ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2505/21 Номер провадження 11-кп/814/703/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілого представника потерпілого захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000375 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 зі зміненими доводами та представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рожище Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, працюючий вчителем математики в Карлівському ліцеї ім. Ніни Герасименко, депутат Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 :

на користь потерпілого ОСОБА_7 :

- майнову шкоду в розмірі 9470 грн та моральну шкоду в розмірі 30000 грн;

- витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн;

на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 21508,20 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що він 20 липня 2021 року близько 14 год. 30 хв., перебуваючи біля під`їзду АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, під час сварки, яка в подальшому переросла в бійку, наніс три удари кулаком правої руки в область голови ОСОБА_7 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі зі зміненими доводами обвинувачений просить скасувати вирок суду та звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу Карлівського ліцею ім. Ніни Герасименко, а кримінальне провадження закрити.

При цьому не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у нього щирого каяття, оскільки визнає вину, постійно вибачався перед потерпілим, намагався відшкодувати шкоду.

Наголошує, що ставиться критично до своєї поведінки та в подальшому не допустить подібного.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_11 на 2 роки обмеження волі, а також стягнути з обвинуваченого моральну шкоду в розмірі 1085400 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн.

При цьому вважає, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Наголошує, що місцевий суд не вбачав у діях обвинуваченого щирого каяття, оскільки він вибачався перед потерпілим лише судовому засіданні.

Звертає увагу, що обвинувачений хоча і визнав свою вину, проте заперечує кількість нанесених ударів, чим перешкоджав встановленню обставин кримінального правопорушення.

Також зауважує, що обвинувачений не відшкодував потерпілому заподіяну шкоду.

Стверджує, що вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення було не на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а з мотивів, що виникли задовго до події.

Звертає увагу, що зі змісту досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній.

Зазначає про наявність у кримінальному провадженні обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки підготовче судове засідання проведено без участі потерпілого та його представника.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відхилив висновок судово-психологічної експертизи при визначенні розміру моральної шкоди, що заподіяна потерпілому.

Крім того, до апеляційного суду надійшло клопотання трудового колективу Карлівського ліцею імені Ніни Герасименко про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника про наявність визначених законом підстав для застосування приписів ст.47 КК України, міркування потерпілого та його представника, які наполягали на необхідності призначення ОСОБА_10 реального покарання та просили збільшити розмір моральної шкоди і витрат на правову допомогу, думку прокурора про відсутність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, пояснення голови зборів трудового колективу на підтримання клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та клопотання трудового колективу, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, та не оспорюються обвинуваченим в апеляційній скарзі.

Доводи адвоката ОСОБА_8 щодо заперечення обвинуваченим кількості нанесених потерпілому ударівспростовуються поясненнями ОСОБА_11 , який повністю визнає свою вину, лише не пам`ятає точну кількість ударів через емоційний стан під час вчинення злочину.

Твердження представника потерпілого з приводу вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення не на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а з мотивів, що виникли задовго до події, є неприйнятними, оскільки відповідно до приписів ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тільки з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_10 обвинувачувався в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час сварки і визнаний судом винуватим саме в такому обсязі обвинувачення.

Таким чином, місцевий суд належним чином дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого, правильно оцінив його дії, кваліфікувавши їх за ч.1 ст.122 КК України.

Водночас, суд безпідставно визнав обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, про що слушно наголосив прокурор в засіданні апеляційного суду.

Адже, відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (чоловіки 60 років, жінки 55 років), а також яким до досягнення зазначеного віку залишилося не більш як півтора року.

Оскільки потерпілий народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , то на час вчинення злочину 20 липня 2021 року він не був особою похилого віку.

Всупереч доводам адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону через проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілого та його представника з огляду на таке.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Як видно з матеріалів справи, підготовче засідання було призначене місцевим судом 07 грудня 2021 року, про що всі учасники належним чином повідомлені, проте представник потерпілого клопотав про його відкладення з огляду на зайнятість в іншому процесі і суд визначив дату наступного засідання 29 грудня 2021 року.

Представник потерпілого знову прохав перенести розгляд з цих же підстав і суд відклав розгляд провадження на 25 січня 2022 року та належним чином повідомив усіх учасників.

Але і цього дня представник потерпілого клопотав про відкладення провадження через зайнятість в іншому судовому засіданні.

Таким чином, дії суду, який за наведених обставин провів підготовче засідання без участі потерпілого та його представника, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, з`ясувавши при цьому думку прокурора, обвинуваченого та його захисника про можливість розгляду провадження, не є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до п.5 ч.2 ст.412 КПК України.

Щодо доводів клопотання трудового колективута обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки, колегія суддів приходить до такого.

Згідно з ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Приписами ч.2 ст.284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Отже, підставою такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом та виправити свою поведінку. Також звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи.

За наявності зазначених вище обставин суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки трудовому колективу.

Виходячи з наведених положень закону, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї передбачених законом України про кримінальну відповідальність заходів примусу.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив злочин, який згідно зі статтею 12 КК України є нетяжким, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно перерахував потерпілому всі кошти, визначені вироком суду, на відшкодування майнової, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Більше того, вже після вчинення злочину ОСОБА_10 обраний депутатом Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області, що підтверджується копією постанови №71 від 17 листопада 2021 року Карлівської міської територіальної виборчої комісії та свідчить про довіру людей.

У клопотанні від 25 січня 2024 року та протоколі загальних зборів, трудовий колектив Карлівського ліцею імені Ніни Герасименко просив звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки колективу та долучив позитивну характеристику.

При цьому, як видно з підписаного головою зборів ОСОБА_12 та секретарем зборів ОСОБА_13 протоколу, всі 45 присутніх осіб педагогічного колективу ліцею одноголосно клопотали про це перед апеляційним судом.

На думку колегії суддів, в даному випадку вагомість виховного впливу членів колективу ліцею не викликає жодних сумнівів.

Обвинувачений надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із передачею його на поруки трудовому колективу, яку його захисник підтримав у судовому засіданні апеляційного суду.

Доводи представника потерпілого про відсутність у обвинуваченого щирого каяттяоскільки він заперечує кількість нанесених ударів, чим перешкоджав встановленню обставин кримінального правопорушення та не відшкодував шкоду у розмірі, який прохає потерпілий, а саме 1 085 400 грн, є неприйнятними.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

При цьому, щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_10 повністю визнавав свою винуватість у суді першої інстанції, що підтвердив і в засіданні апеляційного суду.

Його пояснення під час допиту місцевим судом про те, що він не пам`ятає в подробицях куди наніс удари потерпілому вочевидь не дає підстав стверджувати про заперечення вини.

Водночас, ОСОБА_10 щиро жалкує з приводу вчиненого та висловлює осуд своєї поведінки, вибачається перед потерпілим, вчиняє активні дії з метою відшкодувати завдані злочином збитки, бажає виправити наслідки вчиненого та готовий нести покарання.

Як видно з листа начальника відділу «Укрпошти», обвинувачений і раніше (20 липня 2023 року) перераховував на адресу потерпілого грошові кошти у рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, проте вони не були отримані ОСОБА_7 та повернуті відправнику 23 серпня 2023 року.

Не зважаючи на це, в подальшому обвинувачений відповідно до наданих платіжних документів, направив через «Укрпошту» потерпілому загалом 55000 грн, тобто добровільно в повному обсязі відшкодував визначену судом майнову та моральну шкоду, а також витрати на правову допомогу.

Але з пояснень ОСОБА_7 в засіданні апеляційного суду слідує, що його не влаштовує розмір відшкодування і він наполягає сплатити йому 1 085 400 грн моральної шкоди.

З огляду на таку позицію потерпілого колегія суддів звертає увагу на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові?від 15 грудня 2020 року (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якого розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні визначені законом підстави для застосування приписів ст.47 КК України для звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу Карлівського ліцею ім. Н. Герасименко.

Враховуючи наведене, вирок суду підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно з правовим висновком, що сформульований у постанові Великої Палати Верховного суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Також колегія суддів враховує, що у висновку, сформульованому в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 зазначено, що у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

В даному кримінальному провадженні витрати на правову допомогу були понесені потерпілим не з власної ініціативи, а були вимушеними, оскільки зумовлені необхідністю залучення фахівця в галузі права для надання кваліфікованої юридичної допомоги та здійснення захисту своїх прав та інтересів внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину.

Розмір таких витрат ОСОБА_7 місцевим судом визначений у сумі 15000 гривень виходячи з договору про надання професійної правничої допомоги від 31 липня 2021 року, із наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів погоджується з таким розміром витрат, встановлених місцевим судом і не знаходить підстав для збільшення їх до 20000 гривень, про що прохав представник потерпілого

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення витрат на правову допомогу в сумі 15000 гривень з обвинуваченого на користь потерпілого.

Оскільки судово-психологічна експертиза у кримінальному провадженні проведена на підставі постанови слідчого, то витрати на її проведення не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, а відносяться на рахунок держави.

Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

При цьому, з огляду на приписи ст.129 КПК України, суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п. 1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Враховуючи, що вирок підлягає до скасування із закриттям кримінального провадження, колегія суддів не перевіряє доводи представника потерпілого щодо безпідставного застосування ст.75 КК України при призначенні покарання та про збільшення витрат на відшкодування моральної шкоди потерпілому.

Отже, апеляційну скаргу обвинуваченого зі зміненими доводами та клопотання трудового колективу необхідно задовольнити, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення.

Керуючись статтями 284, 404, 405, 407, 417, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 зі зміненими доводами задовольнити.

Клопотання трудового колективу Карлівського ліцею імені Ніни Герасименко задовольнити.

Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2023 рокущодо ОСОБА_10 скасувати, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.47 цього Кодексу у зв`язку із передачею на поруки трудовому колективу Карлівського ліцею імені Ніни Герасименко за умови, що він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Роз`яснити ОСОБА_10 , що у разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення.

Кримінальне провадження №0000375 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в розмірі 15000 гривень.

Цивільний позов потерпілого про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Витрати за проведення судово-психіатричної експертизи, призначеної слідчим, у розмірі 21508, 20 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4