Провадження № 1-кс/932/4536/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ, Донецької області, українця, громадянина України, із неповною вищою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в провадження слідчого судді ОСОБА_1 розподілено вищевказане клопотання, яке обґрунтовано наступним.

Узагальнені доводи клопотання.

Слідчим відділом ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.12.2023 в 21:30 невстановлені особи матеріали відносно яких виділено в окреме провадження знаходились за адресою: м. Дніпро, бульвар Європейський біля буд. №2 де останні словесно знущались над безхатьком анкетні дані якого в ході проведення досудового розслідування встановити не видалось можливим.

В подальшому, за вказаною адресою знаходився раніше незнайомий їм потерпілий ОСОБА_8 , який здійснював продаж квітів. Побачивши невстановлених осіб, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, ОСОБА_8 вирішив втрутитись, та відвів невідомого безхатька від невстановлених осіб матеріали відносно яких виділені в окреме провадження в результаті чого між потерпілим та невстановленими особами виник словесний конфлікт, в подальшому, невстановлені особи матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, домовились між собою нанести тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , після чого, один з невстановлених осіб матеріали відносно яких виділено в окреме провадження взяв потерпілого за шию та повалив останнього на землю, в той час як інші співучасники кримінального правопорушення, діючи відповідно до відведених їм ролей у скоєнні кримінального правопорушення, діючи умисно, перебуваючи у громадському місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиставляючи себе загальновизнаним у суспільстві правилам поведінки та нормам моралі, маючи намір самоутвердились за рахунок приниження іншої особи, з хуліганських спонукань почали бити потерпілого

ОСОБА_8 руками та ногами в область голови та тулубу, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м?яких тканин голови, після чого, потерпілому вдалось відійти на деяку відстань від останніх.

В цей час, один із невстановлених осіб матеріали відносно яких виділені в окреме провадження здійснив телефонний дзвінок до ОСОБА_4 з метою залучення останнього до вчинення кримінального правопорушення.

21.12.2023 близько 21:50 год. ОСОБА_4 прибув за адресою: м. Дніпро, бульвар Європейський біля буд. № 2 де спільно з невстановленими особами матеріали відносно яких виділено в окреме провадження діючи умисно, перебуваючи у громадському місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиставляючи себе загальновизнаним у суспільстві правилам поведінки та нормам моралі, маючи намір самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи, з хуліганських спонукань почав ламати квіти та трощити вази в яких стояли вищевказані квіти, які належать потерпілому ОСОБА_8 , в той час як інші учасники били потерпілого ОСОБА_8 руками в область голови, спричиняючи останньому тілесні ушкодження та фізичний біль.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства що супроводжується особливою зухвалістю вчиненого групою осіб кваліфікуються за ч.2 ст.296 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 21.12.2023 року близько 21:50, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: м. Дніпро, бульвар Європейський біля буд. №2, побачив букет з квітами «Хризантеми», які стояли у вазі, та які належать потерпілому ОСОБА_8 , які ОСОБА_4 визначив предметом вчинення кримінально протиправного посягання, після чого реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, при цьому достовірно знаючи, що на всій території У країни з 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, введено в воєнний стан, строк дії якого Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 продовжено з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, в подальшому, усвідомлюючи те, що його дії є явними для оточуючих, а також те, що останній знаходиться у місці масового скупчення людей, діючи умисно, відкрито, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, взяв з вази букет квітів «Хризантеми» вартістю 400 грн, який належить потерпілому ОСОБА_8 та попрямував до свого автомобіля марки BMW 325 КЕ3619 АВ.

ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, сів до свого автомобіля марки BMW 325 КЕ3619 АВ та поїхав з місця вчинення злочину, та таким чином отримав можливість розпоряджатися викраденим майном, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 400 грн.

За сукупністю дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

Сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід та визначити заставу.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру частково. Пояснив, що у нього виник конфлікт із власником квітів, тому він на нервах розбив 4 вази, а також взяв квіти. Тілесних ушкоджень нікому не спричиняв, зауважень не отримував, громадський порядок грубо не порушував. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник також заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені, тому просить застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обставини, які встановлені слідчим суддею.

У провадженні СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001532 від 22.12.2023.

Встановлено, що ОСОБА_4 за адресою: м. Дніпро, бульвар Європейський біля буд. №2, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, та в ході конфлікту з раніше невідомим гр. ОСОБА_8 , почав трощити вази з квітами, розбивши таким чином 4 вази. Після чого з місця події ним було підібрано букет з квітів у кількості 7-8 штук.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України.

В той же час матеріалами клопотання не доведено, що кримінальне правопорушення було скоєно групою осіб, оскільки не встановлено інших учасників злочину. Факт нанесення будь-кому тілесних ушкоджень не підтверджується, оскільки немає медичних документів або довідки з лікарні.

Зауважень від сторонніх осіб учасники конфлікту не отримували. Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ніхто не припиняв.

Отже, кваліфікація за ч. 2 ст. 296 КК України викликає обґрунтовані сумніви, однак на цій стадії досудового розслідування слідчий суддя не може втручатись у повноваження слідчого та надавати правильну кваліфікацію злочинного діяння.

Таким чином, підозру за фактом вчинення хуліганства ОСОБА_4 слід визнати обґрунтованою.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України, то в ході розгляду клопотання не встановлено, що підозрюваний мав корисливий мотив на скоєння даного злочину. Скоріш за все, квіти були протиправно вилучені у потерпілого з хуліганських мотивів, та спричинення у зв`язку з цим моральних страждань ОСОБА_8 за втрату свого майна.

В матеріалах клопотання відсутня будь-яка інформація щодо вартості квітів, та їх належності потерпілому на підставі права власності, тому дані квіти не мають істотної вартості для потерпілого, а відтак цей злочин є малозначним та не може бути кримінально караним діянням.

Отже, в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України підозра не підтверджується об`єктивними даними, тому визнається слідчим суддею необґрунтованою.

22 грудня 2023 ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

22.12.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 186 КК України

Релевантні джерела права.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Резолюції Комітету міністрів Ради Європи № 11 від 9 квітня 1965 року «Взяття під варту» і Рекомендацією R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду», Комітет міністрів рекомендував дотримуватися таких принципів при розгляді питання про застосування запобіжного захід як взяття під варту:

взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням всіх обставин справи;

взяття під варту повинно розглядатися як виняткова міра;

взяття під варту повинно застосовуватися або продовжуватися лише в разі суворої необхідності і не повинно застосовуватися для цілей покарання;

особу, взяту під варту, має бути поінформовано про свої права і про порядок їх здійснення.

Завдання кримінального провадження сформульовано в ст. 2 КПК. Ними є:

1) захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень;

2) охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження;

3) забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як викладено у окремій думці судді ЄСПЛ Калайджиєвої в рішенні «Шалімов проти України» від 04.03.2010 р. «будь-яка концепція «автоматичної законності» позбавлення свободи несумісна з принципами Конвенції і немає сумніву, що пункт 4 статті 5 Конвенції є процесуальною гарантією та засобом юридичного захисту проти такого тримання під вартою».

У відповідності до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім інших, і запобіжні заходи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є одним з видів запобіжних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжний заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо ризиків, які заявлені прокурором.

На ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину. Розуміючи такий розмір покарання, підозрюваний може вдатись до переховування, порушити процесуальні обов`язки. Тому цей ризик є доведеним прокурором. Водночас тяжкість покарання не є тією обставиною, з якою процесуальний закон пов`язує застосування найсуворіших запобіжних заході. Максимальний термін покарання 4 роки за хуліганство, тобто така тяжкість покарання не може спонукати підозрюваного до переховування, оскільки останній раніше не судимий, тому із застосуванням ст. 75 КК України може отримати не реальне покарання, а покарання із випробуванням.

Тяжкість покарання за ч. 4 ст. 186 КК України не враховується, оскільки цей злочин є малозначним, тобто не спричинив і не міг спричинити шкоди охоронюваним законом правам і інтересам особи, з огляду також на те, що майно були пошкоджено (знищено) в результаті конфлікту та хуліганських дій, тому корисливого умислу не встановлено.

Щодо ризику впливу на свідків чи потерпілого, то у даному кримінальному провадженні показання свідка не є вирішальними, оскільки підтверджуються й іншими засобами доказування, зокрема, відеозаписом. Крім того, потерпілий та свідки вже допитані, тому вплив на них не призведе до погіршення позиції обвинувачення, тому й впливати на них підозрюваному нема ніякого сенсу. Отже, цей ризик не доведений.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то схильність підозрюваного до вчинення нових злочинів є лише припущенням прокурора, оскільки ОСОБА_4 судимості не має, уперше вчинив злочин невеликої тяжкості, характеризується посередньо, тому скоювати новий злочин не буде. Відтак, цей ризик також не підтверджується.

Висновки слідчого судді.

За результатами розгляду клопотання встановлена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу слід врахувати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, тобто найбільш суворим і обтяжливим. Проте обрання такого запобіжного заходу не може обґрунтовуватись виключно тяжкістю покарання, оскільки така обставина оцінюється у сукупності з іншими факторами.

Вивчивши особу підозрюваного, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання, має на утриманні дитину, характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався. Ці обставини вказують на те, що у нього існують міцні соціальні зв`язки у місці проживання, тому вважаю, що інші запобіжні заходи також здатні запобігти ризикам та забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Отже, прокурором не доведено, що виключно тримання під вартою зможе запобігати ризику переховування.

Перевіряючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, вважаю можливим застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання, встановивши заборону покидати житло цілодобово та носити засіб електронного контролю. Також необхідно покласти на нього процесуальні обов`язки, а саме прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора або суду, у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд, здати слідчому паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання слідчого, та застосовує більш м`який запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 181, 193, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши залишати це житло цілодобово.

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

-з`являтись за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-не покидати територію м. Дніпро без дозволу слідчого чи прокурора;

-здати слідчому паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

-носити електронний засіб контролю.

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Підозрюваного доставити за місцем відбуття домашнього арешту, після чого звільнити з під варти.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього даної ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло цілодобово, в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали встановити до 19.02.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ