УХВАЛА

про арешт майна

27 жовтня 2023 року м. Рівне

Слідча суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшої слідчої в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області підполковниці поліції ОСОБА_4 в рамках кримінального № 0000069 від 11.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України (далі - це ж кримінальне провадження) про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Слідча у рамках кримінального провадження № 0000069 від 11.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням у якому просить суд накласти арешт на речі вказані у клопотанні.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що до групою осіб з числа місцевих мешканців сіл Кідри та Озеро Вараського району, за попередньою змовою, систематично вчиняють незаконні порубки дерев цінних порід, що спричиняє тяжкі наслідки. Дана група осіб, діючи умисно, за попередньою змовою, на систематичній основі з 2022 року по даний час здійснюють незаконні порубки цінних порід дерев у лісових масивах на території Рівненської області, зокрема, в лісових масивах поблизу населених пунктів с. Кідри, с. Озеро Вараського району, а також на землях лісогосподарського призначення Філії «Рафалівське лісове господарство» ДП «Ліси України» () за допомогою спеціального обладнання, яке перевозиться на вказану місцевість невстановленими транспортними засобами, з метою його подальшого збуту, передачі, пересилання, перевезення, переробки.

Враховуючи викладене, 11.10.2023 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук у будівлі, на прилеглій території, складових приміщеннях, комірчинах, підвальних приміщеннях та земельній ділянці що відносяться до об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером місця розташування земельної ділянки :01:042:0044, (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна: 254) та які належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході даного обшуку було вилучено мобільний телефон смартфон «Infinix» IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 .

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України вищезазначені вилучені речі вважаються тимчасово вилученим майном.

Вказані матеріальні об`єкти вилучені в ході обшуку визнані речовими доказами у порядку ст. 98 КПК України постановою від 11.10.2023 і мають доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вони є доказами злочину щодо якого триває досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

Слідчий у клопотанні вказав, що з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно із забороною можливості використовувати вказане майно, розпоряджатись будь-яким чином, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідча у клопотанні вказала, що з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно із забороною можливості використовувати вказане майно, розпоряджатись будь-яким чином, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Слідчий в судовому засіданні повінстю підтримав клопотання, просив його задоволити з викладених у ньому підстав.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання задоволення не підлягає..

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Судом встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській област проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000069 від 11.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

11.10.2023 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук у будівлі, на прилеглій території, складових приміщеннях, комірчинах, підвальних приміщеннях та земельній ділянці що відносяться до об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером місця розташування земельної ділянки :01:042:0044, (реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна: 254) та які належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході даного обшуку було вилучено мобільний телефон смартфон «Infinix» IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як видупокарання абозаходу кримінально-правовогохарактеру щодоюридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.

Слідча у клопотанні просить накласти арешт на мобільний телефон смартфон «Infinix» IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ., власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення збереження його, як речового доказу, однак рішення про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні слідчий суду не надав.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1частини другої статті 170цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього Кодексу); 4)розмір шкоди,завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 5 )розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Згідно ч. 1ст. 173КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладене, вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, а також що слідчий у клопотанні не навів нових достатніх обґрунтувань щодо необхідності арешту майна, яке значення майно має для кримінального провадження, слідчий суддя не вбачає правових підстав для накладення арешту на майно, про яке йдеться у клопотанні, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, те що слідчим не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173,395 КПК України, слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання старшої слідчої в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області підполковниці поліції ОСОБА_4 в рамках кримінального № 0000069 від 11.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК Україниро накладення арешту на мобільний телефон смартфон «Infinix» IMEI: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , котрий вилучено 11.10.2023 в ході проведення обшуку у будівлі, на прилеглій території, складових приміщеннях, комірчинах, підвальних приміщеннях та земельній ділянці що відносяться до об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером місця розташування земельної ділянки :01:042:0044 та які належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_7