Ухвала

Іменем України

25 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 203/4171/22

провадження № 51-5603 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2023 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні його скарги в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 на постанови слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 , від 26 травня 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000552, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 3 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК), а також зобов`язання слідчого провести допит в якості потерпілого.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду ухвалою від 12 червня 2023 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року, мотивуючи своє рішення тим, що апеляційну скаргу було подано на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4 посилається на те, що ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та ухвала Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2023 року є незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують його права, у зв`язку з чим, на його думку, підлягають скасуванню.

Мотивуючи свою скаргу ОСОБА_4 вказує, що суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду, відмовляючи у відкритті провадження, не звернув увагу на допущені слідчим суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи та при розгляді заяви ОСОБА_4 про відвід слідчої судді, з підстав детально викладених у касаційній скарзі.

На переконання ОСОБА_4 , формальність та не дослідження суддею-доповідачем Дніпровського апеляційного суду всіх обставин справи та наданих доказів, що мають істотне значення для постановлення обґрунтованого та справедливого судового рішення, призвели до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам справи.

Вважає, що мало місце грубе порушення його конституційних прав, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушення засад кримінального процесуального права, що на його думку, означає незаконність рішення в справі та обов`язково тягне за собою його скасування.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Тобто, у даному випадку, предметом перегляду суду касаційної інстанції може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , як така, що можеперешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

З урахуванням зазначеного, доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року не можуть бути предметом касаційного розгляду та не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 24 КПК встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 глави 26 КПК.

Відповідно до положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК вбачається, щоособою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КПК за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу про відмову у задоволенні такої скарги.

Як убачається зі змісту копії ухвали слідчого судді слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року, яка додана до касаційної скарги, ОСОБА_4 в задоволенні його скарги в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 на постанови слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_6 , від 26 травня 2022 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000552, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 листопада 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 3 ст. 382 КК, а також зобов`язання слідчого провести допит в якості потерпілого - відмовлено.

Отже, слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, постановляючи ухвалу від 18 травня 2023 року, діяв у межах своїх повноважень, передбачених КПК.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Положеннями ч. 3 ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями КПК, і розширеному тлумаченню він не підлягає.

Тобто постановлена у цьому провадженні ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні не входить до визначеного у КПК переліку ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Таким чином, з огляду на вищевказане, оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді в апеляційному порядку чинним КПК не передбачено.

Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Суддя Дніпровського апеляційного суду, перевіряючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам ч. 4 ст. 399 КПК, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у зв`язку з чим постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду, відмовляючи у відкритті провадження, не звернув увагу на допущені слідчим суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а формальність та не дослідження всіх обставин справи та наданих доказів, що, на думку ОСОБА_4 , мають істотне значення для постановлення обґрунтованого та справедливого судового рішення, призвели до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду апеляційної інстанції фактичним обставинам справи, то вони не є такими, що спростовують законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 398 КПК апеляційна скарга, що надійшла до суду апеляційної інстанції, не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу. Отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Відтак, суддя суду апеляційної інстанції у відповідності до вказаних вимог, встановивши, що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, у відповідності до положень ч. 4 ст. 399 КПК постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження, з зазначенням мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, у зв`язку з чим, не перевіряв доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Також колегія суддів зауважує, що посилання ОСОБА_4 на загальні засади кримінального провадження не спростовує обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, застосовуються у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відмова суду апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням судового рішення слідчого судді, оскарження якого законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, та, з огляду на положення, передбачені ч. 6 ст. 9 КПК, не свідчить про порушення загальних засад кримінального провадження, оскільки рішення слідчого судді постановлено в межах його повноважень, передбачених КПК, якими також чітко врегульовано порядок їх оскарження.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на вищезазначене, інші доводи касаційної скарги не спростовують законність, обґрунтованість та вмотивованість рішення суду апеляційної інстанції.

Таким чином, за результатом перевірки доводів ОСОБА_4 щодо оскарження вищезазначених судових рішень, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги.

Така позиція колегії суддів узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, яка знайшла своє відображення, зокрема, в ухвалах від 22 квітня 2021 року в справі № 937/6546/20 (провадження № 51-2031 ск 21), від 3 серпня 2022 року в справі № 607/8093/22 (провадження 51-2273 ск 22), від 05 вересня 2022 року справі № 344/5527/22 (провадження № 51-2597 ск 22), від 31 січня 2023 року в справі № 686/3944/22 (провадження № 51-264 ск 23), від 2 березня 2023 року в справі № 295/10788/22 (провадження № 51 - 1269 ск 23), від 6 квітня 2023 року в справі № 127/3/23 (провадження № 51-2093 ск 23).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 червня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3