КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3153/2023 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
ЄУН: 369/14/23 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000251 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 березня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Києва, заміжня, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу, у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - 850 гривень в дохід держави,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою у тому, що 30 січня 2022 року о 22 год. обвинувачена разом зі іншою особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000059), тобто, групою осіб за попередньою змовою, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних відносин з колишнім чоловіком її доньки - ОСОБА_9 , в ході словесного конфлікту з останнім, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, тобто, посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , стоячи напроти потерпілого ОСОБА_9 схопила його двома руками за комір куртки та своєю взутою лівою ногою нанесла удар в область коліна правої ноги, після чого штовхнула його. Після чого ОСОБА_9 впав на капот припаркованого неподалік автомобіля, який стояв позаду нього. Коли ОСОБА_9 піднявся на ноги, ОСОБА_6 відійшла від потерпілого в бік та в цей час до ОСОБА_9 підійшла інша особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000059) та, схопивши правою рукою його окуляри, які в цей момент знаходилися на обличчі потерпілого, нігтями подряпала його обличчя з лівого боку, над бровою та під оком. Після чого, інша особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження №0000059) носком взутої правої ноги, нанесла потерпілому ОСОБА_9 удар в область паху спереду, в область стегна з внутрішнього боку лівої ноги, в область стегна з внутрішнього боку правої ноги та в область лівої руки, який захищаючись від ударів, прикривався обома руками.

В результаті вказаних вище протиправних дій ОСОБА_6 , у - ОСОБА_9 , згідно з висновком експерта, виявлені наступні тілесні ушкодження: синці лівого стегна, синці правого колінного суглобу, згідно наданій медичній документації у ОСОБА_9 малися садна обох верхніх кінцівок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 5000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 7500,00 грн. в якості відшкодування витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вирок змінити, виключивши з тексту вироку посилання на попередню змову та використання попередньої змови як обставини, що обтяжує покарання; диференціювати тілесні ушкодження, нанесені потерпілому різними учасниками кримінального епізоду; врахувати обставиною, що пом`якшує покарання (на підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України) щире каяття обвинуваченої; врахувати обставиною, що пом`якшує покарання (на підставі ч. 2 ст. 66 КК України) віктимну поведінку потерпілого на місці події; зменшити розмір призначеного ОСОБА_6 штрафу до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виділити матеріали щодо цивільного позову з кримінальної справи № 369/14/23 в окреме провадження для їх подальшого судового розгляду у цивільно-правовому порядку.

При цьому захисник зазначає, що з даним вироком суду він погоджуюсь в частині кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України, але не згоденз деякими аспектами викладення судом інкримінованих ОСОБА_6 діянь, мірою покарання та рішенням суду щодо цивільного позову.

Незважаючи на висновок правоохоронних органів в обвинувальному акті стосовно вчинення ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального проступку, начебто, за попередньою змовою зі своєю донькою ОСОБА_11 (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження № 0000059), обвинувачена ОСОБА_6 цю обставину в районному суді не підтверджувала (так само, як не підтверджувала її й під час досудового розслідування). Отже, вищезазначена обставина не відноситься до обставин, які обвинувачена не оспорювала. ОСОБА_6 не оспорювала в суді лише обставини, які стосувалися особисто неї, і не стосувалися її доньки ОСОБА_11 . Донька обвинуваченої ОСОБА_11 ані з цього приводу, ані з інших питань судом не допитувалась, так само, як не допитувалась і на досудовому розслідуванні. З огляду на те, що у даному випадку попередня змова могла би бути доведена лише у разі її визнання обома учасниками кримінального епізоду , на думку апелянта, слід вважати, що наявність попередньої змови між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ані органом досудового розслідування, ані судом першої інстанції не доведена. Таким чином, як наголошує захисник, визнання районним судом обставиною, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, є неправомірним. Окремо захисник звертає увагу на те, що залишення у вироку наявності попередньої змови закладає підвалини для грубого порушення права на захист іншої учасниці кримінального епізоду ОСОБА_11 , якій вищезазначена обставина буде тепер інкримінуватися слідчим органом, як начебто «доведена» обвинувальним оскаржуваним вироком, яка розглядалася без її участі.

Також захисник наголошує на порушення принципу об`єктивності дослідження обставин справи, оскільки суд першої інстанції не диференціював між собою тілесні ушкодження, нанесені потерпілому різними учасницями кримінального епізоду, що мало б бути здійснено і з огляду на недоведеність попередньої змови. Так захисник зазначає, що у вироку суд спочатку визнав, що ОСОБА_6 лише нанесла удар своєю лівою ногою в область коліна правої ноги потерпілого, після чого штовхнула його, що було підтверджено і самою ОСОБА_6 . Проте далі у вироку районний суд стверджує, що зазначеними діями ОСОБА_6 потерпілому було спричинено не лише синці правого колінного суглобу (що є закономірним), але й синці лівого стегна та садна обох верхніх кінцівок (в той час, як нанесення потерпілому ударів в область стегна лівої ноги та в область рук, якими він себе прикривав, інкримінувалося іншій особі - ОСОБА_11 ).

Окрім того, захисник вважає, що суд першої інстанції у своєму вироку не завбачив стосовно ОСОБА_6 обставин, що пом`якшують покарання, оскільки обвинувачена, на думку захисника, виявила щире каяття, про свідчить визнання нею своєї вини. Іншою обставиною, що пом`якшує покарання, районний суд мав би зарахувати віктимну поведінку потерпілого на місці події, а саме: провокативне висловлення ним образ у непристойній формі на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , що й спричинило вищезазначену емоційну реакцію у відповідь з їхнього боку. Зазначену віктимну поведінку потерпілого суд мав би оцінити як протиправну і таку, що принижує честь і гідність особи. Така поведінка потерпілого, на переконання апелянта, мотивувалася неприязними особистими відносинами, що склалися у потерпілого після розлучення з ОСОБА_11 до неї та її матері ОСОБА_6 . На початку судового розгляду у першій інстанції суд неправомірно відмовив у клопотанні захисника приєднати до матеріалів справи копії документів, якими підтверджувалось відкриття органом поліції кримінального провадження за фактом побиття ОСОБА_9 своєї дружини ОСОБА_11 та малолітньої дитини ОСОБА_12 , і які, на думку захисника, були важливою характеризуючою деталлю стосовно поведінки потерпілого.

З урахуванням вищеописаних обставин суду, захисник вважає, що слід було б призначити ОСОБА_6 штраф у меншому розмірі, а саме: 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім того, захисник зазначає про те що стороною потерпілого не було надано суду буд-яких належних доказів отримання ним моральної шкоди та доказів обґрунтування її розміру. Крім того, і потерпілий, і суд при визначенні розміру моральної шкоди не враховували вищенаведені фактори недоведеності попередньої змови, відсутності диференціації тілесних ушкоджень, нанесених різними учасниками кримінального епізоду, віктимної поведінки потерпілого, тощо. У зв`язку з чим, на думку захисника, доцільно було б матеріали щодо цивільного позову виділити з кримінальної справи в окреме провадження для їх подальшого судового розгляду у цивільно-правовому порядку.

Не погоджуючись з апеляційної скаргою захисника ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок без змін, оскільки, вважає його таким, що відповідає ст. 370 КПК України, вирішити питання процесуальних витрат, стягнувши з обвинуваченої процесуальні витрати, витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суд в сумі 8000,00 грн.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченої, яка підтримала доводи апеляційної скарги у повному обсязі, потерпілого, його представника та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

За змістом ст.. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому особа обвинувачується, правові наслідки розгляду за такою процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим та іншими учасниками цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 ККУкраїни.

За змістом ч. 3 ст. 349 КПКУкраїни, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, процедуру судового розгляду, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України, застосовано бути не може.

За висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

За змістом журналів судового засідання та вироку суд розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, зазначивши, що обвинувачена свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнала у повному обсязі і дала показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення нею кримінального правопорушення, пояснивши, що 30 січня 2022 року, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , між нею та її колишнім зятем ОСОБА_9 виник конфлікт, під час якого вона схопила останнього двома руками за комір куртки та своєю лівою ногою нанесла йому удар в область коліна правої ноги, після чого штовхнула його. ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального проступку визнала. Цивільний позов потерпілого не визнала.

Проте, вказаний висновок суду першої інстанції суперечить даним, зафіксованим у матеріалах провадження, у тому числі, на технічному засобі фіксування судового розгляду, оскільки обвинувачена заперечувала будь-яку змову з ОСОБА_9 , а також нанесення останньою ударів потерпілому. Навпаки, обвинувачена вказувала про те, що донька їх розбороняла, відтягувала її від потерпілого.

Вказані обставини зазначені й захисником в апеляційній скарзі. Окрім того, такі ж обставини вказані обвинуваченою під час апеляційного розгляду.

Таким чином, обвинувачена, зазначивши, що визнає вину у повному обсязі, фактично заперечувала обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення, що не давало підстав суду для застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченої за вказаних нею обставин, відповідно до яких нею фактично не визнаються та ставляться під сумнів обставини інкримінованого їй кримінального правопорушення, без належного аналізу всіх доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, є передчасним.

Встановлені порушення, допущені судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, є істотними та такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги захисника.

З огляду на те, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, а також з урахуванням положень п. 6 ч. 1 ст. 407, п.3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412, 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, у зв`язку з чим доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 ч. 1 ст. 125 КК України - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4