Справа 303/8173/20
№ 1-кп/303/298/21
У Х В А Л А

30 жовтня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Мукачеві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 подане у кримінальному провадженні № 0002504, внесеному в ЄРДР 28.10.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Закарпатської області Іршавського району, с. Доробратово, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, працюючого лікарем анестезіолог-реаніматолог реанімаційного відділення обласної дитячої лікарні м. Мукачево, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.140 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та мешканки АДРЕСА_3 , громадянки України, працюючої лікарем-інфекціоністом дитячого інфекційного відділення обласної дитячої лікарні м. Мукачево, раніше не судимої,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.140 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

сторони обвинувачення: прокурора - ОСОБА_6

сторони захисту: обвинувачених: - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 захисника (адвоката) - ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.140 КК України.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він, після переведення малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_4 , з приймального відділення до інфекційного відділення, останнього було оглянуто лікарем інфекціоністом ОСОБА_5 , та в подальшому лікарем анестезіологом-реаніматологом ОСОБА_3 . В інфекційному відділенні ОСОБА_7 протягом декількох годин (до 11:00 год.), перебував у важкому стані з вираженим інтоксикаційним синдромом та наднирковою недостатністю. Надходження хворого в такому стані до інфекційного відділення, давало підстави відразу ініціювати переведення його до відділення анестезіології та інтенсивної терапії (надалі - ВАІТ), де надання медичної допомоги мало здійснюватися згідно «Протоколу надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному і до шпитальному етапах», затвердженому МОЗ України від 31.08.2004 року №437. В даному випадку згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи, лікування дитини не відповідало протоколу, а переведення було здійснено лише об 11 годині, тобто несвоєчасно, та є недоліком надання медичної допомоги.

Разом з тим, після переведення дитини 27.10.2018 об 11:00 год. з інфекційного відділення у відділенні анастезіології та інтенсивної терапії (далі ВАІТ), лікарем анестезіологом-реаніматологом ОСОБА_3 , відмічені скарги на оніміння нижніх кінцівок, оніміння язика та нижньої щелепи, порушення ковтання, гостра надниркова недостатність, набряк мозку, двобічна гіпостатична геморагічна пневмонія. Такий стан дитини потребував негайної інтубації та переведення хворого на штучну вентиляцію легень (надалі - ШВЛ), налагодження доступу до центральних вен для проведення інфузної та антибактеріальної терапії, а також ретельного динамічного спостереження за перебігом стану хворого, у відповідності до «Протоколу надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному і до шпитальному етапах», затвердженому МОЗ України від 31.08.2004 року №437. Проте ОСОБА_7 на ШВЛ переведений не був, а призначене ОСОБА_3 медикаментозне лікування згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи, було неадекватним обсяг інфузорій терапії для лікування септичного шоку був недостатнім, симпатоміметик дофамін вводився в малій дозі та не забезпечував підтримання нормальної гемодинаміки, введення маніту, за наявності у ОСОБА_7 інтоксикації та зниженого тиску було протипоказаним, оскільки в таких умовах цей препарат посилює розвиток набряку головного мозку. Крім того, в «Листі інтенсивного спостереження та лікування», який заповнювався в реанімаційному відділенні, відсутні відомості щодо погодинного вимірювання артеріального тиску, діурезу, сатурації кисню, кослотно-основного стану, що свідчить про відсутність динамічного нагляду за перебігом стану ОСОБА_7 і є недоліком надання медичної допомоги.

Крім того, переведення ОСОБА_9 , на ШВЛ було несвоєчасно, що є недоліком надання медичної допомоги, стан останнього був вкрай важкий, критичний, свідомість відсутня, артеріальний тиск не визначається, реанімаційні заходи не мали ефекту і о 16 годині 30 хвилин була констатована біологічна смерть ОСОБА_7 .

Отже, лікар анестезіолог-реаніматолог ОСОБА_3 , 27.10.2018 в період часу з 11:00 год. по 16:30 год., перебуваючи в відділенні ВАІТ Обласної дитячої лікарні за адресою м. Мукачево, вул. І.Франка, 39, згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи, несумлінно ставлячись до своїх професійних обов`язків, порушуючи вимоги наказу затвердженого МОЗ України від 31.08.2004 року №437, яким затверджений «Протокол надання медичної допомоги при невідкладних станах у дітей на шпитальному і до шпитальному етапах», несучи персональну відповідальність за належний рівень спеціальних обстежень хворих, проведення знеболень і інтенсивної терапії, якісну передачу хворих, обрав неправильний метод лікування ОСОБА_7 , що виразилося у несвоєчасному переведенні хворого на ШВЛ, неадекватністю медикаментозної терапії, відсутністю динамічного спостереження за перебігом стану хворого, що в комплексі призвело до настання смерті ОСОБА_7 та перебуває у причинному зв`язку із настанням смерті.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КК України - тобто неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для неповнолітнього.

У судовому засіданні стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_10 заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України на підставі п.3) ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 підтримав клопотання та просив його задовольнити, мотивуючи тим, що кримінальне правопорушення (злочин), який інкримінується ОСОБА_3 за ч.2 ст.140 КК України, відповідно до ст.12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, а тому підпадає під дію пункту 3) ч.1 ст.49 КК України, оскільки з дня вчинення злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років. При цьому просив залишити без розгляду цивільний позов, заявлений потерпілим до обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання свого захисника та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо нього. При цьому повідомив, що свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнає. Цивільний позов, заявлений до нього потерпілим просив залишити без розгляду.

Прокурор не заперечила щодо задоволення клопотання сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України за нереабілітуючих обставин та закриття кримінального провадження в частині щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .. Зазначаючи, що наявні всі умови та підстави, визначені кримінально-процесуальним законом України для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.140 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до нетяжких злочинів. Пункт 3 ч.1 ст. 49 КК України, визначає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 щодо звільнення останнього від кримінальної відповідальності за строками давності за нереабілітуючих обстави. При цьому повідомив, що потерпілий залишає за собою право подати цивільний позов до ОСОБА_3 в порядку цивільного судочинства.

Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечила проти розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за строками давності.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого стороною захисту клопотання, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 284 КПК України передбачено закриття кримінального провадження судом на підставі пункту 1) ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину.

Так, кримінальне правопорушення (злочин), у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , передбачене ч.2 ст. 140 КК України, згідно обвинувального акту, мало місце 27 жовтня 2018 року та відповідно до положень ч.4 ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягав на звільненні його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України у даному кримінальному провадженні на підставі ст. 49 КК України.

Разом з тим, суд враховує загальні положення закону про кримінальну відповідальність, а також роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", з якої вбачається, що закриття кримінальної справи із звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише у разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК України. Відповідно до п.8 вказаної постанови слідує, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства та суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

За змістом ст. 44, 49 КК України за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує і відсутні підстави, передбачені ч. 5 ст. 49 КК України.

Шляхом опитування сторін кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє формулювання пред`явленого йому обвинувачення та правову кваліфікацію своїх дій за ч.2 ст.140 КК України, однак не визнає своєї вини в інкримінованому йому злочині.

«Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, а також за умови, що суд роз`яснив їм суть підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.» Про це йдеться в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 552/5595/18 від 29 липня 2021року.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, та наполягають на його звільненні від кримінальної відповідальності при невизнанні ним своєї вини, тобто за нереабілітуючих обставин.

Будь-яких обставин, які згідно з правилами кримінального процесуального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за заявленим клопотанням, не встановлено.

Таким чином, наявні умови та підстави, передбачені кримінальним законом для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України на підставі п.3) ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов, поданий потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст.140 КК України у даному кримінальному провадженні, слід залишити без розгляду у відповідності до позиції Верховного Суду від 16 серпня 2021 р. за якою, Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 644/7193/17 вказав, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК (сплив строків давності) та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, судом не вирішувалось, оскільки судовий розгляд кримінального провадження у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.2 ст.140 КК України, - продовжується.

Керуючись: ст. 44, 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, 285, ч. 4 ст. 286, 288, 350, 369-372, 376 КПК України, суд -

постановив:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0002504, внесене в ЄРДР 28.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.140 КК України, у частині обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.140 КК України закрити на підставі п.1) ч.2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов, поданий потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст.140 КК України у даному кримінальному провадженні, залишити без розгляду.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення, може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий Наталія МОРОЗОВА