Справа №630/110/24 Провадження № 1-кп/630/13/24
В И Р О К

Іменем України

14 лютого 2024 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт від 08 лютого 2024 року, складений прокурором Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000008 від 12 січня 2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, раніше в порядку ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інші відомості суду невідомі,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 11 січня 2024 року приблизно о 15 годині, маючи намір на незаконне проникнення до житла, переліз через зачинену вхідну хвіртку паркану та зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований останній. ОСОБА_4 , переконавшись у відсутності власника житла, підійшов до лицьової сторони будинку та через відкриті двері потрапив у тамбурне приміщення домоволодіння, де натрапив на закриті дерев`яні двері із скляними елементами, що являли собою перешкоду для вільного доступу. Після цього, схопивши молоток, розбив скло та відчинив вхідні двері та проник до будинку ОСОБА_5 .

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла…Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, засади кримінального судочинства за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини другої статті 233 КПК України, недоторканість житла та іншого володіння особи це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

ОСОБА_4 , усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до домоволодіння ОСОБА_5 , безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника житла, через вхідні двері до житлового будинку ОСОБА_5 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість житла ОСОБА_5 .

Положеннями ч. 2 та 3 ст. 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст. 302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_4 , яка складена за участі захисника ОСОБА_6 , в якій ОСОБА_4 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 62 КК України, він беззаперечно визнає; згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини; і що він згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні без його участі.

Відповідно до письмової заяви потерпілого ОСОБА_5 , останній згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згодена з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконано, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , інтереси якого представляє захисник ОСОБА_6 , обставини вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Розглянувши обвинувальний акт, долучені до нього додатки та матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 162 КК України, а саме як порушення недоторканності житла, тобто незаконне проникнення до житла.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено, що він отримав середню освіту, на даний час не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше був засуджений за вчинення корисливих злочинів проти власності та злочинів проти здоров`я особи, але судимості погашені.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд, враховуючи характер вчиненого кримінального проступку, внаслідок якого було завдано шкоду майну потерпілого, та особу винного, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, а також із принципів законності, справедливості, індивідуалізації та достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, призначає обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на рівні нижньої межі санкції статті, за якою кваліфіковані його дії, що буде співмірним до вчиненого і достатнім для попередження вчинення ним подібних правопорушень в майбутньому.

Але враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання та його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов потерпілим не заявлений. Процесуальні витрати відсутні. Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст. 100, 369-371, 373, 374, 376, 381-382 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (один) року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Речові докази змив РБК з поверхні снігового покриву, вилучений на марлевий тампон, та контрольний змив в паперовому конверті, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області (квитанція від 12 січня 2024 року) знищити.

Речові докази моток дроту срібного кольору, обмотаний ліпкою стрічкою; куртка чоловіча синьо-зеленого кольору; сумка через плече з написом POST, чоловіча; сумка бордового кольору, жіноча; сітка штукатурна срібного кольору, обв`язана ниткою; молоток з прорезиненою ручкою жовто-чорного кольору, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області (квитанція від 12 січня 2024 року) повернути потерпілому ОСОБА_5 , а у разі відмови потерпілого від отримання знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Люботинський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1 ст. 394 КПК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 і 382 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.

СуддяОСОБА_1