У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

законного представника особи,

стосовно якої розглядається питання

про застосування примусових

заходів медичного характеру: ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої

розглядається питання

про застосування примусових

заходів медичного характеру: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003372 від 29.03.2017 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосілки, Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України,з середньою освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

за підозрою у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 за підохрою у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи на меті таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, для особистого збагачення, 29.03.2017, приблизно о 03:00 годині, підійшли до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де було відчинене вікно до підвального приміщення будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 скориставшись відсутністю інших осіб, впевнившись, що за ними ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, через відкрите вікно проник до підвального приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_6 в цей час, діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_9 , згідно відведеної йому злочинної ролі знаходився поруч та спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження останнього про можливу небезпеку. Продовжуючи свої спільні злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_6 , пройшов по підвальному приміщенню, де підійшов до кладової, в якій зберігається чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_12 , після чого невстановленим в ході слідства предметом, віджав бокову стінку кладової, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 , а саме: велосипед жіночий вартістю 5800 гривень, велосипед чоловічий спортивний, вартістю 3800 гривень, телевізор марки LG, вартістю 3000 гривень, кабель телевізійний, довжиною 5 метрів, вартість 1 м складає 60 гривень, загальна вартість 300 гривень.

Таємно викравши вказане вище чуже майно, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, тим самим заподіявши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 12 900 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, поєднаними з проникненням в інше приміщення, скоїв суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та пояснив, що зібрано достатньо доказів щодо вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, однак, під час проведення досудового розслідування Державною установою «Інститут психіатрії, судово-психіатрічної експертизи та моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 994 від 26.09.2023 судово-психіатричний експерт дійшов до висновку, що у період часу, до якого відноситься діяння, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , він виявляв ознаки хронічного психічного розладу - шизофренії параноїчної, безперервного перебігу, апато-дисоціативного дефекту, параноїчного синдрому (F 20.0 за МКХ-10). У період часу, до якого відноситься діяння, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Просила клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної допомоги з метою обов`язкового лікування.

Потерпіла ОСОБА_12 надала заяву про розгляд клопотання без її участі, в якій не заперечувала проти застосування до ОСОБА_6 , примусових заходів медичного характеру.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.

Законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_13 не заперечувала проти задоволення клопотання.

ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав факт вчинення ним правопорушення та свою причетність, не заперечував щодо направлення його на амбулаторне лікування.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, виходячи із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст. ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу»,суд приходить до таких висновків.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Відповідно до вимог ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

При цьому, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які зокрема вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України).

Частиною 2 ст. 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Обставини вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі наданих суду доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Як встановлено в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної.

Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КК України Госпіталізація до закладу з надання психічної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Пункт 5 частини 1 статті 513 КПК України покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 369, 371, 372, 393, 395, 503-516, 532-534 КПК України, ст.ст. 13, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»

Керуючись ст.19 КК України, ст.ст.512,513 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у формі надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази: велосипед білого кольору, телевізор марки LG, кабель телевізійний білого кольору довжиною 5 метрів, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_12 - залишити у її володінні.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Ухвала може бути оскаржена протягом семи діб з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суду м. Києва.

Головуючий суддя ОСОБА_1