ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3075/23 Справа № 192/1287/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 , за час відбування покарання, а саме з 28 лютого 2020 року, за весь період відбуття покарання характеризується посередньо, на даний час працевлаштований до цеху ССЦ-3 на виробництві установи, до праці відноситься добре, має два заохочення. В той же час, засуджений допускав порушення режиму утримання за що мав одне стягнення у вигляді поміщення до карцеру на 3 доби, яке на цей час є погашеним та 1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани яке на день розгляду справи судом не знято та не погашено, що вказує на те, що засуджений ОСОБА_6 хоча і стає на шлях виправлення, однак не довів свого виправлення, оскільки поведінка засудженого не змінилася таким чином, щоб можна було зробити висновок про її сумлінність.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що суд провів розгляд справи за його клопотанням формально дослідження всіх йог характеристик, зокрема з місця проживання, місця робити в установі та дійшов помилкових висновків щодо відмови у задоволенні його клопотання. В той же час вказує, що за час відбування покарання він працевлаштований на виробництві, виконує всі вимоги адміністрації, до праці ставиться відповідально, режим утримання не порушує, має заохочення та приймає участь в благоустрої колонії, вину у вчиненому визнає й щиро кається. Крім цього має на батьків похилого віку, які на цей час потребують допомоги. З приводу наявного у нього стягнення вказує, що його було накладено за конфлікт із іншим засудженим, який в той же час є його підлеглим на виробництві й сам конфлікт стався через погане виконання засудженим свої обов`язків. Вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього можливо застосувати положення ст. 81 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання засуджений ОСОБА_6 , характеризується посередньо, на даний час працевлаштований до цеху ССЦ-3 на виробництві установи, до праці відноситься добре, має два заохочення. В той же час, засуджений допускав порушення режиму утримання за що мав одне стягнення у вигляді поміщення до карцеру на 3 доби, яке на цей час є погашеним та 1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани яке на день розгляду справи судом не знято та не погашено, а заохочення до нього застосувалися лише з липня 2022 року, що вказує на те, що засуджений ОСОБА_6 хоча і стає на шлях виправлення, однак не довів свого виправлення, оскільки поведінка засудженого не змінилася таким чином, щоб можна було зробити висновок про її сумлінність.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики на засудженого, ОСОБА_6 відбуває покарання з 28.02.2020 за весь час відбуття покарання має 2 заохочення, які почав отримувати з липня 2022 року та має одне дисциплінарне стягнення у вигляді догани, яке на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не знято та не погашено за плином часу.

Посилання засудженого на ту обставину, що дисциплінарне стягнення на нього було накладено, через словесний конфлікт з іншим засудженим, який виник на фоні того, що він в силу зайнятої ним посади на виробництві, через невиконання іншим засудженим свої обов`язків, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що правомірність накладеного на нього стягнення ним не оскаржувалося, та ОСОБА_6 сам не заперечує наявність передумов накладення такого стягнення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого, який вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом першої інстанції було надано об`єктивну оцінку поведінці засудженого за весь період відбуття ним покарання, та правильно зроблено висновок про те, що на цей час ОСОБА_6 можливо і став на шлях виправлення, однак не довів його, оскільки відбуваючи покарання з лютого 2020 року почав отримувати заохочення лише в липні 2022 році, що вказує на відсутність системи у процесі його виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Таким чином, доводи засудженого ОСОБА_6 про наявність заохочень та сумління ставлення до праці є неприйнятними, оскільки дотримання належної поведінки є його прямим обов`язком під час відбуття покарання та не свідчить про виконання мети призначеного покарання та безумовне виправлення засудженого.

В той же час, наявність стійких соціальних зв`язків, а саме батька та матері не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності системи виправлення поведінки засудженого та виконання мети призначеного покарання, оскільки такі обставини існували, як на момент вчинення злочину так і на час відбуття засудженим покарання, однак не стали для ОСОБА_6 вагомими факторами, які б змогли запобігти вчиненню злочину або забезпечити дотримання ним умов режиму утримання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого хоча і почали відбуватися, однак на цей час вказані обставини свідчать лише про те, що ОСОБА_6 тільки стає шлях виправлення, а не довів його, тому колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3