Провадження №1-кс/522/78/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту з об`єкту нерухомого майна, а саме квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 57,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на наступне.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 в рамках кримінального провадження №0003307 від 23.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України було накладено арешт на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 57,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною вчинення дій щодо державної реєстрації змін в будь - який спосіб правового статусу нерухомого майна та заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням зазначеного майна.

При цьому, розгляд клопотання прокурора відбувся без участі власника майна, ОСОБА_4 , та без її повідомлення.

14.12.2018 між ОСОБА_5 як представником продавця ОСОБА_6 , який діяв на підставі Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , 08.12.2018 за реєстровим №3016, з однієї сторони та ОСОБА_4 , як покупцем з другої сторони, укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , та який зареєстрованого в реєстрі за №2282.

Тобто, з 14.12.2018 ОСОБА_4 є добросовісною набувачкою та власницею вказаної квартири. Будь-яких сумнівів у добросовісності продавця квартири на момент укладання угоди, у ОСОБА_4 не було. Тим більше, Договір купівлі-продажу було укладено та посвідчено нотаріально. Документи, які слугували правовою підставою для вчинення правочину були станом на 14.12.2018, та залишаються по сьогоднішній день чинними, та не визнавались недійсними в судовому порядку й по сьогодні.

У 2019 році, адвокат ОСОБА_9 , діючи в інтересах громадянки рф, ОСОБА_6 , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою у якій просила визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений 14.12.2018, ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі під №2282; Застосувати наслідки недійсного правочину зобов`язавши відповідача ОСОБА_4 передати ОСОБА_6 одержану за недійсним договором квартиру АДРЕСА_2 ; Визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В подальшому ці вимоги неодноразово доповнювались, та змінювались, втім остаточними вимогами були визнання недійсним Договору купівлі продажу квартири та витребування спірної квартири у ОСОБА_4 .

Даній цивільній справі було присвоєно остаточний об`єднаний номер судової справи №522/14136/19.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 у справі №522/14136/19, об`єднані позовні вимоги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 - залишено без задоволення.

Дане судове рішення набрало законної сили, та не оскаржувалось позивачем.

Обгрунтовуючи вказане рішення, суд зазначив, що задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договору купівлі продажу квартири та витребування спірної квартири у ОСОБА_4 є неможливим оскільки ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, під час укладання спірного Договору не знала та не могла знати про будь-які недобросовісні дії продавця, апозбавлення її добросовісно набутого права власності і витребування майна з її володіння призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, так як в такому випадку на ОСОБА_4 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар, пов`язаний з відшкодуванням грошових коштів, за які остання придбала квартиру, пошук та придбання нового житла.

Крім того, суд зазначив й те, що відповідно до відомостей, які містяться у матеріалах справи, разом з ОСОБА_4 зареєстрована та проживає її малолітня донька, - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, іншого житла у ОСОБА_4 немає, а тому, суд невправі задовольнити позовні вимоги, наслідком чого може стати виселення ОСОБА_4 з квартири, без надання їй іншого житлового приміщення, тобто створити умови для того, щоб ОСОБА_4 та її малолітня донька залишились на вулиці, без місця проживання.

Відтак, судом у цивільній справі встановлено факт того, що ОСОБА_4 є добросовісною власницею квартири АДРЕСА_2 , позбавлення чи обмеження в реалізації нею конституційних та цивільних прав володіння та розпорядження нею квартирою, буде грубим порушенням закону та конвенції.

Тобто, вказаним рішенням чітко встановлено той факт, що ОСОБА_4 є законною власницею квартири, що фактично нівелює теоретичну можливість використання квартири в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0003307 від 23.06.2019.

Крім того, адвокат зазначає, що ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу в рамках вищезазначеного кримінального провадження, не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Також адвокат зазначає, що досудове розслідування здійснюється майже п`ять років та у слідчого було достатньо часу для проведення всіх необхідних слідчих дій.

Враховуючи зазначені обставини, на теперішній час відсутня необхідність та правові підстави для подальшого арешту нерухомого майна, у зв`язку з чим адвокат звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту з майна.

Адвокат в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив задовольнити його в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання неодноразово не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання було повідомлено належним чином.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши адвоката, приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Статтею 174 КПК України передбачено право підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, іншого власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту повністю або частково.

З клопотання адвоката вбачається, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 в рамках кримінального провадження №0003307 від 23.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України було накладено арешт на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 57,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною вчинення дій щодо державної реєстрації змін в будь - який спосіб правового статусу нерухомого майна та заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням зазначеного майна.

При цьому, розгляд клопотання прокурора відбувся без участі власника майна, ОСОБА_4 , та без її повідомлення.

14.12.2018 між ОСОБА_5 як представником продавця ОСОБА_6 , який діяв на підставі Довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , 08.12.2018 за реєстровим №3016, з однієї сторони та ОСОБА_4 , як покупцем з другої сторони, укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , та який зареєстрованого в реєстрі за №2282.

Тобто, з 14.12.2018 ОСОБА_4 є добросовісною набувачкою та власницею вказаної квартири. Будь-яких сумнівів у добросовісності продавця квартири на момент укладання угоди, у ОСОБА_4 не було. Тим більше, Договір купівлі-продажу було укладено та посвідчено нотаріально. Документи, які слугували правовою підставою для вчинення правочину були станом на 14.12.2018, та залишаються по сьогоднішній день чинними, та не визнавались недійсними в судовому порядку й по сьогодні.

У 2019 році, адвокат ОСОБА_9 , діючи в інтересах громадянки рф, ОСОБА_6 , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою у якій просила визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений 14.12.2018, ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі під №2282; Застосувати наслідки недійсного правочину зобов`язавши відповідача ОСОБА_4 передати ОСОБА_6 одержану за недійсним договором квартиру АДРЕСА_2 ; Визнати за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

В подальшому ці вимоги неодноразово доповнювались, та змінювались, втім остаточними вимогами були визнання недійсним Договору купівлі продажу квартири та витребування спірної квартири у ОСОБА_4 .

Даній цивільній справі було присвоєно остаточний об`єднаний номер судової справи №522/14136/19.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 у справі №522/14136/19, об`єднані позовні вимоги адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 - залишено без задоволення.

Дане судове рішення набрало законної сили, та не оскаржувалось позивачем.

Обгрунтовуючи вказане рішення, суд зазначив, що задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договору купівлі продажу квартири та витребування спірної квартири у ОСОБА_4 є неможливим оскільки ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, під час укладання спірного Договору не знала та не могла знати про будь-які недобросовісні дії продавця, а позбавлення її добросовісно набутого права власності і витребування майна з її володіння призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, так як в такому випадку на ОСОБА_4 буде покладено індивідуальний та надмірний тягар, пов`язаний з відшкодуванням грошових коштів, за які остання придбала квартиру, пошук та придбання нового житла.

Крім того, суд зазначив й те, що відповідно до відомостей, які містяться у матеріалах справи, разом з ОСОБА_4 зареєстрована та проживає її малолітня донька, - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, іншого житла у ОСОБА_4 немає, а тому, суд невправі задовольнити позовні вимоги, наслідком чого може стати виселення ОСОБА_4 з квартири, без надання їй іншого житлового приміщення, тобто створити умови для того, щоб ОСОБА_4 та її малолітня донька залишились на вулиці, без місця проживання.

Відтак, судом у цивільній справі встановлено факт того, що ОСОБА_4 є добросовісною власницею квартири АДРЕСА_2 , позбавлення чи обмеження в реалізації нею конституційних та цивільних прав володіння та розпорядження нею квартирою, буде грубим порушенням закону та конвенції.

Тобто, вказаним рішенням чітко встановлено той факт, що ОСОБА_4 є законною власницею квартири, що фактично нівелює теоретичну можливість використання квартири в якості речового доказу у кримінальному провадженні №0003307 від 23.06.2019.

Крім того, адвокат зазначає, що ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу в рамках вищезазначеного кримінального провадження, не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Також адвокат зазначає, що досудове розслідування здійснюється майже п`ять років та у слідчого було достатньо часу для проведення всіх необхідних слідчих дій.

Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст.41 Конституції України.

На даний час, за результатами розгляду клопотання та дослідження матеріалів, доданих до нього, слідчим суддею не вбачається необхідність в подальшому арешті квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 57,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, ч.5 ст.9 КПК України, передбачено що, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. При цьому, виходячи з положень Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Відповідно до ст.13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст.41 Конституції України).

Відповідно до ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України та відповідно до п.10 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Пункт 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначає, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знать про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумний заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Аналогічне роз`яснення міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу в рамках вищезазначеного кримінального провадження, не несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Також адвокат зазначає, що досудове розслідування здійснюється майже п`ять років та у слідчого було достатньо часу для проведення всіх необхідних слідчих дій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання про скасування арешту майна з наведених підстав.

Керуючись ст.ст.167-174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт з квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), загальною площею 57,9 кв.м., яка розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2019 (справа №522/12964/19, провадження №1-кс/522/17102/19), яка належить ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

04.01.2024