Провадження №1-кп/638/1132/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0002487 від 19 вересня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, інвалідності та хронічні захворювання спростовує, утриманців не має, за фахом столяр, має дохід від домашнього господарства, притягався до кримінальної відповідальності, відповідно до вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 липня 2020 року за ч.1 ст. 309 КК України до двох років обмеження волі з застосуванням ст. 75 КК України іспитовим строком один рік, звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2021 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 КК України раніше не судимого, військовозобов`язаного, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 , 18.09.2023 приблизно о 16:00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв у підвалі свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , гранату Ф-1, яку він знайшов восени 2022 року на території села Донецьке, Ізюмського району, Харківської області, після чого підійшов до пляжу берега річки Сіверський Донець, що знаходиться поблизу місця мешкання останнього, на території м. Ізюм.

18.09.2023 приблизно о 16 годині 20 хвилин перебуваючи на пляжі берега річки Сіверський Донець, ОСОБА_4 , діючи умисно, з хуліганських мотивів, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, зневажаючи загальновизнаними правилами поведінки та моралі, з мотивів явної неповаги до суспільству, створюючи загрозу для життя та здоров`я громадян, у присутності осіб які відпочивали на пляжі річки Сіверський Донець, дістав з карману верхнього одягу осколкову гранату Ф-1, після чого вийняв із неї чеку та кинув гранату в річку, внаслідок чого вона вибухнула, чим останній створив реальну загрозу для життя і здоров`я людей, які знаходились поблизу річки.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України (хуліганство), тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Окрім того, ОСОБА_4 , восени 2022 року, на території села Донецьке, Ізюмського району, Харківської області скориставшись нестабільною обстановкою у населеному пункті, пов`язаною зі збройною агресією РФ, знайшов на покинутих позиціях військовослужбовців РФ, ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до категорії бойових припасів, підривачі типу УЗРГМ-2 до ручних гранат, які є вибуховими пристроями, бойові проміжні патрони калібру 5,45х39 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова та бойові проміжні патрони «СП-5» спеціального призначення калібру 9х39 мм, що призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, снайперські гвинтівки), які відносяться до категорії бойових припасів і переніс їх до місця мешкання та зберігав не маючи передбаченого та установленого чинним законодавством дозволу, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 (зі змінами та доповненнями), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, реалізуючи злочинний умисел за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав боєприпаси та вибухові пристрої до 18.09.2023.

Продовжуючи злочинну діяльність, 18.09.2023 приблизно о 16:00 годині ОСОБА_4 взяв у підвалі свого домоволодіння ручну осколкову гранату Ф-1, яку він незаконно зберігав, та переніс її до пляжу берега річки Сіверський Донець, де відпочивали люди, що знаходиться поблизу місця мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході вчинення хуліганських дій, вийняв із неї чеку та кинув гранату в річку, внаслідок чого вона вибухнула.

В подальшому співробітниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 18 вересня 2023 року в період часу з 18 години 55 хвилин до 19 години 15 хвилин під час проведення огляду місця події (за правилами обшуку) на території приватного домоволодіння (прилеглої території та надвірних господарських споруд), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено, 3 підривачі до гранат, які згідно судової вибухо-технічної експертизи від 23.10.2023 є підривачами типу УЗРГМ-2 до ручних гранат, які є вибуховими пристроями; набої калібру 5,45х39 мм у кількості 379 одиниць, які згідно висновку судово-балістичної експертизи від 25.10.2023 є бойовими проміжними патронами калібру, що призначені до стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети) та які відносяться до категорії боєприпасів та набій калібру 9х39 мм, який згідно висновку судово-балістичної експертизи від 25.10.2023 є бойовими проміжним патроном «СП-5» спеціального призначення калібру 9х39 мм, що призначений для стрільби з нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, снайперські гвинтівки), які відноситься до категорії бойових припасів, які ОСОБА_4 придбав, переносив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Дії ОСОБА_4 , кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 та ч.1 ст. 263 КК України. Вказав, що він ще у 2022 році, коли відступили російські окупанти знайшов гранату, патрони та підривачі до гранат на місці, де перебували військові РФ. У подальшому всі ці боєприпаси він переніс у підвал до свого домоволодіння. Зазначив, що всі ці боєприпаси він хотів передати ЗСУ, проте одразу після деокупації не передав, а потім злякався, та хотів позбавитися гранати, тому вирішив викинути її у річку. 18 вересня 2023 року він прийшов до річки ОСОБА_5 та кинув вказану гранату у воду. Йому здалося, що людей поруч не має, а тих людей, яких він бачив, вони були далеко від місця, де стався вибух. Зазначив, що він не був п`яним у той день, хоч не заперечував, що вживав спиртні напої того дня. У подальшому він добровільно, коли прийшли працівники поліції до будинку видав патрони та підривачі. Розкаявся у скоєнні злочину, розумів, що вчинив неправильно. При призначенні покарання просив врахувати , що він мешкає з батьком, якому 75 років, він веде домашнє господарство, має худобу, яку необхідно доглядати, неодружений, дітей не має.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а також за ч.1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу .

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , офіційно не працюючий, проте працює та отримує дохід з утримання домашнього господарства, раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, проте до кримінальної відповідальності притягувався, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не одружений, дітей не має, хронічні захворювання, інвалідності спростовує.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкі злочини.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставиною, яка обтяжує покарання суд встановив вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння .

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів, суд вважає за можливе призначити покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України.

Судові витрати у справі необхідно стягнути з ОСОБА_4 .

Запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинанням менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази, визнані відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 19 вересня 2023 року- знищити.

Скасувати арешт, накладений на майно відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 суму судових витрат у розмірі 3346,00 (три тисячі триста сорок шість гривень 00 копійок) на користь держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору негайно вручити копію вироку.

Суддя: ОСОБА_6 .