Провадження №1-кп/523/996/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.5 ст.185; ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходяться матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185; ч.5 ст.185; ч.5 ст.27, ч.5 ст.191 КК України.

На адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2019р. на автомобіль марки «Man», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування цього клопотання, представник - адвокат ОСОБА_6 зазначає, що арешт який був накладений на автомобіль, позбавляє власника права розпоряджатись власним майном; крім того, ОСОБА_5 як власник автомобіля не була присутня при розгляді клопотання прокурора про арешт майна та відповідно була позбавлена можливості висловити свої думки та заперечення щодо вказаного клопотання; на теперішній час, ОСОБА_9 як власник автомобіля, у даному кримінальному провадженні не має будь-якого процесуального статусу (статусу підозрюваної чи обвинуваченої), тому не може нести цивільну відповідальність за можливу завдану шкоду кримінальним правопорушенням та відповідно належне їй майно не може підлягати конфіскації.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, а саме представника - адвоката ОСОБА_6 , яка просила задовольнити клопотання та скасувати арешт; прокурора, який заперечував проти задоволення вказаного клопотання; думку представника потерпілого, який підтримав позицію прокурора; захисника обвинуваченого та самого обвинуваченого, які просили задовольнити вищевказане клопотання, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно із ч.ч.6,7 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст.13 Конституції України «Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно із Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, виходячи з того, що прокурором не доведено доцільності подальшої необхідності перебування вказаного вище автомобіля під арештом, а також з урахуванням стадії судового розгляду та тієї обставини, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2019р., оскільки вищевказаний автомобіль є доказом вчинення кримінального правопорушення та може зберігати на собі його сліди, з метою забезпечення збереження речових доказів, було накладено, на належний на праві власності ОСОБА_5 автомобіль марки «Man» арешт, слід дійти висновку, що клопотання представника - адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.167-174, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту на автомобіль марки «Man», накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.12.2019р. - задовольнити частково.

Автомобіль марки «Man», реєстраційний номер НОМЕР_1 передати ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, із можливістю користування та без права розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1