ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 646/3805/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1413/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ч.2 ст.115 КК України
30 жовтня 2023 року м.Харків
Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_4 , вбачаю, що апеляційні доводи прокурора та вимога не позбавлені правових і фактичних підстав, з наступних підстав.
Зокрема, прокурор в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на фактичні обставини кримінального провадження, вказував на невиправдану м`якість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
При цьому належить врахувати, що згідно фактичних відомостей, що містяться в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що обвинувачений вчинив вбивство двох осіб, які є його батьками, шляхом завдання батьку восьми колото-різаних ран ножем, а матері двох. Після чого обвинувачений, не надавши допомоги своїм батькам покинув місця злочину, викинувши ніж у смітник біля будинку.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 304 від 07.06.2023 року, ОСОБА_4 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_4 перебував в стані вищевказаного психічного розладу. Не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_4 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції, відповідно до ст. 66 КК України, визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що на мою думку - є безпідставним.
Відповідно до ст. 67 КК України, судом враховано наявність обставини, що обтяжують покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо осіб, з якими винний перебував у сімейних відносинах.
Санкцією ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.
Разом з цим, судом першої інстанції недостатньо враховані усі вищезазначені фактичні обставини кримінального провадження, відомості про особу обвинуваченого, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, та однієї обставини, що обтяжує покарання, а тому суд дійшов помилкового висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, тобто в середніх межах санкції ч.2 ст.115 КК України.
За таких обставин, апеляційні доводи прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання внаслідок недосягнення мети, передбаченої законодавцем статтями 50 та 65 КК України, поза розумним сумнівом є обґрунтованими, оскільки покарання, перш за все, повинно відповідати вимогам загальної та приватної превенції.
З огляду на викладене, вважаю, що апеляційні доводи та вимога прокурора щодо застосування більш суворого покарання в межах санкції ч.2 ст.115 КК України, є слушними.
Суддя ОСОБА_2