив злочин. Просить суд суворо його не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали надані прокурором, які долучені в судовому засіданні до кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вірно кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Саме не зазначені критерії призначення кримінального покарання звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 року (справа № 148/1211/15-к).

У постанові від 14.06.2018 року (справа № 760/115405/16-к) ВС України зазначено, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС України у постанові від 09.10.2018 року (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 ч.1 ст.65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 року (справа №166/1065/18) ВС України зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС України від 27.11.2019 року (справа №629/847/15-к).

Крім того, при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС України у постанові від 17.04.2018 року (справа №298/95/16-к) зазначено, що у частині другій статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, проте у вчиненому розкаявся, активно сприяв його розкриттю, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації за якими характеризується позитивно.

Таким чином, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування процесуальних витрат по даному кримінальному провадженні, а також наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді Надвірнянського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

З урахуванням всіх обставини провадження, особи обвинуваченого, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, вказані вище обставини в сукупності є, на думку суду, такими, що не тільки пом`якшують покарання, але й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину і дають підстави, із врахуванням як обставин у справі так і особи обвинуваченого та викладених вище пом`якшуючих відповідальність обставин, застосувати до нього ч.1 ст.69 КК України і при призначенні йому покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.263 КК України, а саме у виді штрафу.

Суд дійшов до такого висновку, оскільки метою покарання згідно з приписами ч.2 ст.50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд також приймає до уваги, що приписи статей 53, 65 КК України не містять застережень щодо неможливості призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в разі відсутності доказів наявності постійного доходу.

На переконання суду, обраний обвинуваченому такий вид покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Таким чином, беручи до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про призначення йому покарання не пов`язаного із позбавленням волі, а саме у виді штрафу, суд вважає за можливе не обирати запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні №0000149 від 10.04.2023 року, питання щодо яких має вирішувати суд відсутні, оскільки витрати в сумі 2390 грн. 00 коп. за проведення судово-балістичної експертизи за експертною спеціальністю 3.1 «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї», висновок експерта №СЕ-19/109-23/4534-БЛ від 14.04.2023 року, відшкодовано обвинуваченим ОСОБА_5 добровільно.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні - не заявлявся, арешт на майно - не накладався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази: вилучені 10.04.2023 року під час проведення огляду місця події з ніші водійських дверей автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Golf 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - 35 (тридцять п`ять) патронів, що згідно висновку експерта є боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї, придатними для використання, а саме: 16 боєприпасів призначених для стрільби з військової автоматичної зброї калібру 5,45 мм та 19 боєприпасів призначених для стрільби з військової автоматичної зброї калібру 7,62 мм., які згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 від 10.04.2023 року передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, квитанція про отримання на зберігання речових доказів від 10.04.2023 року, номер книги обліку речових доказів - 558, порядковий номер 2, після набрання даним вироком законної сили знищити.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1