ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3944/23 Справа № 194/1101/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, неодружного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні №0000098 від 27 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю відмовлено.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, до 13 січня 2024 року включно, з визначенням застави в сумі 805 200 гривень.

Рішення суду обґрунтовано наступним. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Також судом було враховано, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

При наданні оцінки ступеню ризику стосовно вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд врахував, хоч обвинувачений і вважається раніше не судимим, однак обвинувачується у вчиненні декількох епізодах, що підтверджує наявність цього ризику.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам, також наявні обставини свідчать, що заявлені ризики не зменшилися.

Враховуючи, що злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для них, суд вважав за необхідне застосувати до заставу у розмірі 805 200 гривень 00 коп.

Обвинувачений не погодився з таким рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року скасувати. Вказує, що прокурором не було надано доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, клопотання сторони обвинувачення не містить додатків.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається з матеріалів справи питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання наразі вирішується на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції визначальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому зазначений прокурором ризик переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено. Також в Україні діє воєнний стан, що також є додатковим ризиком на теперішній час.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховував, що ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази у вигідному для нього аспекті є реальним.

До того ж, обвинувачений хоча й вважається раніше не судимим, однак обвинувачується у вчиненні декількох епізодів, що підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам. Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині необхідності продовження тримання ОСОБА_8 під вартою апеляційна скарга обвинуваченого не містить.

Разом з цим, апеляційний суд не може не звернути увагу на строк судового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції та строк перебування обвинуваченого під вартою, і з огляду на положення ст. 28, ч.1 ст. 318 КПК України і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Що стосується визначення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави, апеляційним судом вже було висловлено свою позицію з цього приводу, визначивши обвинуваченому ОСОБА_8 заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання переховуватися чи будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які належить врахувати при визначені розміру застави: 1) обставини кримінального правопорушення; 2) особливий характер справи; 3) майновий стан обвинуваченого; 4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; 5) масштаб його фінансових операцій; 6) даних про особу обвинуваченого; 7) встановлені ризики, передбачених ст. 177 КПК України; 8) «професійне середовище» обвинуваченого; 9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин й шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Апеляційний суд цілковито дотримується позиції Європейського суду з прав людини про те, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, втім, вважає, що визначений судом розмір застави не повинен бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого ув`язнення обвинуваченого, яке в даному випадку перетворилося б на безальтернативне, а тому, на думку колегії суддів, застава у меншому розмірі, а саме 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 268 400 гривень, є необхідною та достатньою для виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, виходячи з тяжкості та видів кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 , відомостей про його особу, процесуальну поведінку та забезпечення запобіганню встановленим судом ризикам.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави - змінити.

Встановлений обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави зменшити до 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 268 400 гривень.

В решті ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4