Провадження № 1-кп/127/936/23

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці кримінальне провадження № 0001366 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працевлаштованого по найму, раніше судимого, а саме:

- 19.01.2005 вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 2 роки;

- 08.11.2007 вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком 3 роки;

- 13.08.2008 вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за вчинення злочинів, передбачених ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України, з врахуванням положень ст. 70, 71 КК України, до остаточного покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 27.01.2015 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 30.11.2016 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 1 ст. 307 КК України, з врахуванням положень ч.1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі; 20.03.2017 Апеляційним судом Вінницької області переглянуто вирок від 30.11.2016, приєднано 1 місяць за вироком від 27.01.2015 та призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 19.12.2018 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 24.05.2019 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 296, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, з врахуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 25.10.2019 вироком Вінницького міського суду Вінницької області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, з врахуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.06.2018 по день набрання вироком законної сили; 27.01.2023 звільненого з ДУ «Стрижавська ВК (№81)» по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи не зняту і не погашену судимість, достовірно знаючи про те, що в Україні з 24.02.2022 діє воєнний стан, 08.09.2023 приблизно о 18 год 53 хв, зайшовши до магазину «Я-Господиня», розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 56 А, помітив позаду платіжного терміналу велосипед салатового кольору, який належить ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме велосипедного ліхтарика ТМ «NEKO», який був закріплений на кермі зазначеного велосипеда.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, приблизно о 19 год 02 хв ОСОБА_4 підійшов до платіжного терміналу та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючих настання негативних наслідків, з метою власного незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, своєю лівою рукою зняв із велосипеду велосипедний ліхтарик ТМ «NEKO» вартістю 605,43 грн.

В подальшому, ОСОБА_4 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 605,43 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим йому злочином, свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті та погодилася з кваліфікацією його дій. Зокрема, повідомив, що 08.09.2023 у другій половині дня, зайшовши до приміщення магазину «Я-Господиня», розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 56 А, позаду платіжного терміналу помітив велосипед салатового кольору, на кермі якого був прикріплений ліхтарик. Оскільки зняти даний ліхтарик з керма велосипеда було не складно, то вирішив викрасти його. Підійшовши до велосипеда, зробив вигляд ніби правою рукою поповнює собі рахунок в телефоні, в той час лівою рукою зняв даний ліхтарик з велосипеду, після чого залишив магазин. Про вчинене щиро шкодує, а викрадене майно повернув.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду повідомив, що працює охоронником в магазині «Я-Господиня», розташованому за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 56А. Велосипед, на кермі якого був прикріплений викрадений обвинуваченим ліхтарик ТМ «NEKO», належить йому. Також зазначив, що збираючись після роботи додому, помітив, що вказаний ліхтарик зник. На камерах відеоспостереження магазину побачив момент викрадення обвинуваченим ліхтарика, однак в правоохоронні органи звернувся лише у понеділок, оскільки 08.09.2023 була п`ятниця. Також потерпілий зауважив, що викрадений ліхтарик йому повернуто, тому претензій до обвинуваченого він не має. На призначенні обвинуваченому суворої міри покарання потерпілий не наполягав.

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та потерпілого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 у судовому засіданні не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином; особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що злочин вчинений в умовах воєнного стану, з прямим умислом обвинувачений усвідомлював, що посягає на чужу власність, попри це таємно вилучив чуже майно, тому передбачав спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі; особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі й за вчинення аналогічних злочинів, наразі працює по найму на будівництві, проживає разом з матір`ю, за місцем реєстрації та проживання скарг на його поведінку не надходило. Крім того, судом враховано, що відповідно до довідки КНП «ЦТЗ «СОЦІОТЕРАПІЯ» № 3105 від 18.09.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.03.2015 знаходиться під диспансерним наркологічним спостереженням, з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, амфетамінів. Згідно з довідкою виданою КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» № 29/7370 від 19.09.2023 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному обстеженні в психіатричному відділенні № 7 з 18.11.2013 по 05.12.2013 з діагнозом: без психічних розладів. Акцентуація характеру по демонстративно-нестійкому типу.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Активне сприяння розкриттю злочину полягає в тому, що в момент затримання ОСОБА_4 відразу ж зізнався у вчиненому та повідомив про всі обставини вчинення злочину.

Відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі полягає в поверненні потерпілому викраденого майна.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

За вищевикладених обставин, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого: визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди, відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, враховуючи позицію прокурора, який вважає, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства; позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому найсуворішої міри покарання, якою в даному випадку може бути лише позбавлення волі, вважає, що виправлення обвинуваченого та його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, тому оскільки відповідного клопотання прокурором в ході судового розгляду заявлено не було, суд не вбачає підстав для його обрання до дня набрання вироком суду законної сили.

Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи № 5804/23-21 від 20.09.2023 в сумі 716 (сімсот шістнадцять) гривень 94 копійки, оскільки її проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65-67, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи № 5804/23-21 від 20.09.2023 в сумі 716 (сімсот шістнадцять) гривень 94 копійки.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2023 по справі № 127/28194/23 на велосипедний ліхтарик ТМ «NEKO» в корпусі чорного кольору скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0001366, а саме:

-велосипедний ліхтарик ТМ «NEKO» в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_5 повернути власнику.

-DVD-диск із відеозаписами з камер відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_6 , за період часу з 18 год 50 хв по 19 год 05 год 08.09.2023, де зображено факт крадіжки залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: