ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 630/ 307 /22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 628 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 08.12.2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин, Харківської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, розлученого, пенсіонера, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладено, відповідно до ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також вирішено питання щодо речових доказів, на підставі ст.100 КПК України.

Зазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , 02 грудня 2019 року, в період часу з 21.00 по 22.00, знаходячись навпроти будинку № 67 по вул. Караванській в м. Люботин, Харківської області, зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 , з яким він тривалий час перебував у неприязних стосунках, та під час чергової сварки, маючи умисел на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, із невстановленої під час судового розгляду зброї травматичної дії, здійснив 4 постріли в потиличну ділянку голови ОСОБА_9 , внаслідок яких, заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гострої закритої черепно-мозкової травми із наявністю вогнищ контузії тім`яно-скроневої долі головного мозку ліворуч та явища забою головного мозку, наявністю зовнішніх ушкоджень: ран в скронево-тім`яній ділянці ліворуч та в потиличній ділянці, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, після чого здійснив ще два постріли в ділянку тулуба ОСОБА_9 , внаслідок яких заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді травми живота із наявністю зовнішніх ушкоджень: рани в ділянці 4 правого ребра та в поперековій ділянці, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Судом вказані дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з прийнятим судом рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст.75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 обрати покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор посилається на неврахування судом відомостей стосовно особи засудженого та характер вчинених ним дій, зокрема те, що він відразу після вчинення злочину залишив місце проживання в м. Люботин та майже 2 роки ухилявся від органів досудового розслідування та повернувся до м. Люботин, лише коли дізнався про смерть потерпілого ОСОБА_9 , що, на думку прокурора, свідчить про повну соціально несприятливу поведінку, зухвалість та злочинну прорахованість своїх дій.

Як зазначає прокурор, ОСОБА_7 мешкає сам, з членами родини зв`язки не підтримує, фактично не пов`язаний з соціальними інститутами, які б могли сприяти його перевихованню без тривалої ізоляції від суспільства.

Крім того, на думку прокурора, суд не встановив жодної обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого. Разом з тим, не надав жодної оцінки тому, що ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування, під час судового розгляду затягував його, надав суперечливі покази, які «підлаштовував» під покази інших учасників кримінального провадження, не розкаявся у вчиненому та не навів належних обґрунтувань своєму вчинку.

Крім того, як зазначає прокурор, у вироку вказано, що потерпілий ОСОБА_9 сам спровокував ОСОБА_7 на протиправні дії по відношенню до себе, оскільки бив доньку обвинуваченого, але це твердження, на думку прокурора, не є вмотивованим, оскільки у т.ч. покази самого ОСОБА_7 свідчать, що він товаришував з ОСОБА_9 , а у конфліктах частково звинувачує свою доньку.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, прокурор вважає, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, з випробуванням, відповідно до вимог ст.75 КК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вказано в ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, при постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Щодо тверджень прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та відсутності підстав для застосування вимог ст.75 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд врахував, тяжкість вчиненого ним злочину, з урахуванням всіх обставин справи, а також відомості щодо особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, як ввічлива, хазяйновита, доброзичлива, не конфліктна людина, завжди готова прийти на допомогу, не вживає спиртних напоїв, був членом товариського суду, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має повну середню освіту, є пенсіонером, розлучений, раніше не судимий. Крім того, судом враховано позитивні характеристики на обвинуваченого ОСОБА_7 , надані настоятелем храму Св. Дмитра Ізюмської єпархії Української православної церкви, а також те, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 були викликані протиправною поведінкою самого потерпілого ОСОБА_9 , відносно його доньки, та намаганнями її припинити. При цьому, суд відзначив, що така протиправна поведінка потерпілого мала тривалий та систематичний характер, що підтверджено показаннями як самого обвинуваченого ОСОБА_7 , так і свідків, а в судовому засіданні 06.12.2023, не дивлячись на не визнання вини, ОСОБА_7 зазначив, що шкодує про те, що так відбулось.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, судом не було встановлено обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання для обвинуваченого.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому реальне покарання в мінімальному розмірі, встановленому санкцією статті кримінального закону, за якою його визнано винним та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання особи без його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі та звільнивши від його відбуття з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому слід зазначити, що покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості та неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України, є безпідставними, оскільки згідно відомостей кримінального провадження та поданої апеляційної скарги, об`єктивно відсутні обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, а наведені вище дані про особу обвинуваченого, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства,

Отже, апеляційні вимоги прокурора про призначення покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновок суду про можливість виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

На думку колегії суддів судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 08 12 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3