УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4082/23

27 грудня 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючогого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Костопіль клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № №0000164 від 24 липня 2023 року щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника- адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000164 від 24 липня 2023 року щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України .

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_4 подав до суду клопотання про застосування (продовження) відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану. Крім цього, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, якими обґрунтовується запропонований запобіжних захід, а саме : ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор зазначає, що неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 заперечував проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначаючи на те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Просив суд врахувати, що обвинувачений має бажання продовжити військову службу та обрати ОСОБА_3 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі - особисте зобов`язання або домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що залишив військову частину задля допомоги бабусі, яка була вдома сама та потребувала підтримки у веденні домашнього господарства. Наголосив, що усвідомив протиправність свої дій та визнає вину, а тому, в разі заміни запобіжного заходу на більш м`який, має намір повернутися у військову частину для проходження навчання та виконання бойових завдань у майбутньому.

Однак, прокурор звернув увагу суду на те, що працівники слідчого відділу ДБР пропонували обвинуваченому повернутися до військової частини, проте він відмовився, а тому виявлене в суді бажання продовжити військову службу та стати на захист держави є лише усвідомлення безальтернативності покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує останньому в разі визнання його винуватості.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, керуючись ст. ст. 176-183 КПК України приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України суд за клопотанням учасника судового провадження має право обрати запобіжний захід забезпечення кримінального провадження. Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження кримінально-процесуальний кодекс України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються : під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, на переконання суду на день розгляду клопотання ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, а саме: матеріалами перевірки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.07.2023; актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2023; протоколами допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Також суд вважає обґрунтованими наведені прокурором ризики.

Так суд рахує доведеним прокурором існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд погоджується з позицією прокурора, що ОСОБА_9 вчиняючи інкриміноване правопорушення в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати будь-які накази командира підрозділу щодо виконання свої службових обов`язків та вибув за межі дислокації військової частини, а його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а фактом застосування запобіжного заходу.

Крім цього, на даній стадії судового провадження не допитані свідки, через що існує ризик незаконного впливу на вказаних осіб обвинуваченими, п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд, рахує, що встановлені обставини по справі унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, аніж запропонованого прокурором, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, або для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, в судовому засіданні не встановлено.

Тобто встановлені обставини виправдовують подальше утримання останнього під вартою, а доводи захисника про застосування іншого запобіжного заходу не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також не вбачає можливості застосувати заставу, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261. 402-405. 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.176, 177, 178, 183, 193,194, 196,197, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Застосувати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , курсанта навчального взводу навчальної роти 4 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, тобто до 24 лютого 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1