Провадження № 1-кп/206/69/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_12

захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_14 ,

захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_15 ,

захисника обвинувачених, адвоката ОСОБА_16 ,

адвоката ОСОБА_17 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_18 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000034 від 31.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000034 від 31.01.2020.

До Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_18 про скасування арешту майна, яке обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2023 року в кримінальному провадженні 0000034 було задоволено частково клопотання слідчого та накладено арешт, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, а саме на: автомобіль марки Maserati Ghibli, 2017 р.в., VIN НОМЕР_1 , д/з НОМЕР_2 , що зареєстрований на праві власності за мною ОСОБА_18 .

Імперативними вимогами ч. 1 ст. 174 КПК України визначено: власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Стверджую, що присутні одночасно дві самостійні підстави для скасування арешту:

В подальшому застосуванні заходу відпала потреба

Арешт накладено необґрунтовано.

По-перше, він як власник майна не є не підозрюваним не обвинуваченим в даному з кримінальному провадженні та не має до нього жодного відношення.

Пo-друге, арешт накладено з тих підстав ніби-то майно є речовим доказом.

Частина 1 ст. 98 КПК України містить чіткий та вичерпний перелік ознак речового доказу, саме: Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, якість бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Належний йому автомобіль не має жодних ознак речового доказу в даному кримінальному провадженні, жодні слідчі дії з автомобілем не проводилися, він як власник майна жодного разу слідчим не викликався.

Стала судова практика з цього приводу містить наступні правові позиції:

Волинський апеляційний суд 12.12.2019 року справа 161/19647/19

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про те, що стороною обвинувачення не доведено незаконність походження вказаних коштів.

При цьому матеріали провадження не містять жодних доказів, які вказували б на те, що вилучені при обшуку гроші можуть бути предметом вчинення кримінальних правопорушень чи зберегли на собі їх сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розгляду кримінального провадження.

Одеський апеляційний суд 11.03.2020 року справа 947/2066/20

Відмовляючи у задоволенні решти майна зазначеного у клопотанні слідчий суддя обґрунтував зазначені висновки тим, що у клопотанні не доведено будь-якого відношення решти майна до розслідуваного кримінального провадження.

Львівський апеляційний суд ухвала від 20.01.2020 року справа 463/10871/191

Із змісту клопотання залишається незрозумілим, яким критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає визначене у клопотанні слідчого майно, на яке він просить накласти арешт, а також яким чином вилучене майно має відношення до кримінального провадження № 0000850 від 23.08.2019.

Суддя, який слухає дану справу застосовував наступні правові позиції

Ухвала від 24.05.2018 року справа 206/4762/17

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, долучені до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, дійшов до висновку про те, що підстави для задоволення клопотання про арешт майна відсутні та те, що клопотання є безпідставним та не обґрунтованим відповідно до вимог ст. ст. 170-173 КПК України, крім того, клопотання не містить інформацію про можливість використання нерухомого майна як доказу у кримінальному провадженні відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 цього Кодексу.

Кінець цитати.

Ухвала від 13.02.2020 року справа 206/630/20

Проте слідчому судді не наведено достатніх даних на підтвердження того, що вказане майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні, яке здійснюється за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Кінець цитати.

Ухвала від 17.07.2019 року справа 206/3883/19

Слідчим не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків.

Кінець цитати

Ухвала від 18.07.2019 року справа 206/3898/19

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, просив застосувавши вищезазначені підходи в даному кримінальному провадженні арешт накладений Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2023 року в кримінальному провадженні 0000034 на: автомобіль марки Maserati Ghibli, 2017 р.в., VIN НОМЕР_1 , д/з НОМЕР_3 скасувати.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заперечував, проти задоволення вказаного клопотання, зазначивши, що вказаний у клопотанні автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, яке виділене в окреме кримінальне провадження, так як у зазначеному автомобілі знайшли мобільний телефон підозрюваного, в якому були фотографії наркотичних засобів, але арешт накладався за номером кримінального провадження, яке розглядається. Разом з тим зазначив, що ОСОБА_18 є батьком колишньої дружини підозрюваного, матеріали кримінального провадження виділені в окреме кримінальне провадження та він не мав змоги придбати вказаний автомобіль, що підтверджується довідкою про його доходи. При розмові з ОСОБА_19 , останній пояснив, що гроші на це авто він взяв у борг у ОСОБА_20 , але у зазначеному кримінальному провадженні та у виділеному кримінальному провадженні ОСОБА_19 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, а також не є особою, щодо якої здійснюється будь-яке кримінальне провадження, на досудовому слідстві він також не допитувався в жодному статусі.

У підготовчому судовому засіданні адвокат ОСОБА_16 , адвокат ОСОБА_12 , адвокат ОСОБА_13 , адвокат ОСОБА_17 та адвокат ОСОБА_14 підтримали зазначене клопотання зазначивши, що ОСОБА_18 не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, навіть не був допитаний протягом року, а матеріали відносно особи, яка користувалася вказаним транспортним засобом взагалі виділені в окреме кримінальне провадження, автомобіль піддається іржі протягом року на стоянці, а власник, в порушення вимог Конституції України позбавлений розпоряджатися своїм власним майном.

У підготовчому судовому засіданні захисники обвинувачених та обвинувачені зазначили, що не заперечують проти задоволення вказаного клопотання.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, вивчивши додатки до вказаного клопотання, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 10.02.2023 проведено обшук автомобіля Maserati Ghibli, 2017 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 . У ході обшуку вилучено: два мобільні телефони; довіреність на ім`я ОСОБА_20 від 02.12.2022 року; акт виконаних ремонтних робіт від 03.02.2023 року на зазначений автомобіль; постанова про накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_20 ; три гвинтові ключі та п`ять ключів на карабіні з одним магнітним ключем.

З матеріалів долучених прокурором у судовому засіданні вбачається, що автомобіль Maserati Ghibli, 2017 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 було арештовано та направлено на зберігання.

Постановою слідчого третього СВ (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР у міста Полтаві від 12.02.2023 автомобіль марки Maserati Ghibli, 2017 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000034 від 31.01.2020.

З витягу наданого прокурором вбачається, що автомобіль марки Maserati Ghibli, 2017 р.в., VIN НОМЕР_1 , д/з НОМЕР_3 належить ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та він є його власником відповідно до договору купівлі-продажу від 28.10.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Згідно ст. 8 КПК України: кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В статті 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої повноваження. Згідно із статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної чи творчої діяльності.

Згідно з положеннями ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, встановлено: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначені положення гарантують право кожної особи мирно володіти своїм майном, виходячи з чого, при вирішенні питання про накладення та скасування арешту на майно особи, суду необхідно ретельно перевіряти усі обставини справи та наявність підстав для застосування або скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснив, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

07.02.2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було підготоване «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження», викладене у формі Роз`яснення, у пп. 2 п. 2.6. якого йдеться про наступне: «щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру».

Також зазначає, що необхідно звернути увагу суду на установлену практику Європейського суду з прав людини, а саме: володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, 8егіез А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, 8егіез А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, 8егіез А N 98).

Прокурором не доведено, що транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_18 , є саме тим матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000034 від 31.01.2020.

Враховуючи вище викладене, та ту обставину, що власник транспортного засобу Maserati Ghibli, громадянин ОСОБА_18 , у кримінальному провадженні не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, а також не є особою, щодо якої здійснюється будь-яке інше кримінальне провадження, а також, враховуючи той факт, що транспортний засіб Maserati Ghibli, 2017 р.в., VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 відповідно до ст. 98 КПК України не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000034 від 31.01.2020, так як належний йому автомобіль не має жодних ознак речового доказу в даному кримінальному провадженні, жодні слідчі дії з автомобілем не проводилися, він як власник майна жодного разу слідчим не викликався, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, а арешт накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17.02.2023, щодо транспортного засобу Maserati Ghibli, 2017 р.в., VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, ст.ст. 170-171, 174, 314-316, 350, 369-372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_18 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000034 від 31.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307, ч.4 ст.28 ч.3 ст.311, ч.4 ст. 28, ч.2 ст. 317 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17.02.2023 року в кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000034 від 31.01.2020, а саме на автомобіль марки Maserati Ghibli, 2017 р.в., VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та повернути власнику за належністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1