У Х В А Л А

іменем України

Справа № 126/2691/23

Провадження № 1-кс/126/1115/2023

22 листопада 2023 року м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі слідчого судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

представника власника майна, адвоката ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту та передачу майна на відповідальне зберігання,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна та передачу його на відповідальне зберігання, в якому просить передати йому на відповідальне зберігання транспортні засоби, а саме ВАЗ 2106 номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору та саморобний причіп без державного реєстраційного номера.

Клопотання обгрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді від 31.10.2023 накладено арешт на транспортний засіб ВАЗ 2106 д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору та саморобний причіп без державного реєстраційного номера. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_5 є власником транспортного засобу ВАЗ 2106 номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору. ОСОБА_5 стверджує, що 27.10.2023 належний йому транспортний засіб надав в користування ОСОБА_6 для прибирання городу від кукурудзи, однак згодом дізнався, що 28.10.2023 ОСОБА_6 зі своїм напарником були затриманні, а належні йому транспортні засоби арештовані. Він не є стороною кримінального провадження, має необхідність у користуванні належним йому транспортним засобом. Крім того, зберігання транспортного засобу на арешт майданчику відділу поліції може негативно вплинути на його технічний стан.

В судовому засіданні представник заявника, адвокат ОСОБА_3 , клопотання підтримав та просив задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 проти задоволення клопотання ОСОБА_5 заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши зміст клопотання та додані до нього докази, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що відділом поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000532 від 29.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 31.10.2023 накладено арешт на транспортний засіб ВАЗ-2106 номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору та приєднаний до нього саморобний причіп без державного реєстраційного номера.

Накладення арешту на майно, яке є речовим доказом кримінального правопорушення зумовлено необхідністю його збереження та запобіганню можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_5 є власником транспортного засобу ВАЗ 2106 номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору.

Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Згідно п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

У висновках, сформульованих у постанові ВП ВС від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19, на слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті173 і 174 цього Кодексу).

За змістом частин 1, 2 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 4, 5ст. 170 КПК заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1ст. 174 КПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 6 ст.100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, втручання у власність фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі, щодо позбавлення або обмеження права власності.

При вирішенні питання про наявність достатніх підстав вважати, чи існує потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту транспортного засобу в ході розгляду клопотання заявника про скасування арешту з майна, слідчий суддя враховує підстави, визначені ст. ст. 170,173 КПК України, зокрема, необхідність такого арешту з огляду на завдання кримінального провадження, його наслідки для особи, щодо майна якої він застосовується.

Разом з тим, відповідно до вимог п. 5 п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту для майна третіх осіб.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 173 КПК України у разі застосування заходу забезпечення у вигляді арешту слідчий суддя повинен застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

У п. 5 Постанови КМУ № 1104 від 19.11.2012 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», яка визначає порядок передачі та зберігання речових доказів, зазначено, що умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. При цьому зазначено, що забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування.

Зважаючи на наведене, слідчим суддею враховано, що тривале і неналежне зберігання у непристосованих для цього умовах транспортного засобу негативно впливає на його технічний стан та може призвести до його псування.

Доказів на спростовування доводів заявника, викладених у клопотанні, слідчим не надано, як і не наведено переконливих доводів, які виправдовують подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в частині використання транспортного засобу.

Слідчим суддею також враховано, що санкція ч. 1 ст. 246 КК України, за якою проводиться досудове розслідування, не передбачає конфіскації майна, а також те, що на даний час підозра жодній особі у кримінальному провадженні не пред`явлена та ОСОБА_5 не є стороною кримінального провадження.

Враховуючи встановлені обставини, зважаючи на положення ч. 1 ст. 100 КПК України, з метою недопущення порушення права власника на мирне володіння майном, слідчий суддя вважає, що потреба у застосуванні арешту майна в частині заборони користування автомобілем відпала, що на переконання слідчого судді, не вплине негативно на хід досудового розслідування та буде відповідати забезпеченню розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновим інтересам власника майна.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_5 що часткове скасування арешту у даному випадку полягає у передачі автомобіля на відповідальне зберігання без можливості розпорядження/ відчуження даного майна, а також попередити останнього про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

Разом із тим, обґрунтованим є покладення на власника обов`язку по зберіганню транспортного засобу до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку, а також зобов`язання у разі необхідності за першою вимогою слідчого, прокурора, експерта, суду надавати даний автомобіль для проведення необхідних слідчих чи процесуальних дій.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про відмову у скасуванні арешту майна в частині заборони користування саморобним причепом без державного реєстраційного номера, оскільки заявником не доведено, що він є власником або володільцем вказаного майна.

Керуючись ст. ст.16, 22, 100, 170 - 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту та передачу майна на відповідальне зберігання, задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 31.10.2023 на автомобіль маркиВАЗ-2106 номерний знак НОМЕР_1 , належний на праві власності ОСОБА_5 , у частині заборони користування даним транспортним засобом.

Транспортний засіб ВАЗ-2106 номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, передати власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 на відповідальне зберігання до прийняття рішення по суті у кримінальному провадженні №0000532 від 29.10.2023. Заборонити власнику майна передавати його будь-яким третім особам у користування та вчиняти дії щодо відчуження та/або розпорядження даним майном.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1