Дата документу 04.01.2024 Справа № 333/4998/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/391/24 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/4998/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт Степногірськ Василівського району Запорізької області, зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 29.06.2022 року, знаходячись у парку Гагаріна по вул.Чумаченко у м.Запоріжжі, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання бойових припасів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбала 163 бойові патрони до нарізної зброї, після чого поклала їх до полімерного пакету та пересувалась по території Комунарського району м.Запоріжжя, при цьому без передбаченого законом дозволу зберігала їх при собі до моменту її вилучення.

29.07.2022 року приблизно о 10 год. 20 хв. ОСОБА_8 , пересуваючись по території Комунарського району м.Запоріжжя поблизу будівлі №32 по вул. Чумаченко, була зупинена працівниками поліції, які в ході проведення поверхневої перевірки виявили в останньої при собі 163 предмети схожі на патрони. Під час огляду місця події у ОСОБА_8 вилучено вказані предмети, які згідно висновку експерта придатні до стрільби.

Обвинувачена на момент вчинення злочину мала прізвище « ОСОБА_9 », яке в подальшому після реєстрації шлюбу 20.09.2022 року змінила на « ОСОБА_10 ».

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК, як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Їй призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2022 року остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.75 КК. Свої вимоги мотивувала тим, що призначене обвинуваченій покарання є занадто суворим та не відповідає тяжкості кримінального правопорушення. ОСОБА_8 визнала свою провину у повному обсязі, щиро покаялась, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, захисник зазначає, що діями обвинуваченої шкоди державі не завдано. За таких обставин, на думку захисника, наявні всі підстави для призначення обвинуваченій покарання із застосуванням звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника та обвинуваченої, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі захисник вимагала призначити обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст.75 КК. Проте такі вимоги захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Регламентовані ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Призначаючи захід примусу щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину. При цьому, виконуючи приписи ст.65 КК, суд зважив на обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття у вчиненому. Обставин протилежного змісту не встановлено.

Крім того, всупереч протилежним аргументам захисника, районним судом обґрунтовано враховано і дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, не працевлаштована, одружена, має малолітню дитину, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває.

Аналізуючи зміст ст.75 КК, судова колегія зауважує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже, положення ст.75 КК підкреслюють важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів зважає й на ті обставини, що кримінальне правопорушення у даному провадженні обвинувачена вчинила після спливу менше ніж одного місяця з дня постановлення попереднього вироку Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2022 року та відповідно в період дії встановленого вищевказаним вироком іспитового строку.

Така поведінка обвинуваченої свідчить про її схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення та перевиховання.

Відтак, на переконання судової колегії, правові підстави та переконливі мотиви для застосування положень ст.75 КК до обвинуваченої відсутні.

Оскільки вчинення особою під час іспитового строку нового злочину розцінюється судом як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

У даному конкретному випадку застосування до обвинуваченої інституту умовного звільнення від відбування покарання буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його основної мети.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що покарання за ч.1 ст.263 КК призначено обвинуваченій в мінімально можливому встановленому санкцією вказаної статті розмірі. А остаточне покарання ОСОБА_8 визначено на підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового, а не повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання є наближеним до мінімально можливого.

Відтак, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченій судом покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Правових підстав, які би доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 за вироком суду покарання, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення, не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4