В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщення

Первомайського міськрайонного суду

Миколаївської області)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000704

за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 18.12.2006 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.121, ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Звільнений по відбуттю строку покарання 30.03.2016;

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2022 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 статті 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок суду в частині звільнення від відбування призначеного покарання є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення, у тому числі корисливих, та має не зняту і не погашену судимість за грабіж та злочин проти життя та здоров`я. Також до обвинуваченого застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку прокурора, обставина, яка визнана судом пом`якшуючою покарання, а саме щире каяття, яка врахована при звільненні від відбування покарання, не підтверджена матеріалами провадження та не вмотивована у вироку.

Апелянт наголошує, що вчинення злочинів є наслідком свідомо обраного ОСОБА_6 способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до скоєного не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує. Наведене виключає можливість встановлення в його діях такої ознаки як щире каяття у вчиненому.

Крім того, ОСОБА_6 ніде не працює, не має офіційних джерел існування та обрав для себе незаконний шлях отримання доходів, вчиняючи корисливі злочини.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Встановлено, що 05.10.2022 близько 9 год., у період воєнного стану, ОСОБА_6 маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем проживання по АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку речей, які належать його матері ОСОБА_8 та які знаходяться в будинку, до якого він доступ не мав. Пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, реалізуючи задумане, ОСОБА_6 шляхом віджимання відчинив вікно будинку та проник до його середини. Реалізуючи злочинний умисел на викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 повторно таємно викрав чуже майно, належне потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 4648 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна -крадіжці, вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, поєднаній з проникненням у житло. Його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_8 повідомлена про дату та час апеляційного розгляду. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України правильно.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який є тяжкий злочином. Дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, не працює, перебуває на обліку з 12.10.2016 у лікаря нарколога, відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення майна потерпілій.

Обставиною, яка пом`якшує покарання визнано щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та за розміром покарання визначене мінімальне. Вирок суду в цій частині апелянтом не оскаржується.

Стосовно звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд дійшов наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, та дійшов висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Проте, висновки щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання суд не обґрунтував, доводів на підтвердження виправлення засудженого без відбування покарання не навів.

Колегія суддів зазначає, що не приділивши увагу мотивуванню рішення про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про застосування вимог ст. 75 КК України.

У вступній частині оскаржуваного вироку зазначено про судимості за вироками Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.04.2003 та від 01.06.2018. Проте, з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України зазначені судимості погашені. За такого, суд першої інстанції необґрунтовано послався на ці судимості.

Проте, зазначені судимості хоча і погашені, але свідчать про те, що до обвинуваченого ОСОБА_6 двічі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням. Однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у обвинуваченого ОСОБА_6 готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків.

Обвинувачений має не зняту і не погашену судимість за вироком від 18 грудня 2006 року, за яким він засуджений за ч.2 ст.121, ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. Звільнений по відбуттю строку покарання 30.03.2016.

Отже, матеріали справи свідчать про стійку сформовану протиправну поведінку обвинуваченого, адже попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави з метою не лише покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, обвинувачений ОСОБА_6 , маючи не зняту і не погашену судимість, знову вчинив корисливий тяжкий злочин.

Обвинувачений ОСОБА_6 не працює, не має офіційних джерел існування та обрав для себе незаконний шлях отримання доходів шляхом вчинення корисливого злочину, вчинивши крадіжку майна потерпілої, яка є його матір`ю. Окрім того, ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря нарколога. Злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння. Характеризується за місцем проживання негативно, як особа, яка зловживає спиртними напоями, та вчиняє домашнє насильство у сім`ї.

Зазначені дані про особу винного та обставини вчинення злочину дають обґрунтовані підстави дійти висновку про стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, про його схильність до вчинення злочинів.

За такого, на переконання колегії суддів, є помилковим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки це рішення прийнято без врахування даних про особу винного. Звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не сприятиме його виправленню.

З урахуванням наведеного, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню (п. 4 ч. 1, ч.2 ст. 409 КІІК України) в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, із ухваленням нового вироку (п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.4 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання, в порядку виконання вироку.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3