Справа № 526/198/24
Провадження № 1-кп/538/52/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальну справу по матеріалах кримінального провадження № 0000741 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишня Миргородського району Полтавської області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого,

не одруженого,зареєстрованого за адесою:

АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , на утриманні осіб не має,

в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

25.11.2023 в обідній час доби ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні кімнати АДРЕСА_3 , де проживала його знайома ОСОБА_5 , у мобільному телефоні останньої виявив паролі до банківських карток. У цей час у ОСОБА_4 виник прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а саме грошових кощтів з банківського карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , який відкритий та належить ОСОБА_5 . Діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та метою ОСОБА_4 непомітно для ОСОБА_5 взяв з шафи у вказаній кімнаті банківську пластикову картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , володільцем якої є ОСОБА_5 та яка згідно положень ст.1 Закону України «Про інформацію», ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, після чого без відома та дозволу володільця ОСОБА_5 , поклав її собі до кишені одягу. Тим самим здійснив викрадення електронного документа на матеріальному носієві - банківській платіжній картці з корисливих мотивів. З метою реалізації свого злочинного умислу та корисливого мотиву і мети особистого збагачення, достовірно знаючи пін-код до викраденої платіжної карти. ОСОБА_4 цього ж дня о 16 год. 46 хв. прибув до банкомату АТ КБ «ПриватБанк», який розташований на площі Миру, 13-А в м. Гадячі, де здійснив зняття готівки з вказаного рахунку на загальну суму 3 800 (три тисячі вісімсот) гривень, які у подальшому частково використав на власні потреби. Таким чином, ОСОБА_4 , діючи таємно, незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 3 800 гривень, чим завдав їй матеріальних збитків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, пояснив, що дійсно в якийсь день, дату точно не пам`ятає, в обідній час був у потерпілої в гуртожитку по АДРЕСА_4 , де випивали, потім стався конфлікт, була викликана поліція, працівники поліції приїхали, його забрали, перед цим він взяв банківську картку потерпілої, працівники поліції його доставили у військомат, потім відпустили, після чого він зняв з картки гроші, купив сигарети, запальничку і слабоалкогольний напій. Коли повернувся до потерпілої, віддав її картку, там вже бути працівники поліції, які відвезли їх у відділок, і там вже віддав кошти. Тоді був сильно випивши.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що дійсно обвинувачений без її дозволу взяв її банківську картку, зняв кошти, проте у відділку поліції 3400 грн повернув, і в подальшому повернув решту, на даний час вона співмешкає з обвинуваченим, претензій до нього не має, просила суворо його не карати.

Обвинувачений не заперечує правильність кваліфікації дій органами досудового розслідування, а також критично ставиться до вчинених ним кримінальних правопорушень, щиро розкаюється у вчиненому.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті в межах висунутого звинувачення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин в межах висунутого звинувачення із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, суд вважає, що його вина у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України. та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення документу та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Так, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, якізгідно зі ст. 12 КК України є відповідно проступком та тяжким злочином, та наступні дані про особу винного.

Так, за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, притягувався до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро розкаявся.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи щире каяття обвинуваченого таактивне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, враховуючи наведені вище дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, спричинена майнова шкода повністю відшкодована потерпілій,та наявність пом`якшуючих покарання обставин, не зважаючи на обтяжуючу покарання обставину, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остоточно визначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В той же час, виходячи з того ж таки принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини справи, характер вчинених ним дій, особу обвинуваченого, та позицію потерпілої, суд приходить до висновку про можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, дозволить забезпечити належний контроль за його поведінкою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України - покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 185КК України - покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази у кримінальному провадженні: грошові кошти у сумі 3400 грн купюрами по 500 грн в кількості 6 шт та купюрами по 200 грн в кількості 2 шт, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити останній.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням обмежень передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Лохвицького

районного суду ОСОБА_1