Справа № 331/4136/23
Провадження № 1-кп/331/500/2023
судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1
щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України
03 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2023 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та призначено покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією усього майна.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині виду призначеного основного покарання, вважаю за необхідне висловити окрему думку з цього питання, виходячи з такого.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особи злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст.12 КК, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно з ч.1 ст.64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Санкцією ч.2 ст.111 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Покарання у виді довічного позбавлення волі застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.

Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи злочинця. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку надзвичайну небезпеку можуть указувати множинність, зокрема сукупність, повторність чи рецидив учинених злочинів; наявність у вчиненому діянні декількох ознак відповідного складу злочину; наявність однієї або декількох обставин, які обтяжують покарання; інші аналогічні за своїми характеристиками ознаки.

Так, колегією суддів було встановлено, що ОСОБА_2 надавав допомогу представникам держави-агресора РФ певний період, який складає декілька місяців, під час якого зміг передати інформацію щодо декількох місць ймовірного розташування військових підрозділів ЗСУ, до того ж погодився встановити ще декілька місць дислокації військових об`єктів та передати цю інформацію представнику РФ, та з цією метою розпочав активні дії щодо їх пошуку, пересуваючись на таксі по м. Запоріжжю. Вказані факти свідчать про вчинення ОСОБА_2 низки аналогічних злочинних дій, які були об`єднані єдиним злочинним умислом, та мали на меті спричинення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Також, з матеріалів кримінального провадження видається очевидним, що ОСОБА_2 добровільно не припинив свої дії, його злочинна діяльність була зупинена лише шляхом його затримання правоохоронними органами та позбавлення волі на час досудового розслідування.

Ці факти, а також зміст інформації, яка передавалась ОСОБА_2 представнику РФ, вказують на те, що ОСОБА_2 розумів та бажав настання імовірних наслідків від його дій у вигляді ліквідації як озброєння та військової техніки ЗСУ, так і особового складу, тобто, на мою думку, ОСОБА_2 розумів, що передає представнику іноземної держави (РФ), яка є ворогом України, інформацію про розташування військослужбовців України та свідомо допускав їх знищення (смерть) в результаті ракетних ударів ворожої сторони по цим об`єктам. При цьому, факт відсутності тяжких наслідків у вигляді загибелі військовослужбовців або цивільних громадян внаслідок дій ОСОБА_2 обумовлено лише своєчасним виявленням дій ОСОБА_2 правоохоронними органами України.

Отже, викладені вище обставини вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення вказують на підвищений ступень небезпечності його діяння, оскільки є такими, що були вчинені як на шкоду, зокрема обороноздатності України, так і опосередковано створювали загрозу для життя невизначеного кола осіб, що визнається найвищою соціальною цінністю в Україні.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого, колегією суддів не було встановлено жодних обставин, які могли б свідчити про щире каяття обвинуваченого або активне сприяння органам досудового розслідування розкриттю кримінального правопорушення, дані біографії ОСОБА_2 також не містять ніякої інформації, яка давала можливість призначити строковий вид покарання, оскільки виправлення обвинуваченого під час застосування навіть максимальної межі строкового покарання не можливе через його суспільну небезпечність з огляду на продовження воєнного стану та активних бойових дій у межах Запорізької області.

За цих обставин, вважаю, що колегії суддів належало призначити ОСОБА_2 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна за скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Суддя ОСОБА_1