Справа № 463/2027/23
пр.№ 1-кп/464/168/24
13 лютого 2024 року м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
де сторонами виступають з боку:
обвинувачення прокурор ОСОБА_5
захисту - обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4
учасниками провадження потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -
з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та його законного представника, захисника ОСОБА_4

У суді на стадії судового розгляду (дослідження письмових доказів) перебуває вказане кримінальне провадження.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У судовому засіданні прокурором підтримано заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, покликаючись на наявність обґрунтованої підозри у кримінальних правопорушеннях та відповідних ризиків.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 заперечили щодо застосування саме такого запобіжного заходу з підстав відсутності ризиків та особи обвинуваченого; останнім в порядку ст.201 КПК України подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу, покликаючись на недоведеність прокурором ризиків, виключно позитивну характеристику обвинуваченого, наявність неповнолітньої дитини, яка себе погано почуває, та стану здоров`я його матері-пенсіонера, що обвинувачений підтримав.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту.
Заслухавши сторони кримінального провадження, суд висновуває наступне.
Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, що визначено ст.ст.131, 132 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Відповідно до ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 серпня 2022 обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід тримання під вартою на строк до 23 жовтня 2022 року без визначення розміру застави, який надалі неодноразово продовжувався, востаннє - ухвалою Сихівського районного м.Львова від 21 грудня 2023 року до 18 лютого 2024 року включно. Остання ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 січня 2024 року залишена без змін, а апеляційна скарга захисту - без задоволення.
За п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у встановленому цим Кодексом порядку.
Судовими рішеннями при обранні та продовженні дії запобіжного заходу встановлено наступне: існування ризиків: переховуватись обвинуваченим від суду підтверджується тим, що у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна і це може стимулювати його до втечі, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, обвинувачений може перетнути державний кордон України, тяжкість інкримінованих злочинів та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом до втечі; незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування з метою надання ними неправдивих показань, які б виправдовували обвинуваченого у вчиненні злочинів, підтверджується, зокрема, характером і способом вчинення кримінальних правопорушень, що йому інкримінується, з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст.23 КПК України), потерпілі та свідки ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу вироку суду.
Обставини вчинення інкримінованих злочинів злочинною організацією, у створенні якої обвинувачується ОСОБА_3 , як керівник, корисливі мотиви, систематичність та повторність вчинення, ставлення останнього до пред`явленого обвинувачення, за яким останній, вже змінив свою попередню позицію (визнає частково винуватість за злочином, передбаченим ч.4 ст.296 КК України, а в решті заперечує) на визнання усіх подій окрім кваліфікації діянь, у своїй сукупності дають усі підстави вважати, що такий може надалі займатися злочинною діяльністю та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Усвідомлення загрози реального покарання у виді позбавлення волі на значний строк у разі визнання винуватості, конкретні фактичні обставини низки злочинів: проти волі, честі та гідності особи, власності, громадської безпеки, громадського порядку та моральності, авторитету органів державної влади, у сукупності підвищують суспільну небезпечність діяння та особи, на переконання суду свідчать про доцільність продовження обвинуваченому виняткового заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе запобігти доведеним ризикам та сприятиме забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Більш м`які запобіжні заходи, як просить захист, чи їх незастосування не забезпечать його належної поведінки з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, адже обвинуваченому, командиру добровольчого формування Львівської міської територіальної громади, в умовах воєнного стану інкримінується створення та керівництво злочинною організацією, в якій вчинено незаконне позбавлення волі людини щодо двох осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань, вимагання з погрозою насильства, грубе порушення громадського порядку, примушення до виконання цивільно-правових зобов`язань, а також втягнення неповнолітнього у протиправну діяльність, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Жодних доказів, які б свідчили про зменшення або зникнення встановлених ризиків, стороною захисту у спростування не надано, а наявність дитини, дружини, матері з урахуванням характеру протиправних діянь не зменшує перелічених ризиків. Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням захворювання обвинуваченого, якому в СІЗО надається належна медична допомога, не встановлено, а належна процесуальна поведінка останнього під час судового слідства зумовлена перебуванням обвинуваченого під вартою та його доставкою конвойною ротою до суду.
Зазначене вище у своєму взаємозв`язку зумовлює необхідність продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як запобіжний захід, що забезпечить його дієвість та сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак має реальну потенційну можливість їх вчинити в майбутньому.
Частиною 3 ст.183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті. Так як ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні зокрема злочину, передбаченого ст.255 КК України, та злочинів із застосуванням насильства і погрозою його застосування, суд дійшов переконання про відсутність підстав для визначення йому розміру застави.
Відомості, які б спростовували даний висновок суду та доводили протилежне, відсутні.
Керуючись ст.ст.369-372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
задоволити клопотання прокурора.
Продовжити ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою до 12 квітня 2024 року включно.
Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу та обрання запобіжного заходу у вигляді застави.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з часу отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_14