Справа № 454/874/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/585/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000783 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 05.05.2023 року стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, раніше несудимого, начальника дільниці підготовчих робіт ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля»,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця в смт.Гірник, Львівської області, проживаючого по АДРЕСА_2 , з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, раніше несудимого, виконуючого обов`язки механіка дільниці підготовчих робіт ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля»

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 271 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 05.05.2023 року, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 271 КК України, та їм, кожному окремо, призначено покарання у виді 3 років обмеження волі без позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю. На підставі ст.75 КК України, звільнено засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк в 1 рік, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Перебіг іспитового строку засудженим обчислюєть з моменту проголошення вироку.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнутоз засудженого ОСОБА_7 на користь держави 8008 (вісім тисяч вісім)грн. витрат на проведення експертизи.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_8 на користь держави 8008 (вісім тисяч вісім)грн. витрат на проведення експертизи.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , який просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих функцій у сфері охорони праці та виконання робіт з підвищеною небезпекою на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у сфері охорони праці та виконання робіт з підвищеною небезпекою на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки.

У решті вирок залишити без змін.

Апелянт вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Свої вимоги мотивує тим, що суд, ухвалюючи рішення про перекваліфікацію діянь обвинувачених з ч. 2 ст. 272 КК України на ч. 2 ст. 271 КК України послався на п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки виробництва», згідно якого при розгляді справ про порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою (стаття 272 КК України) суди повинні керуватися Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року N 15, і законодавчим або нормативно-правовим актом (галузевим або міжгалузевим), у якому встановлено правила безпеки під час проведення відповідних робіт, що входять до Переліку, враховуючи, що в цьому випадку має значення не галузь виробництва, а сам характер таких робіт.

Поряд із цим судом встановлено, що роботи з ремонту прохідницького комбайну 1ГПКС проводились на поверхні на території дільниці з ремонту вибійного обладнання ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля», а Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року N 15, до робіт з підвищеною небезпекою віднесено підземні роботи на шахтах та рудниках (п.64).

Будь-які роботи на шахтах, в тому числі ремонт прохідницького комбайна, не передбачено цим переліком, а тому такі не відносяться до робіт з підвищеною небезпекою. Роботи, які виконував потерпілий ОСОБА_12 , а саме ремонт прохідницького комбайна 1ГКПС, є роботами підвищеної небезпеки.

Належність робіт з ремонту прохідницького комбайна 1ГКПС до робіт підвищеної небезпеки, на виконання яких потрібно отримувати дозвіл від органів служби Держпраці України, не виключає можливість віднесення їх і до робіт з підвищеною небезпекою, для виконання яких вимагається спеціальне навчання з охорони праці.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції правильно визнав, що роботи з ремонту прохідницького комбайна не охоплюються п. 64 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Держнаглядохоронпраці України від 26 січня 2005 р. № 15 (підземні роботи на шахтах та рудниках), однак безпідставно не взяв до уваги п. 104 вказаного Порядку, відповідно до якого роботами з підвищеною небезпекою є монтаж, наладка, технічне обслуговування, експлуатація, ремонт і демонтаж вантажопідіймальних машин і механізмів, ліфтів, конвеєрів, підвісного канатного гідравлічного транспорту, технологічного і верстатного обладнання, електроустановок та ліній електропередач.

Таким чином, для однозначного з`ясування належності вказаних робіт до робіт з підвищеною небезпекою, що має суттєве значення для кримінального провадження, так як впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення, необхідні спеціальні знання.

Водночас, суд самостійно, без призначення додаткової експертизи, необгрунтовано прийняв рішення про перекваліфікацію діянь ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з ч.2 ст. 272 КК України на ч.2 ст. 271 КК України. Окрім цього, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 покарання за ч.2 ст. 271 КК України без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю, судом в мотивувальній частині вироку не наведено мотивів прийняття такого рішення. Не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади або займатись певною діяльністю, суперечить меті кримінального покарання щодо попередження нових злочинів.

На апеляційну скаргу прокурора захисник-адвокат ОСОБА_10 подав заперечення в яких зазначив, що апеляційну скаргу прокурора вважає такою, яка не ґрунтується на нормах чинного законодавства, зокрема чинних нормативно - правових актів з охорони праці такою, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо наявності в діяннях ОСОБА_14 та ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України, слід зазначити, що основним безпосереднім об`єктом вказаного злочину є виконання робіт з підвищеною небезпекою, а додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи.

Оскільки диспозиція ст.272 КК України є бланкетною, обвинувачення повинно містити посилання на конкретну статтю, пункт, параграф, які порушені, та визначати, у чому саме полягає порушення тих чи інших нормативних вимог, зокрема міститись посилання до спеціального нормативного акту, що роботи відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

На дані недоліки органів досудового слідства звернув увагу Верховний Суд України при узагальненні практики розгляду судами кримінальних справ про злочини, пов`язані з порушенням вимог законодавства про охорону праці, зазначивши наступне: « Водночас окремими слідчими були допущенні серйозні помилки при застосуванні норм кримінального та кримінально-процесуального законодавства. Так кваліфікуючи дії особи за ст.271 або ст. 272 КК, слідчі не завжди враховували, що диспозиції цих статей є бланкетними. Тому при їх застосуванні необхідно встановити не лише те, які саме законодавчі та інші нормативно-правові акти порушено при вчиненні певного діяння, а визначити, вимоги яких статей, пунктів, параграфів не дотримано обвинуваченим, а також розкрити суть допущених порушень. Наприклад, для встановлення того, чи належать певні види діяльності до робіт із підвищеною небезпекою (ст. 272 КК), слід звернутися до спеціальних законодавчих та нормативних актів, якими є Закон України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» та Перелік робіт з підвищеною небезпекою, затверджений наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 року №15.»

Згідно п.9 Постанови Верховного Суду України від 12.06.2009 року №.7 «Про практику застосування судами України законодавства про злочини проти безпеки виробництва» де зазначено, що при розгляді справ про порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою (стаття 272 КК суди) повинні керуватися Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15 (далі - Перелік), і законодавчим або нормативно-правовим актом (галузевим або міжгалузевим), у якому встановлено правила безпеки під час проведення відповідних робіт, що входять до Переліку враховуючи, що в цьому випадку має значення не галузь виробництва, а сам характер таких робіт».

Слід зазначити, що в процесуальних рішеннях сторони обвинувачення: обвинувальному акті від 26.03.2019 року, а до того в підозрі, жодного слова не вказано, які саме роботи з підвищеною небезпекою проводились на шахті 30.10.2017 року коли стався нещасний випадок, хоча це обов`язкова ознака об`єктивної сторони злочину, а також яким нормативним актом (пунктом, статтею) такі роботи віднесені до робіт з підвищеною небезпекою. На дану обставину сторона захисту зокрема вказувала починаючи з підготовчого засідання коли звернулася з клопотання до суду про повернення обвинувального акту, та акцентувала увагу в ході судового засідання на відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_14 , ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.272 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2017р. в с.Сілець Червоноградського району Львівської області ОСОБА_7 , обіймаючи посаду начальника дільниці підготовчих робіт ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» та керуючи роботами з ремонту прохідницького комбайна 1ГПКС в першу зміну, видавши наряд в.о. механіка дільниці підготовчих робіт ОСОБА_8 та ланці працівників на ремонтні роботи на поверхні на території дільниці з ремонту вибійного обладнання, не забезпечив працівників проектом організації робіт та технологічною документацією, не погодив виконання робіт за нарядом з керівником дільниці з ремонту відбійного обладнання, враховуючи небезпечні виробничі фактори, не провів цільовий інструктаж працівникам підземних спеціальностей, які були залучені до робіт на поверхні, не проконтролював та не забезпечив безпечне виконання ремонтних робіт на комбайні 1ГПКС, які велися без технічного нагляду з порушенням правил безпеки та не зупинив їх виконання, чим порушив вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці», ст.41 Гірничого закону України, пунктів 1.1.IV, 19.1.IV, 11.4.IV, 16.5.IV Правил безпеки у вугільних шахтах, пунктів 9.27.1, 9.27.9, 9.27.10, 9.27.16, 14.1.3, 14.1.15, 14.6.1, 15 Системи управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України, пунктів 2.1 абз. 12, 13, 2.3 абз. 3, 2.10, 4.10, розділу V абз. 2, 3, 6 Посадової інструкції начальника дільниці підготовчих робіт, та ОСОБА_8 , виконуючи обов`язки механіка дільниці підготовчих робіт ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля» видавши наряд ланці працівників на виконання робіт з ремонту вибійного обладнання та будучи призначеним керівником цих робіт, був відсутній на місці проведення робіт, усунувся від контролю за безпечним проведенням ремонтних робіт, не призначив старшого працівника, допустив проведення робіт без проекту організації робіт та затвердженої відповідно до правил безпеки технологічною документацією, не провів цільовий інструктаж на робочих місцях та не вів постійний технічний нагляд за виконанням робіт, не погодив виконання робіт за нарядом з керівником дільниці з ремонту відбійного обладнання ОСОБА_17 , не забезпечив працівників, залучених до ремонту комбайна, забезпечуючим безпеку праці обладнанням, допустив застосування ненадійної, не передбаченої технологією ремонтних робіт дерев`яної опори, яка не забезпечила надійну фіксацію хвостової частини конвеєра від коливань у горизонтальній площині та не зупинив виконання цих робіт, які виконувалися працівниками без технічного нагляду та з порушенням правил безпеки і допустив до виконання робіт електрослюсаря підземного ОСОБА_12 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці», ст.41 Гірничого закону України, пунктів1.1.IV, 19.1.IV, 11.4.IV Правил безпеки у вугільних шахтах, пунктів 9.37.5, 14.1.15 Системи управління виробництвом і охороною праці у вугільній промисловості України, пунктів 2.1 абз. 7, 2.2 абз. 6, 2.3 абз. 3, 2.4, розділу V абз. 4, 7 Посадової інструкції механіка дільниці підготовчих робіт.

Внаслідок зазначених порушень, допущених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 30.10.2017 р. близько 13.35 год. ОСОБА_12 , перебуваючи біля механічного цеху території дільниці вибійного обладнання ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львіввугілля», підключаючи кабель живлення до електродвигуна ходу комбайна 1ГПКС, перебуваючи під хвостовою частиною конвеєра, яка була зафіксована за допомогою одного дерев`яного бруса довжиною близько 0,7 м, встановленого у вертикальному положенні на розібраний основний редуктор комбайна РКУ-10, який знаходився під хвостовою частиною, не забезпечив надійну фіксацію хвостової частини скребкового конвеєра 1ГПКС, внаслідок чого хвостова частина цього комбайна впала з вищевказаного бруса та притиснула голову ОСОБА_12 та останній отримав тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилася раною на голові, крововиливами в навколоорбітальні ділянки з обох боків, переломами кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, яка привела до гострого порушення мозкового кровообігу та набряку головного мозку і яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення, та був госпіталізований до Червоноградської центральної міської лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_3 помер від отриманих травм, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Потерпілий ОСОБА_11 та його представник -адвокат ОСОБА_18 були належним чином повідомлені про розгляд справи судом апеляційної інстанції , однак в суд апеляційної інстанції не прибули, адвокат ОСОБА_18 скерував клопотання про розгляд справи без їх участі, апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі і просять задовольнити.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги, міркування обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтримане їх захисником - адвокатом ОСОБА_10 про відмову у задоволення апеляційних вимог прокурора та залишення без змін вироку суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого рішення.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 05.05.2023 року, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 271 КК України, та їм, кожному окремо, призначено покарання у виді 3 років обмеження волі без позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю. На підставі ст.75 КК України, звільнено засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк в 1 рік, якщо протягом визначеного судом іспитового строку не вчинять нового злочину і виконають покладені на них обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачувалися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України як порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки.

Судом першої інстанції самостійно, без наявності спеціальних знань, без призначення додаткової експертизи по справі, перекваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожного окремо, з ч.2 ст. 272 на ч.2 ст. 271 КК України, тобто визнано їх винними у порушенні вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, установи, організації або громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності, якщо воно спричинило загибель людей або інші тяжкі наслідки.

У суді апеляційної інстанції з`ясовано, що у вироку зазначено про те, що експерт ОСОБА_19 в судовому засіданні надав суду роз`яснення висновку №1622-18 від 22.10.2017 р., а саме, що роботи з ремонту комбайна виконувались на поверхні, але ремонт шахтного обладнання відноситься до робіт з підвищеною небезпекою незалежно від того, чи такі виконуються під землею, чи на поверхні, відповідно до Переліку робіт з підвищеною небезпекою та постанови Кабінету Міністрів України №1107.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд досліджує докази безпосередньо.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 410, 411, 412, 413 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, відповідно оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі та матеріалах справи та у разі визнання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винними, обґрунтувати призначене покарання, тобто постановити законне та мотивоване рішення по справі, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вироку Сокальського районного суду Львівської області від 05.05.2023 року задовольнити частково.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 05.05.2023 року, яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 271 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: