Справа № 344/1572/24
Провадження № 1-кс/344/842/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 06.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_7 звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено прокурором ОСОБА_3 , в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання вказано про те, що 02.01.2024, близько 23.00 год. ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , йдучи пішохідною доріжкою по вул. Незалежності, в м. Івано-Франківську, поблизу магазину «Камея» побачили незнайомих для них чоловіків, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та трьох невстановлених осіб, які проходили повз них.

ОСОБА_5 , діючи умисно, спільно з ОСОБА_8 , ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі з метою грубого порушення порядку та з мотивів явної неповаги до суспільства, розпочали словесний конфлікт із вищевказаними чоловіками, одному з яких, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 нанесли декілька ударів руками в обличчя та по тілу, спричинивши тим самим йому фізичний біль.

В ході розпочатого ним же конфлікту, ОСОБА_5 , з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, витягнув з середини своє куртки предмет схожий на пістолет, та став погрожувати його застосуванням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та трьом невстановленим особам.

В цей час ОСОБА_10 повідомивши ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , що він є інвалідом війни, намагався припинити хуліганські дії останніх та зокрема ОСОБА_5 , який погрожував застосуванням предмету схожого на зброю. Проте, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не зважаючи на зауваження ОСОБА_10 щодо припинення хуліганських дій, підійшли до нього та прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві під час перебування в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, почали безпідставно висловлюватись нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та трьох невстановлених осіб.

Близько 23.05 год. цього ж дня, ОСОБА_5 перебуваючи в громадському місці на пішохідній доріжці, вул. Незалежності, поблизу магазину «Камея», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи вседозволеність та явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, з особливою зухвалістю, бажаючи самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, з хуліганських спонукань, у присутності сторонніх осіб, вчиняючи опір особі, яка намагається припинити хуліганські дії, наніс один удар в обличчя ОСОБА_10 , від чого останній впав на обидва коліна, та коли намагався піднятися на ноги, ОСОБА_5 з предмету схожого на пістолет, який він заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень, здійснив постріл йому в праву ногу спричинивши фізичну біль.

Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_5 , грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи вседозволеність та явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, використовуючи предмет схожий на пістолет, який він заздалегідь заготовив для нанесення тілесних ушкоджень, здійснив постріл в живіт одному з невстановлених чоловіків, які також перебували на пішохідній доріжці по вул. Незалежності, поблизу магазину «Камея», спричинивши останньому фізичну біль.

Самоствердившись на фоні приниження, побиття та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та невстановленому чоловікові ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_8 покинули місце події в невідомому напрямку.

Крім того, 05.01.2024, близько 22 год 50 хв, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , перебуваючи неподалік ресторану «Pasage Gartenberg», що по вул. Незалежності, 3, в м. Івано-Франківську побачили ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які проходили повз.

Після цього ОСОБА_12 діючи спільно з ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 діючи умисно, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки та моралі з метою грубого порушення громадського порядку та з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи настання конфлікту зачепив плечем ОСОБА_14 . Внаслідок цього ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 зупинилися, а ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 підійшли до них та почали безпідставно висловлюватись нецензурною лайкою в їх адресу.

Після цього ОСОБА_16 , діючи умисно, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві під час перебування в громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, бажаючи самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, з хуліганських спонукань, у присутності сторонніх осіб, наніс один удари кулаком лівої руки в ділянку обличчя ОСОБА_14 .

Водночас ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , будучи об`єднаними єдиним злочинним умислом на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , діючи умисно, групою осіб, перебуваючи в громадському місці, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи вседозволеність та явну неповагу до встановлених в суспільстві правил і норм поведінки, діючи з особливою зухвалістю, підбігли до ОСОБА_13 та розпочали наносити йому удари кулаками рук в обличчя, в результаті чого ОСОБА_13 впав на землю. Незважаючи на це ОСОБА_5 , діючи умисно та з особливою зухвалістю, продовжив наносити численні удари кулаком правої руки в ділянку голови ОСОБА_13 , а ОСОБА_8 , діючи умисно та з особливою зухвалістю, продовжив наносити численні удари правою ногою в ділянку тулуба ОСОБА_13 , який лежав на землі та не чинив будь-якого опору, а ОСОБА_12 в свою чергу продовжував наносити удари кулаками обох рух в ділянку голови та тулуба ОСОБА_14 .

Надалі, ОСОБА_12 , спільно із ОСОБА_8 , будучи об`єднаним єдиним злочинним умислом на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві під час перебування в громадському місці, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, бажаючи продемонструвати свою зверхність та принизити інших осіб, підбігли до ОСОБА_13 , який на той час вже підвівся, та почали наносити удари кулаками рук в різні ділянки тіла ОСОБА_13 , після чого останній знову впав на землю.

Самоствердившись на фоні приниження та побиття ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 покинули місце скоєння злочину.

08.01.2024 ОСОБА_5 оголошено підозру за ч.2 ст. 296 КК України та 26.01.2024 повідомлено про підозру за ч.2 ст. 296, ч.4 ст. 296 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями які містяться, в протоколах оглядів місць події, протоколі огляду відеозапису, протоколах допиту свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , протоколах допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками, протоколами слідчих експериментів та іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Зелена, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, жителю АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючий, раніше не судимий.

У відповідності до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч. 4 ст. 296 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до семи років.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює неминучість покарання та те, що санкція ч. 4 ст. 296 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі; незаконно впливати на потерплих, свідків, інших підозрюваних, оскільки ОСОБА_5 знає їх анкетні відомості та адреси проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 може не прибувати на виклики, тим самим затягувати хід досудового розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 протягом нетривалого проміжку часу вчинив ряд аналогічних злочинів.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_5 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.03.2024 включно, в межах строку досудового розслідування. Вказав, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Зазначив, що якщо слідчий суддя дійде переконання про необхідність визначити розмір застави, просить визначити її у максимальному розмірі.

Слідчий клопотання підтримав, просив задоволити.

Захисник у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що підозрюваний наміру ухилятися від слідства та суду не має. Просив врахувати, що підозрюваний одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є учасником бойових дій, стан здоров`я, та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Долучив з даного приводу документи, а також заяви від потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 щодо відсутності претензій матеріального та морального характеру до підозрюваного. Зазначив, що якщо слідчий суддя дійде переконання про необхідність визначити розмір застави, то просив визначити її в межах сум визначених КПК України до даної категорії кримінальних правопорушень.

Підозрюваний підтримав думку захисника. Просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вказав, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка є власністю дружини. Є учасником бойових дій, на даний час не працює, на час подій знаходився на випробовувальному терміні на роботі. Проживає разом з дружиною, яка працює. У вчиненому розкаюється.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим управління ГУНП в Івано-Франківській області проводиться розслідування кримінального провадження № 0000069 від 06.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України.

08.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 296 КК України.

26.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296 та ч.2 ст. 296 КК України, а саме у тому, що останній підозрюється у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, пов`язаному з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень; а також у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання : протокол допиту потерпілого ОСОБА_13 від 07.01.2024, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2024, протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 07.01.2024, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.01.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 07.01.2024, протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 11.01.2024, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.01.2024, протокол допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_10 від 11.01.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 19.01.2024, іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Прокурор у судовому засіданні довів, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює неминучість покарання та те, що санкція ч. 4 ст. 296 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі; незаконно впливати на потерплих, свідків, інших підозрюваних, оскільки ОСОБА_5 знає їх анкетні відомості та адреси проживання; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 може не прибувати на виклики, тим самим затягувати хід досудового розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 протягом нетривалого проміжку часу вчинив ряд аналогічних злочинів.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище особи не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали під час досудового розслідування.

Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Одні лише доводи підозрюваного, його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не можуть бути єдиною беззаперечною підставою, та гарантією того, що він буде дотримуватися відповідних процесуальних обов`язків за наявності загрози у покаранні за вчинення кримінального правопорушення з урахуванням встановлених конкретних обставин саме даного кримінального провадження.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу. Слідчий суддя вважає, що домашній арешт, про який просить сторона захисту, з огляду на наведені вище ризики є недостатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

З цих же підстав доводи захисту про відсутність підстав для застосування запобіжного у виді тримання під вартою слідчий суддя вважає спростованими.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови, заява №9190/03).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваного ОСОБА_5 , такий раніше не судимий, одружений, молодий вік, середньо-спеціальну освіту, наявність місця реєстрації та проживання, те, що є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.11.2018), адже згідно з довідки в/ч НОМЕР_2 №1762 від 08.10.2020 ОСОБА_5 дійсно в період 2018 - 2020 роках брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і отримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів; стан здоров`я, відповідно до довідки №5 від 12.01.2024, виданої КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради", ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії з 06.01.2024 по даний час, а також згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №522/2024, виданої "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" ОСОБА_5 знаходився в даному закладі в стаціонарі з 06.01.2024 до 16.01.2024 з діагнозом, зазначеним у даній виписці.

Також, слідчий суддя не може залишити поза увагою, що відповідно до заяв від 22.01.2024 та 28.01.2024, засвідчених приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_13 відсутні будь - які претензій, матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 .

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, проти громадського порядку та моральності, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, та нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, за який законом передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, характер інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, за підозрою у вчиненні ним в умовах воєнного стану, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей підозрюваного, що підтверджує ймовірність його свідомої непроцесуальної поведінки. Відтак, вимагає контролю за поведінкою підозрюваного.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

У справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінальних правопорушень (характером кримінальних правопорушень згідно оголошеної підозри) та характером цього запобіжного заходу.

Задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів (ч.2 ст. 296 КК України) за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, та тяжких (ч.4 ст.296 КК України ), за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , та інкриміновані кримінальні правопорушення, характер та обставини їх вчинення.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 березня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. А розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулюватиме його подальшу поведінку.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 березня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Взяти підозрюваного ОСОБА_5 під варту в залі суду, а тримання його під вартою здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Строк тримання під вартою рахувати з 30 січня 2024 року.

Визначити заставу у вигляді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 ( сто п`ятдесят одна тисяча чотириста гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк: ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки на строк до 07 березня 2024 року, тобто в межах строку досудового розслідування:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Строк дії ухвали до 07 березня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_7 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали складено 31 січня 2024 року.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1