Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

5 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001910 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.10.2023 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.357 КК України - 3 місяці арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити і на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке, на переконання захисника, є несправедливим через суворість.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку майна, яке належало ОСОБА_8 , та незаконно заволодів паспортом та іншими важливими особистими документами останнього, за наступних обставин.

1 липня 2023 року близько 17 години 30 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 100-А, побачив припаркований автомобіль "MG-550" д/н НОМЕР_1 та звернув увагу, що водій, який вийшов з автомобіля, не зачинив двері на замок і не увімкнув сигналізацію. Помітивши на передньому пасажирському сидінні чоловічу шкіряну сумку, ОСОБА_6 переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив двері, тим самим проник у салон автомобіля, звідки, діючи в умовах воєнного стану, таємно викрав вказану сумку, яка матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_8 не представляє, в якій знаходились: шкіряний гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, грошові кошти в сумі 1 200 гривень, а також офіційні документи - платіжна картка "ПриватБанк" № НОМЕР_2 , номер рахунку НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_8 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий 17.01.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 на автомобіль "MG-550".Після цього ОСОБА_9 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 1 200 гривень, а також, розуміючи, що документи є важливими особистими документами, втрата яких істотно ускладнить реалізацію потерпілим прав, свобод та законних інтересів, незаконно привласнив їх.

Крім того, 1 липня 2023 року ОСОБА_6 , заволодівши належною ОСОБА_8 платіжною картою № НОМЕР_2 , номер рахунку НОМЕР_3 , реалізуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану:

- о 20 годині 01 хвилині в магазині "Квіти Перфект Фловерс" за адресою: м. Київ, вул. Юлії Здановської, 60/5, здійснив транзакцію зі зняття готівкових коштів в сумі 600 гривень, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму;

- о 20 годині 20 хвилин в магазині "Servise Hub" за адресою: м. Київ, вул. Юлії Здановської, 50/2, розрахувався картою, провівши 9 банківських операцій на суму 999 гривень 99 копійок за придбаний товар на загальну суму 8 999 гривень 91 копійка після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану; та за ч.3 ст.357 КК України - незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншими важливими особистими документами - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд згідно з ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, судимостей не має, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив покарання у виді арешту та позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, і застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, який є найбільш сприятливим для обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого, висловлені в суді апеляційної інстанції, про добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків та повернення викрадених документів не відповідають дійсності. Як повідомив ОСОБА_6 , він повернув ОСОБА_8 частину грошей в сумі 1 200 гривень, проте матеріали кримінального провадження не містять таких відомостей. Що ж стосується документів, то свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено у обвинуваченого працівниками поліції, коли він намагався повернути його ОСОБА_8 за грошову винагороду, а паспорт потерпілого він відкопав під час проведення слідчого експерименту, що, на переконання колегії суддів, виключає добровільність.

Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_6 оголошений в розшук Токмацьким районним судом Запорізької області, до якого надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, що з огляду на презумпцію невинуватості не свідчить про вчинення кримінального правопорушення, однак характеризує його байдуже відношення до обов`язків обвинуваченого, а до Голосіївського районного суду м. Києва направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, чого він не заперечував.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_6 не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, рішення про що може ухвалити суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Саме таке покарання, яке призначив суд першої інстанції, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3