Справа № 127/4920/21
Провадження № 1-кп/127/224/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Вінниці клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, відомості про яке внесено 16.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000289, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою мотивуючи тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому не зменшилися, відтак підстав для його зміни, скасування немає. Прокурор зазначив, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду умисних кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк, тому може переховуватись від суду. Також прокурор просив врахувати, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, тому існує ризик вчинення інших аналогічних правопорушень. У обвинуваченого ОСОБА_4 , на думку прокурора, відсутні вагомі соціально стримуючі фактори, останній не має стабільного джерела доходу, неодружений, не має утриманців. Вищевказані обставини дають підстави прокурору вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, мотивуючи тим, що прокурор вже вп`яте заявляє суду аналогічного змісту клопотання про продовження строку тримання під вартою, жодним чином не мотивує заявлені ризики та не зазначає про виникнення нових підстав для застосування до особи найсуворішого виду запобіжного заходу. Також захисник зауважила, що її підзахисний вже протягом тривалого часу утримується під вартою, що є недопустимим, а тому є всі підстави для зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з утриманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, просив суд змінити йому запобіжний захід.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку обраного обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Також суд враховує положення п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», відповідно до якого нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України, суд при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу повинен встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні умисних кримінальних правопорушень за які, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у виді позбавлення волі на певний строк. На переконання суду, існує ризик того, що у разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, останній може переховуватись від суду, з метою уникнення призначеного покарання, у разі визнання його винним.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України»).

Судом прийнято до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою раніше судимою. Захисником обвинуваченого не надано суду доказів працевлаштування ОСОБА_4 до затримання, тобто у останнього відсутнє постійне джерело доходу. Інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення за які передбачена відповідальність за ст. 185, ст. 190 КК України, вчинені з корисливих спонукань. Відтак, на переконання суду, у разі зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, останній може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення з корисливих міркувань.

При вирішенні заявленого клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу судом також враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується, в тому числі й у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі, вчиненому з корисливих мотивів, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, такому, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань, а також обвинувачується за ч. 1 ст. 127 КК України, а саме у катуванні, тобто умисному заподіянні морального страждання шляхом інших насильницьких дій з метою залякування потерпілої. Крім вищевикладеного, судом врахована стала позиція потерпілих, які наполягали на продовженні ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зокрема, потерпіла ОСОБА_6 під час свого допиту в судовому засіданні повідомила про те, що ОСОБА_4 , перебуваючи під вартою в умовах СІЗО, телефонував їй в нічну пору доби та погрожував. Відтак, на переконання суду, існує ризик впливу на потерпілих з метою зміни їх показів.

Крім того, існує ризик, що у разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, останній може перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді іншим чином.

Судом також врахована та обставина, що обвинувачений має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, а саме матір. Однак вказані обставини не виключають того, що останній перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, чи іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження.

З адміністрації ДУ «Вінницька УВП (№1)» до суду не надходило будь-яких відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 з урахуванням стану здоров`я, не може перебувати у вищевказаній установі.

Таким чином, на переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора судом враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, тому суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 24.10.2023 до 22.12.2023 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької окружної прокуратури для відома.

На ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: