Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/1083/23
В И Р О К

Іменем України

10 січня 2024 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повною технічною фіксацією в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203 від 24.07.2023 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, на утриманні осіб немає, військовозобов`язаного, який участі в АТО та ООС не брав, особою з інвалідністю та депутатом не є, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України,-

в с т а н о в и в:

22.07.2023 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи на території «Привокзального ринку» за адресою: вул. Магістральна, 33, м. Гребінка Лубенського району Полтавської області допомагав ОСОБА_8 та її дочці ОСОБА_9 за певну грошову плату. В подальшому не отримавши визначену суму, яка йому була обіцяна, ОСОБА_7 , помітив на товарній лавці жіночу сумку, з якої виглядав персональний документ, а саме: паспорт громадянина України та в цей час в нього виник умисел на його викрадення.

Після чого ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вказаний паспорт громадянина України є важливим особистим документом, втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно таємно заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 09.06.2015 року Лохвицьким РС УМВС України на ім`я ОСОБА_9 , з метою змусити матір ОСОБА_9 . ОСОБА_8 повністю з ним розрахуватися згідно попередньої домовленості.

Крім цього, 22.07.2023 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебуваючи на території «Привокзального ринку» за адресою: вул. Магістральна, 33, м. Гребінка Лубенського району Полтавської області витягуючи паспорт, який виглядав з жіночої сумочки ОСОБА_9 , що знаходилася на товарній лавці, помітив у сумці ще й банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , яка згідно ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБ України від 05.11.2014 №705, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засобом доступу до банківського рахунку.

Після цього, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав вищевказану банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , належну потерпілій ОСОБА_9 , після чого разом з викраденим покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч.3 ст.357 КК України, як незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та за ч.1 ст.357 КК України, як викрадення офіційного документу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні на запитання передбачені ст.348 КПК України, ОСОБА_7 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч. 1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України, обставини яких викладені в обвинувальному акті від 31.07.2023 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду, надала заяву в якій просила розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі. Цивільний позов в справі не заявлений. Її неявка не перешкоджає проведенню судового засідання у справі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст. 357 та ч.3 ст.357 КК України і обставини яких викладені в обвинувальному акті від 31.07.2023 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні, у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 надав наступні покази.

В липні 2023 року на прохання гр. ОСОБА_8 він допомагав їй по домогосподарству, за що остання повинна була сплатити йому грошові кошти. Так на його вимогу про оплату, остання сказала, що потрібно йти на базар, щоб вона взяла в когось гроші. 22.07.2023 перебуваючи разом з нею на території «Привокзального ринку» за адресою: вул. Магістральна, 33, м. Гребінка Лубенського району Полтавської області, остання пішла шукати гроші, а сумку залишила на прилавку біля нього. В цей час він побачив що з сумки виглядає паспорт та банківська картка, які він вирішив взяти, для того, щоб змусити останню розрахуватись з ним згідно домовленості. Дані документи були на ім`я ОСОБА_9 , яка є донькою ОСОБА_8 . Коли остання повернулась, то повідомила йому, що грошей немає, на що він сказав, що взяв паспорт і карту, та поверне її тоді коли остання з ним розрахується, після чого пішов додому. Наступного дня приїхали працівники поліції, сказали, що поступило звернення, на їх вимогу він віддав їм паспорт та банківську картку. Він розуміє, що вказані документи є офіційними, і він не мав права їх забирати.

Дані покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, суд находить їх достатніми та істинними.

В судових дебатах прокурор ОСОБА_4 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно нього доцільно обрати покарання в межах санкцій статей кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 року, за ч.3 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 місяць. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяць, та звільнити його від відбуття покарання встановивши іспитовий строк. Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є достовірними, і підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Так, дії ОСОБА_7 по одному епізоду кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як дії, які виразилися у привласненні офіційного документу.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною. Вказана карта, яку незаконно привласнив ОСОБА_7 згідно положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом.

Суд дійшов до переконання, що обвинувачений повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, дії ОСОБА_7 по іншому епізоду кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України, як дії, які виразилися у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною. З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, за ч.1 та ч.3 ст.357 КК України віднесено до кримінальних проступків.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_7 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування та судом не встановлено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_7 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_7 , який має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,. За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» року ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра, фтізіатра та нарколога не перебуває.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_7 на обліку не перебуває.

Також враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 не є депутатом чи інвалідом, не має сім`ї, офіційно працевлаштований, перебуває на військовому обліку.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяць.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.

Кримінальним правопорушенням майнову шкоду не завдано.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовувався, підстав для його обрання відсутні.

Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, ч. 3, ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 50, 65-67, ч.1 ст.70, ст. ст.75, 76, ч. 1 ст. 357, ч.3 ст.357 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків) передбачених ч.1 ст. 357 КК України та ч.3 ст. 357 КК України та призначити покарання:

- ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

- ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 10.01.2024 року.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи засудженого.

Речові докази:

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 09.06.2015 року Лохвицьким РС УМВС України на ім`я ОСОБА_9 та банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 - залишити у її розпорядженні.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_1