Справа № 183/57/23
№ 1-кп/183/925/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000252 від 27.12.2022 р., № 0000005 від 09.01.2023 р., № 0000022 від 17.02.2023 р., № 0000082 від 24.03.2023 р., № 0000092 від 02.04.2023 р. за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Курськ, Російської Федерації, громадянки України, без освіти, не заміжньої, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 обвинувачується (з урахуванням зміненого обвинувачення) в тому, що 26.12.2022 р. о 10:00, діючи з умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прийшла до належного ОСОБА_7 , яка являться особою похилого віку, приміщення квартири АДРЕСА_2 .

Так, ОСОБА_6 представившись співробітником Червоного Хреста, маючи при собі заздалегідь підготовлені для заволодіння чужим майном шляхом обману сувенірні грошові купюри номіналом 1000 грн., під вигаданим приводом надання матеріальної допомоги у розмірі 500 грн., ввівши потерпілу ОСОБА_7 в оману, передала останній сувенірну купюру номіналом 1000 грн., яка не являється платіжним засобом, при цьому потерпіла ОСОБА_7 , не приділяючи достатньої уваги щодо ознак справжності платіжного засобу у вигляді 1000 грн., отримала вказану купюру, надавши при цьому решту належних коштів у розмірі 500 грн.

Після чого, ОСОБА_6 продовжуючи діяти з єдиним умислом, направленим на заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_7 шляхом обману, під вигаданим приводом розміну грошових коштів на дрібні купюри, ввівши в оману, передала останній сувенірні купюри номіналом 1000 грн. в кількості 9 шт., які не являються платіжним засобом, при цьому потерпіла ОСОБА_7 , в свою чергу, не приділяючи достатньої уваги щодо ознак справжності платіжного засобу вигляді 1000 грн., передала ОСОБА_6 належні грошові кошти в розмірі 9000 грн. номіналом по 200 грн.

Заволодівши грошовими коштами на загальну суму 9 500 грн., ОСОБА_6 залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_7 матеріальну школу на загальну суму 9500 грн. (далі - Епізод № 1).

На цих підставах за Епізодом № 1 ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується (з урахуванням зміненого обвинувачення) в тому, що 26.12.2022 о 12:00 вона, діючи повторно з умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прийшла до належного ОСОБА_8 , яка являється особою похилого віку, приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Так, ОСОБА_6 , діючи повторно, реалізуючи свої протиправні дії з використанням умов воєнного стану, представившись співробітником релігійної організації, маючи при собі заздалегідь підготовлені для заволодіння чужим майном шляхом обману сувенірні грошові купюри номіналом 1000 грн., під вигаданим приводом надання гуманітарної допомоги пенсіонерам у розмірі 500 грн., ввівши потерпілу ОСОБА_8 в оману, передала останній сувенірну купюру номіналом 1000 грн., яка не являється платіжним засобом, при цьому потерпіла ОСОБА_8 , не приділяючи достатньої уваги щодо ознак справжності платіжного засобу у вигляді 1000 грн., отримала вказану купюру, надавши при цьому решту належних коштів у розмірі 500 грн..

Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи діяти з єдиним умислом, направленим на заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_8 шляхом обману, під вигаданим приводом розміну грошових коштів на дрібні купюри, ввівши в оману, передала останній сувенірні купюри номіналом 1000 грн. в кількості 5 шт., які не являються платіжним засобом, при цьому потерпіла ОСОБА_8 , в свою чергу, не приділяючи достатньої уваги щодо ознак справжності платіжного засобу у вигляді 1000 грн., передала ОСОБА_6 належні грошові кошти в розмірі 4500 грн..

Заволодівши грошовими коштами на загальну суму 5000 грн., ОСОБА_6 залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 5000 грн. (далі - Епізод № 2).

На цих підставах за Епізодом № 2 ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що у кінці грудня місяця 2022 року, вранці, більш точної дати та часу встановити не виявилося за можливе, у неї виник умисел на шахрайське заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою та обману, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 того ж дня, приблизно у кінці грудня місяця 2022 року, близько 12-00 години, більш точної дати встановити не виявилося за можливе, прийшла до раніше не знайомого ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , де представившись представником товариства «Червоний хрест», під вигаданим приводом складання списків людей зі статусом особи «дитина війни» для видачі гуманітарної допомоги, з дозволу потерпілого ОСОБА_10 зайшла до його квартири. Далі ОСОБА_6 , діючи з корисливого мотиву, повторно, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, повідомила ОСОБА_9 неправдиву інформацію стосовно надання грошової допомоги людям з вищевказаним статусом у розмірі 1000 гривень, після чого надала йому одну сувенірну грошову купюру номіналом 1000 гривень. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , користуючись довірою потерпілого, попрохала ОСОБА_9 обміняти грошові купюри номіналом 1000 гривень на дрібніші купюри. Повіривши її словам, ОСОБА_9 надав згоду, та ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний намір передала потерпілому на обмін сувенірні грошові купюри в кількості 21 штуки номіналом 1000 гривень, отримавши від потерпілого грошові купюри номіналом 100, 200, 500 гривень, всього на суму 21 000,00 гривень Національного банку України, після чого ОСОБА_6 зникла з місця вчинення кримінального правопорушення (злочину), розпорядившись вищевказаними грошовими коштами на свій розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 21 000,00 (двадцять одну тисячу) гривень (далі - Епізод № 3).

На цих підставах за Епізодом № 3 ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що вранці 05.01.2023 у неї виник умисел на шахрайське заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою та обману, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 цього ж дня близько 10-00 години, діючи повторно, прийшла до раніше не знайомої ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , де представившись представником товариства «Червоний хрест», під вигаданим приводом складання списків людей зі статусом особи «дитина війни» для видачі гуманітарної допомоги, з дозволу потерпілої ОСОБА_11 зайшла до її квартири. Далі ОСОБА_6 , діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілій і бажаючи їх настання, повідомила ОСОБА_11 неправдиву інформацію стосовно надання грошової допомоги людям з вищевказаним статусом у розмірі 500 грн., після чого надала їй одну сувенірну грошову купюру номіналом 1000 грн., за що отримала від ОСОБА_11 решту 500,00 грн. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , користуючись довірою потерпілої, попрохала ОСОБА_11 обміняти грошові купюри номіналом 1000 грн. на дрібніші купюри. Повіривши її словам, ОСОБА_11 надала згоду, після чого ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний намір передала потерпілій на обмін сувенірні грошові купюри в кількості 10 шт. номіналом 1000 грн., отримавши від потерпілої грошові купюри номіналом 100, 200, 500 грн., всього на суму 10000,00 грн. Національного банку України, після чого ОСОБА_6 зникла з місця вчинення кримінального правопорушення (злочину), розпорядившись вищевказаним майном на свій розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 10500,00 (десять тисяч п`ятсот) гривень (далі - Епізод № 4).

На цих підставах за Епізодом № 4 ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується (з урахуванням зміненого обвинувачення) в тому, що 23.03.2023 о 12:00, вона, діючи повторно з умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прийшла за місцем мешкання ОСОБА_12 , яка являється особою похилого віку, за адресою: АДРЕСА_6 .

Так, ОСОБА_6 , представившись співробітником Червоного Хреста, маючи при собі заздалегідь підготовлені для заволодіння чужим майном шляхом обману сувенірні грошові купюри номіналом 1000 грн., під вигаданим приводом розміну грошових коштів на дрібні купюри та надання матеріальної допомоги у розмірі 500 грн., ввівши в оману, передала потерпілій ОСОБА_12 сувенірні купюри номіналом 1000 грн. в кількості 13 шт., які не являються платіжним засобом, при цьому остання, в свою чергу, не приділяючи достатньої уваги щодо ознак справжності платіжного засобу у вигляді 1000 грн., передала ОСОБА_6 належні грошові кошти в розмірі 13000 грн. номіналом по 200 грн.

Заволодівши грошовими коштами на загальну суму 13000 грн., ОСОБА_6 залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 13 000 грн. (далі - Епізод № 5).

На цих підставах за Епізодом № 5 ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке кваліфікується як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованих їй діянь та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останній обвинувачення, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Показання обвинуваченої ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 ..

При цьому суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_6 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує її дії за:

-Епізодом № 1 за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство);

-Епізодом № 2 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

-Епізодом № 3 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

-Епізодом № 4 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

-Епізодом № 5 за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України,враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, обвинувачена ОСОБА_6 вчинила проступок та нетяжкі злочини.

Обставинами, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 є щире каяття.

Обставинами, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом визнаються - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_6 встановлено, що за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра, лікаря нарколога не перебуває, раніше, в силу ст. 89 КК України, не судима.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які є проступком та нетяжкими злочинами, кількість епізодів кримінальних правопорушень, відшкодування шкоди потерпілій лише за Епізодом № 1, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої обставини та наявність двох обтяжуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченій ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КК України) необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання можливості звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд дійшов наступного.

Згідно зі змістом ст. 75 КК України застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Отже, ст. 75 КК України підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд, враховуючи вчинення п`яти епізодів кримінальних правопорушень щодо осіб похилого віку з використанням умов воєнного стану, не вбачає підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням, із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинувачених не обирався та підстав для його обрання не має.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 349, 368 - 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з часу її добровільного з`явлення до установи виконання покарань для відбування покарання, або з часу її затримання в порядку виконання вироку.

Речові докази:

- грошові купюри номіналом 1000 грн. з написом «це не гроші», «це приколи», «сувенір» в кількості 11 штук - знищити;

- грошові купюри номіналом 1000 грн. з написом «це не гроші», «це приколи», «сувенір» в кількості 11 штук - знищити;

- грошові купюри номіналом 1000 грн. з написом «це не гроші», «це приколи», «сувенір» в кількості 22 штук - знищити;

- 13 аркушів паперу, ззовні схожих на банкноти НБУ номіналом 1000 грн. кожний, із написом «СУВЕНІР» - знищити;

- 5 аркушів паперу, ззовні схожих на банкноти НБУ номіналом 1000 грн. кожний, із написом «СУВЕНІР» - знищити;

- 80 аркушів паперу, ззовні схожих на банкноти НБУ номіналом 1000 грн. кожний, із написом «СУВЕНІР» - знищити;

- 13 аркушів паперу, ззовні схожих на банкноти НБУ номіналом 1000 грн. кожний, із написом «СУВЕНІР» - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду , через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1