Справа № 308/7349/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000107 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Лучки Мукачівського району Закарпатської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , із вищою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 14 червня 2016 року близько 14.00 год. перебуваючи у службовому кабінеті помічника начальника Управління Служби безпеки України в Закарпатській області (по роботі з особовим складом) за адресою: м. Ужгород, вул. Довженка, 3, будучи військовою службовою особою, на яку, як військовослужбовця Збройних Сил України, покладались обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, у порушення вимог ст. ст. 11, 28-32, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносин підлеглості, порушуючи військову дисципліну, розуміючи, що накази начальників, в тому числі генерала армії України, зобов`язаний виконати сумлінно, точно та у встановлений строк достовірно знаючи, що доведений до нього наказ Голови Служби безпеки України №693-ОС від 08 червня 2016 року, генерала армії України ОСОБА_6 , яким ОСОБА_4 зараховано у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Донецькій області, звільнивши його з посади оперуповноваженого 1 сектору відділу контррозвідки Управління Служби безпеки України в Закарпатській області є законним, та будучи із ним ознайомленим у повному обсязі, чітко розуміючи, що на виконання вказаного наказу він має здати у встановленому порядку посаду в Управлінні Служби безпеки України в Закарпатській області, для подальшого переведення у розпорядження начальника Управління Служби безпеки України в Донецькій області, в усній та письмовій формі, відкрито - у присутності співробітників УСБУ в Закарпатській області, категорично відмовився від його виконання.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, що призвело до підриву готовності підрозділів Управління Служби безпеки України в Донецькій області виконувати поставлені завдання, підірвало авторитет Служби безпеки України та її керівництва в умовах особливого періоду та створило небезпечний прецедент, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 402 КК України, а саме непокора - відкрита відмова виконати наказ начальника вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що винним себе у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнає та вважає винуватими керівництво служби. Вказав, що після розмов з керівництвом його було запевнено, що він не буде відправлений в Донецьку область для постійного несення служби, однак склалася конфліктна ситуація, він відмовився виконати наказ та його безпідставно звільнили. Зазначив, що у випадку, якщо суд дійде до висновку про його винуватість, то просить застосувати відносно нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Під час розгляду кримінального провадження, суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачених ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Керуючись законом, безпосередньо дослідивши докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, в повному обсязі доведена показами свідків, зібраними та дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, які отримані в порядку, встановленому Кримінально-процесуальним Кодексом України, а саме:

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що він працював керівником контррозвідки СБУ у Закарпатській області та ОСОБА_4 працював у нього у відділі. Вказав, що у кінці 2015 року перед ним старшим керівництвом було поставлено завдання визначити людей, які будуть відправлені для несення служби у Луганській та Донецькій областях. Зазначив, що він визначив ОСОБА_4 як кандидата для проходження подальшої служби у Луганській та Донецькій областях. Свідок повідомив, що ОСОБА_4 ознайомився з наказом про переведення, такий оголошувався йому у присутності начальника відділу кадрів та юрисконсульта, однак виконаний ним не був. В подальшому, ОСОБА_4 був звільнений зі служби за службовою невідповідністю.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що працював інспектором кадрового забезпечення та брав участь в оформленні документів на ОСОБА_4 . Підтвердив, що ОСОБА_4 відмовився виконувати наказ про проходження служби у Луганській та Донецькій областях.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що працював в одному із секторів УСБУ в Закарпатській області та в другій половині 2015 року на службовій нараді було визначено кандидатуру ОСОБА_4 для ротації в зоні АТО до СБУ в Донецькій області. Повідомив, що коли він поспілкувався з ОСОБА_4 останній вказав, що не буде виконувати наказ про його ротацію.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що працював і працює помічником начальника Управління СБУ у Закарпатській області. Вказав, що ОСОБА_4 особисто був ознайомлений із наказом про його ротацію в Донецьку область для проходження служби, однак такий наказ не виконав. Наголосив, що згода на переведення останнього була не потрібна.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні у режимі відео конференції повідомив, що очолював тоді УСБУ у Закарпатській області. Зазначив, що у 2016 році необхідно було докомплектувати СБУ у Луганській та Донецькій областях, на що відділом кадрового забезпечення був визначено кандидатуру ОСОБА_4 . Вказав, що в подальшому йому доповіли, що ОСОБА_4 відмовляється виконати наказ про його переведення, після чого у нього було з ним декілька розмов, потім ОСОБА_4 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений зі служби.

Крім показань свідків, незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , його вина підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні наступними письмовими доказами:

Даними витягу з Наказу №169-ос від 04.11.2015, згідно якої старшого лейтенанта ОСОБА_4 (Б-014801), призначено оперуповноваженим 1 сектору відділу контррозвідки з 23.10.2015.

Даними військової присяги, згідно якої ОСОБА_4 вступає на військову службу і урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю. Присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників. Присягає ніколи не зрадити Українському народові.

Даними рапорту начальника відділу контррозвідки Управління СБУ в Закарпатській області ОСОБА_12 від 29.04.2016, згідно якого у жовтні 2015 року керівництвом відділу контррозвідки, як можливого кандидата для подальшого проходження служби в Управлінні СБУ в Донецькій області або в Управлінні СБУ в Луганській області, заміщення там вакантних посад (від оперуповноваженого до старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах (на особливо важливих об`єктах)) було визначено старшого лейтенанта ОСОБА_4 (о. №Б-014801), оперуповноважений 2 сектору відділу контррозвідки. Вказаний співробітник продовжує розглядатися як кандидат для переміщення у вищевказані регіональні органи СБ України, про що його поінформовано в установленому порядку.

Даними витягу з Наказу №693-ОС від 08.06.2016, згідно якого зараховано у розпорядження за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) з 08 червня 2016 року до 08 вересня 2016 року начальника Управління Служби безпеки України в Донецькій області старшого лейтенанта ОСОБА_4 .

Даними Довідки про проведення бесіди із старшим лейтенантом ОСОБА_4 №58/11/1168 від 24.06.2016, згідно якої після доведення до останнього Наказу №693-ОС від 08.06.2016 та ознайомлення з таким під його особистий підпис, ОСОБА_4 підтвердив своє небажання проходити подальшу військову службу в УСБУ в Донецькій області, повідомив, що повністю усвідомлює свою відповідальність, в тому числі кримінальну.

Даними Довідки щодо надання додаткових пояснень капітаном ОСОБА_4 №58/11/1308 від 14.07.2016, згідно якої станом на 14.07.2016 офіцер відповідного рапорту не надавав, конкретних причин та обставин, які перешкоджають належному виконанню ним військового обов`язку шляхом переміщення за службовою потребою і можуть бути враховані при доцільності проведення ротації військовослужбовців у відповідності до відомчих наказових вимог до керівництва підрозділу не доводив.

Даними наказу №70/ДСК від 12.02.2016 Про затвердження Інструкції про організацію роботи з переміщення по службі військовослужбовців Служби безпеки України за службовою потребою, у якій п. 13 передбачено, що у разі термінової необхідності посилення ділянок оперативно-службової діяльності у підрозділах, органах, закладах СБУ, дислокованих у місцевостях України, в яких введено воєнний стан або проводиться антитерористична операція, за рішенням Голови СБУ всі види ротацій можуть здійснюватись у будь-який час за пропозиціями УРОС, погодженими Управлінням внутрішньої безпеки, без згоди співробітників та без погодження з начальниками підрозділів, органів, закладів СБУ, у яких співробітники проходять службу та до яких пропонується їх переміщення, без дотримання вимог п.п. 2-7 розділу ІІ цієї Інструкції.

Даними Висновку експерта №4/183 від 18.05.2018, згідно якого рукописний текст від імені ОСОБА_4 на останній сторінці довідки №58/11/1168, під підписами учасників бесіди, виконаний громадянином ОСОБА_4 ; підпис від імені ОСОБА_4 на останній сторінці довідки №58/11/1168, під підписами учасників бесіди, виконаний громадянином ОСОБА_4 ; підпис від імені ОСОБА_4 на останній сторінці довідки №58/11/1168, в графі «Оперуповноважений 1 сектору ВКР УСБ України в Закарпатській області старший лейтенант», виконаний громадянином ОСОБА_4 ; рукописний текст від імені ОСОБА_4 на останній сторінці довідки №58/11/1168, під підписами учасників бесіди виконаний без ознак впливу на виконавця збиваючих факторів; підпис від імені ОСОБА_4 на останній сторінці довідки №58/11/1168, під підписами учасників бесіди виконаний без ознак впливу на виконавця збиваючих факторів.

Даними витягу з Наказу №989-ОС від 15.08.2016, згідно якого капітана ОСОБА_4 звільнено з військової служби за службовою невідповідністю.

Таким чином, вказані письмові докази та висновок експерта у сукупності доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_4 порядку проходження військової служби, що в свою чергу призвело до відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненому в умовах особливо періоду, крім воєнного стану.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх осіб, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.

Суд визнає здобуті по даному кримінальному провадженню докази належними, допустимими, достатніми і достовірними, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Оцінюючи кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як непокора - відкрита відмова виконати наказ начальника вчинена в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 Кримінального кодексу України.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, особу винного, який має постійне місце проживання, не веде аморальний спосіб життя, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім цього, суду не надано відомостей про його перебування на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене та положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», та враховуючи положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 402 КК України.

Одночасно, обвинуваченим було заявлено клопотання про застосування відносно нього амністії у випадку, якщо суд дійде висновку про його винуватість, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, визначено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" тастатті 9 цього Закону).

Згідно ст. 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" дія закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році", та є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 06.05.2016 (посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України).

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України "Про амністію в 2016 році", злочин, вчинений обвинуваченим не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також те, що Закон України "Про амністію в 2016 році" поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає його звільнення від призначеного покарання, суд вважає за необхідне клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію в 2016 році" задовольнити.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 2, ст. 13 Закону України "Про амністію в 2016 році".

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі за проведення експертизи №4/183 від 18.05.2018 у розмірі 1 144 (одну тисячу сто сорок чотири) гривні.

Речові докази: довідку про проведення бесіди із старшим лейтенантом ОСОБА_4 №58/11/1168 від 14 червня 2016 року; копію контракту про проходження військової служби у Службі безпеки України ОСОБА_4 від 15 червня 2012 року; витяг з наказу Голови Служби безпеки України №765-ОС від 25 червня 2016 року; лист УСБУ в Закарпатській області №58/11-3525 від 18 листопада 2016 року; рапорт О.Шурубора від 29 квітня 2016 року, про визначення ОСОБА_4 , як кандидата для подальшого проходження служби в Управлінні СБУ в Донецькій області або в Управлінні СБУ в Луганській області; витяг з №58/11-819 від 12.05.2016; витяг з №9041Е від 15.06.2016; витяг з наказу Голови Служби безпеки України №693-ОС від 08.06.2016; лист УСБУ в Закарпатській області №58/11-120 від 01 лютого 2017 року залишити при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1