Справа № 484/4536/22
Провадження № 1-кс/467/154/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.11.2023 року Суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді

В С Т А Н О В И В:

Обвинуваченим ОСОБА_5 у ході судового засідання по розгляду кримінального провадження по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України подано письмову заяву про відвід судді ОСОБА_6 з посиланням на те, що суддя ОСОБА_6 не може брати участь у розгляді даної справи та підлягає відводу, оскільки суддя розглядала клопотання прокурора про продовження строку утримання під вартою без вручення його копії обвинуваченому, не реагувала на заявлений ним факт застосування по відношенню нього насилля працівниками поліції, відмовила у задоволенні клопотання про допит потерпілих та свідків захисту на спростування твердження прокурора про його розшук, прийняла до уваги рапорти працівників поліції в якості доказів, які не є процесуальними документами, відмовила у задоволенні заяв про порушення його прав у Кропивницькому слідчому ізоляторі у зв`язку з ненаданням медичної допомоги і зміну місця попереднього ув`язнення, судом було замінено захисника ОСОБА_7 на захисника ОСОБА_4 без його згоди, суд позбавив його права на укладення угоди з іншим захисником та права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав подану ним заяву про відвід судді.

Захисник у судовому засіданні заяву обвинуваченого про відвід судді підтримав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про відвід судді, посилаючись на відсутність сумнівів у об`єктивності судді. Вказав, що обвинуваченому неодноразово продовжувалась дія запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою. При цьому обвинувачений відмовлявся отримувати копії клопотання прокурора, про що працівниками поліції складався відповідний акт. Кожне рішення суду щодо запобіжного заходу оскаржувалось обвинуваченим. Обвинувачений як у суді першої інстанції так і у апеляційній інстанції міг висловити свої заперечення щодо винесених рішень. Всі клопотання обвинуваченого суддею були вирішені відповідно до вимог КПК України. При вирішенні питання про допит свідків та потерпілих суддею не порушувались вимоги КПК, оскільки ці клопотання заявлялись передчасно, у підготовчому судовому засіданні. На даний час у судовому засіданні обвинувальний акт не оголошено, порядок дослідження доказів не вирішено. Питання щодо заміни захисника вирішено у визначеному законом порядку.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, приходжу до наступного.

Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1-2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений пунктами 1, 2, 5 ч.1 ст. 75 та ст. 76 КПК України.

Зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

- якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача (п.1 ч.1 ст. 75 КПК України);

- якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник (п.2 ч.1 ст. 75 КПК України);

- у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (п.5 ч.1 ст. 75 КПК України).

Згідно до пунктів 3, 4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження, а також за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

При вирішенні цих заяв, суддя керується положеннями кримінального процесуального законодавства України, а також ураховує практику Європейського суду з прав людини.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Так, у справі за заявою Мироненка і Мартиненка проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності суду має визначатися для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див. у справі Фей проти Австрії, Ветштайн проти Швейцарії). У кожній окремій справі слід визначити чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та сутність, що свідчать про те, що суд є безстороннім (див. у справі Пуллар проти Сполученого королівства).

Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність слідчого судді презюмується. Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді.

Суддя не вважає заяву про відвід судді безумовною підставою для відсторонення судді від участі у кримінальному провадженні. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що вимог щодо неупередженості не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. у справі Ветштайн проти Швейцарії).

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників. Сумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

На думку судді, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18). Також, Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді. Наприклад, в ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення». Крім цього, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

За таких обставин, вважаю, що зміст поданої заяви обвинуваченого про відвід судді містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, однак яка не підтверджена жодними належними і допустимими доказами.

Крім цього, твердження обвинуваченого про здійсненні процесуальні дії суддею ОСОБА_6 щодо розгляду клопотання прокурора про продовження строку утримання під вартою без вручення його копії обвинуваченому, відсутність реагування на заявлений обвинуваченим факт застосування по відношенню нього насилля працівниками поліції, відмова у задоволенні клопотання про допит потерпілих та свідків захисту, прийняття до уваги рапортів працівників поліції в якості доказів, відмова у задоволенні клопотань про порушення прав обвинуваченого у Кропивницькому слідчому ізоляторі у зв`язку з ненаданням медичної допомоги і зміну місця попереднього ув`язнення, заміна захисника без його згоди обвинуваченого, відмова у задоволенні клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не можуть бути підставою для відводу судді, а можуть слугувати підставою для перегляду таких дій чи бездіяльності в апеляційному порядку.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Таким чином, на переконання судді, відсутні підстави стверджувати про існування у цій справі обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 .

За зазначених обставин, подана заява про відвід судді не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 372 КПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід судді Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 127, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України відмовити.

Суддя ОСОБА_1