УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Київ

Справа № 344/5951/23

Провадження № 51 - 6073 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргузахисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута, Шепетівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2022 року за ст. 122 ч. 1 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 рокуОСОБА_4 засуджено за ст. 408 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2022 року більш суворим покаранням за цим вироком ОСОБА_4 остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 вказано рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 27 березня 2023 року.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_4 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 27 березня 2023 року до дня набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

15 грудня 2020 року ОСОБА_4 укладено контракт із Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на три роки.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 261-РС від 15 грудня 2020 року ОСОБА_4 було призначено на посаду старшого навідника гранатометного відділення гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №311 від 15 грудня 2020 року ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», воєнний стан в Україні запроваджено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому продовжено по теперішній час.

Про введення в дію воєнного стану старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України №64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення України.

14 травня 2022 року приблизно о 08 годин 45 хвилин старший солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , що за адресою: АДРЕСА_3 , приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив розташування військової частини.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_4 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити вирок та ухвалу щодо ОСОБА_4 , призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_4 покарання, не врахував такі пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, визнання вини, активне сприяння слідству у встановленні всіх обставин, відсутність заподіяної шкоди, вплив тяжких сімейних обставин, юний вік засудженого, а також те, що він є учасником бойових дій, захищав суверенітет та територіальну цілісність держави у 2019 та у 2022 роках.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 408 ч. 4 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Також місцевим судом враховані дані про особу винного, його молодий вік, стан здоров`я та його майновий стан, те, що він не працює, неодружений, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, проходив військову службу за контрактом і за місцем служби характеризується негативно, раніше судимий вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2022 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав повне та беззастережне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив висновок про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто в мінімальному розмірі, що визначений санкцією ст. 408 ч. 4 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України суд не встановив.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й суд апеляційної інстанції. Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали під час перегляду вироку суд апеляційної інстанції перевірив доводи щодо суворості покарання, викладені в апеляційній скарзі захисника, та навів переконливі мотиви, у зв`язку з якими визнав їх непереконливими.

Крім того, доводи касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 аналогічні за змістом доводам, які були наведені ним в апеляційній скарзі, та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами розгляду якої були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд в ухвалі належним чином мотивував і підстав вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає.

Також колегія суддів апеляційного суду правильно зазначила, що в даному випадку, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, спосіб його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в мінімальних межах санкцій ст. 408 ч. 4 КК України у виді позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Місцевий та апеляційний суди обґрунтовано призначили засудженому ОСОБА_4 покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України. Обставини, на які захисник посилається у касаційній скарзі, були враховані судами першої та апеляційної інстанцій, і підстав для застосування ст. 69 КК України встановлено не було.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни вироку та ухвали щодо ОСОБА_4 та застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3