Провадження №11-кп/801/810/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Хмельницького обласного суду від 23.12.1998 у відповідність до вимог чинного законодавства,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Хмельницького обласного суду від 23.12.1998 у відповідність до вимог чинного законодавства.

У поданій апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував практику Європейського суду з прав людини як норми прямої дії у національному законодавстві у випадках неврегульованості такого питання національним законодавством з урахуванням даних про особу засудженого та конкретної справи.

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та звільнення його від відбування покарання, обмежившись відбутим терміном покарання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав оцінку його доводам про те, що тривалий час адміністрацією установи відбування покарань порушується його право на відправку та отримання поштової кореспонденції, також адміністрація не вживає будь-яких заходів щодо відновлення його паспорта, у зв`язку з чим він не може вирішити ряд соціальних питань, він тривалий час звертався до різних судів зі скаргами, проте вони за належністю не дійшли. Крім того зазначає, що довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочин у віці понад 65 років, а йому зараз 66 років і він утримується у жахливих умовах, маючи поганий стан здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_6 , який просив відмовити у їх задоволенні, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 , 1957 року народження, засуджений вироком Хмельницького обласного суду від 23.12.1998 до смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього належного йому майна. Відповідно до ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 вирок змінено та призначене покарання у виді смертної кари розстрілу, замінено на покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві особистої власності майна.

На даний час ОСОБА_7 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Відповідно до ч.2 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі не застосовується до осіб, що вчинили злочини у віці до 18 років і до осіб у віці понад 65 років, а також до жінок, що були в стані вагітності під час вчинення злочину або на момент постановлення вироку, а також у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 68 цього Кодексу.

Трактування засудженим положень ст.64 КК України не узгоджується як із змістом самої норми, так і з правовим механізмом звільнення осіб від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Указаною статтею безальтернативно визначено, що віковий ценз для осіб, які вчинили злочини, і до них має бути застосовано покарання у виді довічного позбавлення волі, враховується лише при призначенні їм покарання і її положення не підлягають застосуванню під час виконання вироку.

Згідно з положеннями ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Згідно з ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

На виконання рішень Європейського суду з прав людини з метою усунення проблеми відсутності у суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану», які набрали чинності 06.11.2022.

Вказаними Законами внесено зміни до КК України, КПК України та КВК України, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, зазначеними Законами внесені зміни до положень ст. 82 КК України, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому, ч. 5 ст. 82 КК України визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Отже, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таким чином, КК України передбачено можливість умовно-дострокового звільнення засудженого після звернення його до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким його видом, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не є строковим та в порядку ст. 82 КК України не замінено на позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, з урахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 .

Окрім цього, колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_7 з приводу того, що адміністрацією установи відбування покарань порушується його право на відправку та отримання поштової кореспонденції, оскільки з доданих засудженим до апеляційної скарги копій листів вбачається, що він багаторазово звертався до органів прокуратури різних рівнів із заявами, які були розглянуті.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Хмельницького обласного суду від 23.12.1998 у відповідність до вимог чинного законодавства - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4