Провадження № 1-кп/638/1781/23
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002336 від 14 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2023 року до Дзержинського районного суду м. Харкова з Ізюмської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002336 від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 22 грудня 2023 року прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, яке обґрунтоване тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України та неможливістю запобігти їх настанню більш м`яким запобіжним заходом.

Захисник проти клопотання заперечував з тих підстав, що відсутні ризики, на які посилається прокурор. Окрім того вважає, що прокурором не доведено можливість запобігти настанню зазначених ризиків застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений підтримав позицію захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року на час судового провадження обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб до 14 січня 2024 року з визначенням застави у розмірі 53680,00 грн.

Підставою для обрання запобіжного заходу була встановлена наявність ризиків передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме, що у разі перебування обвинуваченого на волі він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Станом на день проведення судового засідання суду не надано достатніх належних доказів усунення ризиків, які послужили підставою для обрання запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою.

Залишається достатньо підстав вважати, що ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, малолітніх дітей на утриманні не має, також раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, які в свою чергу є стримуючим фактором спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Окрім того суд враховує, що кримінальне правопорушення, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 , вчинено в період іспитового строку відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова 08.06.2023 року, що свідчить про неможливість зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з тримання під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Суд зазначає, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 , в сукупності з даними про його особу, зокрема відсутність міцних соціальних зв`язків та наявність непогашених судимостей, а також іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування та інших ризиків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що останні ще не допитані у судовому засіданні, а тому ОСОБА_5 може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів на свою користь.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення продовжує існувати поза розумним сумнівом, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, вчиненому в умовах воєнного стану та під час іспитового строку. Вказане свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів, а враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема відсутність офіційного місця роботи та заробітку, може свідчить про те, що злочинна діяльність може бути джерелом його доходу.

Судом вивчалась можливість зміни щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого. Однак, враховуючи реальне існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, особу обвинуваченого, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти настанню ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням усіх обставин справи, виходячи з того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд дійшов висновку, що ризики, які були встановлені судом при обранні запобіжного заходу на час судового провадження, продовжують існувати, і при цьому їх настанню неможливо запобігти застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. 177, 182, 199, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0002336 від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб - до 19 лютого 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1