Номер провадження: 11-кп/813/1455/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000632 від 24 травня 2022 року відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Перемога Тарутинського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, має на утримані двох неповнолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 - 393 034, 86 гривень у якості компенсації за заподіяну матеріальну шкоду та 80 000 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Вирішено питання з процесуальними витратами та заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 24 травня 2022 року, приблизно о 13 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_8 , допустив порушення вимог п.п.2.3 (б), 10.1, 10.4, горизонтальна розмітка 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. М`ясоїдівська в правій смузі руху, зі сторони вул. Богдана Хмельницького в напрямку вул. Болгарська, поблизу буд.№45, по вул. М`ясоїдівська в Малиновському районі м. Одеси, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну самовпевненість, перед початком повороту ліворуч, розпочав маневр повороту, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «BMW R1250GS ADVENTURE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався в лівій смузі попутного напрямку руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду змінити, вказавши в мотивувальний частині вироку про те, що згідно висновку комп`ютерно-технічної експертизи №22-2763/3107 від 19.07.2022 року дорожньо-транспортна пригода мала місто з вини обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, захисник просив вирок скасувати в частині вирішення цивільного позову та прийняти нове рішення з урахуванням вини обох водіїв в рівній ступені у ДТП та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 РНОКПП НОМЕР_3 на користь потерпілого ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_4 :

матеріальну шкоду за пошкодження мотоцикла в сумі 192 132 грн 42 коп;

моральну шкоду в сумі 20 000 грн;

Рішення в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 вартості за ліки на суму 8 770 грн. 02 коп. скасувати і відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині;

В іншій частині вирок залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що під час ухвалення вироку судом були порушені вимоги ст.374 КПК України, які виразились в тому, що в мотивувальній частині не зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В результаті пригоди, неправомірними діями позивача, відповідач ОСОБА_8 також отримав моральну шкоду у вигляді переляку, автомобіль, що належить йому на праві власності, отримав механічні пошкодження і його необхідно було відремонтувати, автомобіль тривалий період часу знаходився на арештмайданчіку для проведення експертиз, пошкоджений автомобіль до проведення ремонту не можна було експлуатувати. Так як судом не встановлена ступень вини кожного водія, слід вважати, що вони винні в рівній ступені, отже відповідальність за заподіяну моральну шкоду позивач і відповідач повинні також нести однакову.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в поданій апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують особу його особу, а також розглянув цивільний позов потерпілого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просив змінити вирок вказавши в мотивувальний частині вироку про те, що згідно висновку комп`ютерно-технічної експертизи №22-2763/3107 від 19.07.2022 року дорожньо-транспортна пригода мала місто з вини обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , тобто захисник оскаржує фактичні обставини кримінального провадження встановлені судом першої інстанції.

Апеляційний суд не перевіряє доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в частині оскарження фактичних обставин кримінального провадження, оскільки судовий розгляд в суді першої інстанції був здійснений в порядку ст.349 КПК України. При цьому, головуючий суддя роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам процесу наслідки розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, і, що в такому разі обвинувачений буде позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину та не заперечував проти такого розгляду кримінального провадження.

Частиною 2 ст. 394 КПК України прямо передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року по справі 165/2663/19, провадження № 51-2328 км 20 зробив висновок про те, що вирок місцевого суду, ухвалений у порядку ч.3 ст.349 КПК, може бути оскаржений до апеляційного суду, якщо у вимогах, викладених в апеляційній скарзі, йдеться про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого та/або невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченої через м`якість або суворість.

Враховуючи положення ч.2 ст.394 КПК України, а також вищевказаний правовий висновок Верховного Суду, апеляційний суд констатує, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину не можуть бути оскаржені під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в якості обставин, які пом`якшують покарання суд першої інстанції визнав щире каяття обвинуваченого та часткове добровільне відшкодування потерпілому шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_8 встановлені не були.

Також суд першої інстанції врахував, що на утриманні обвинуваченого перебувають дві неповнолітні особи і те, що до кримінальної відповідальності він притягується вперше.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства і призначив йому покарання у виді штрафу.

На переконання апеляційного суду таке покарання є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.129, абз.7 п.2 ч.3 ст.374 КПК, суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Сутність інституту цивільного позову у кримінальному провадженні закладена в положенні ч.5 ст.128 КПК України.

Зміст даної норми закону зводиться до того, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України, а в тих відносинах, що не регулюються даним кодексом, застосовується положення Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня винуватості особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її винуватості, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У даному кримінальному провадженні було достеменно встановлено, що настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді пошкодження належного потерпілому транспортного засобу мотоциклу марки «BMW R1250GS ADVENTURE» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 сталося з вини відповідача ОСОБА_8 .

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №306/08-22 від 04.08.2022 року зробленого ФОП ОСОБА_12 (РОНКПП НОМЕР_5 ) сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 38/21 від 22.01.2021 року, вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ становить 384 264, 84 грн.

Крім того, витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 склали 8770, 02 грн., вони підтверджені наданими до суду доказами, і в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_8 визнав позовні вимоги в цій частині.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції задовольнив в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 393 034, 86 гривень (384 264, 84 грн + 8770, 02 грн.).

В частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди завданої потерпілому, суд першої інстанції належним чином врахував ступень фізичних та душевних страждань потерпілого, прийняв до уваги характер правопорушення, врахував вимоги розумності і справедливості та стягнув з обвинуваченого 80 000 гривень.

Апеляційний суд визнає вирок суду першої інстанції в цій частині також обґрунтованим.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, ст.6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені. При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Апеляційний суд зазначає, що оскаржений вирок суду першої інстанції є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався ухвалюючи вирок.

Під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування постановленого у кримінальному провадженні судового рішення.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Ураховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу

захисника ОСОБА_11 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4