Справа № 147/1427/23
Провадження № 1-кп/147/116/23
ВИРОК

іменем України

27 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тростянець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 від 09.05.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.310 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 навесні 2023 року (точних дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) за межами населеного пункту с. Ободівка Гайсинського району Вінницької області, в лісосмузі знайшли дикорослі рослини конопель в кількості 1150 (тисяча сто п`ятдесят) рослин, які відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/102-23/8807-НЗПРАП від 31.05.2023 мають ботанічні ознаки рослини роду Коноплі (Cannabis), містять психоактивну речовину - тетрагідроканабінол, та є рослинами роду Коноплі (Cannabis), що відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей. Маючи умисел на незаконне вирощування для особистих потреб зазначених рослин конопель в кількості 1150 рослин, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пересадили їх до полімерних одноразових стаканів та помістили у пластмасові ящики, які розмістили один біля одного в лісосмузі, за населеним пунктом с.Ободівка Гайсинського району Вінницької області, в напрямку смт. Чечельник Гайсинського району Вінницької області, на ділянці місцевості, що має координати, які визначені в додатку «Гугл Карти» 48.3736569 : 29.2715025, та в подальшому таємно здійснювали догляд за вказаними рослинами, а саме накрили ящики з рослинами конопель прозорою полімерною плівкою для створення тепличних умов їх вирощування, систематично їх поливали, таким чином здійснювали незаконне вирощування рослин конопель в кількості 1150 рослин до 10.05.2023, тобто до часу, коли їхні дії були викриті працівниками відділення поліції №2 Гайсинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, якими в ході огляду місця події було виявлено та вилучено в загальній кількості 1150 рослин конопель.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 310 КК України - незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 310 КК України - незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини. Зазначив, що щиро розкаюється, зрозумів протиправність своїх дій, вважає їх неправильними.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.310 КК України визнав повністю. Повідомив, що відомості зазначені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, про вчинене шкодує, просив суд суворо його не карати.

Покази обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченими не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченим роз`яснено.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні не встановлено.

Оскільки обвинувачені визнають свою вину повністю, погоджуються з кваліфікацією вчиненого ними діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинувачених, суд вважає, що вина доведена повністю і кваліфікує дії: ОСОБА_4 за ч.2 ст.310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин; ОСОБА_5 за ч.2 ст.310 КК України, як незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше не судимий, неодружений, непрацюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_4 , складеною фахівцем ІІ категорії Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 30.11.2023, ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюється середньою. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі із застосуванням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше не судимий, неодружений, непрацюючий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Згідно з досудовою доповіддю щодо ОСОБА_5 , складеною фахівцем ІІ категорії Гайсинського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 30.11.2023, ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, оцінюється середньою. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_5 можливе без обмеження або позбавлення волі із застосуванням обов`язків, визначених ст.76 КК України.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинувачених, суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, передбаченої ч.2 ст. 310 КК України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

У судових дебатах прокурор Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури просив призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з направленням на реальне відбування покарання.

Разом з тим, з урахуванням вищенаведеного, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставин, особи винних та їх ставлення до вчиненого ними діяння, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації відносно обвинувачених, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ст. 75 КК України, звільнивши їх від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо вони протягом іспитового строку не вчинять нового кримінального правопорушення і будуть виконувати покладені на них обов`язки.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи обставини справи, характеристику обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відсутність судимості у кожного, критичного осмислення вчиненого, суд вважає, що термін іспитового строку в три роки буде достатнім для ресоціалізації обвинувачених.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно п.13 ч.1, ч.3 ст.368 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд вирішує питання про стягнення судових витрат, а якщо обвинувачених декілька, також вирішує питання про стягнення таких витрат з кожного з обвинувачених.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного з засуджених.

Беручи до уваги наведене, згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд приходить до висновку, що в даному випадку процесуальні витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні, що становлять 35788,73 грн, слід стягнути в рівних частинах із кожного з обвинувачених.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 310 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з 27 грудня 2023 року, тобто з моменту проголошення вироку.

На підставі п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 310 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.

Початок іспитового строку ОСОБА_5 обчислювати з 27 грудня 2023 року, тобто з моменту проголошення вироку.

На підставі п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області у справі №147/603/23 від 11.05.2023, 16.05.2023 та від 27.09.2023.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- вилучені під час огляду місця події з ділянки лісопосадки рослини конопель в загальній кількості 1150 шт., на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.05.2023, знаходяться на зберіганні у кімнаті для зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області, вул. Соборна, 102, - знищити;

- вилучені під час огляду місця події з ділянки лісопосадки 36 ящиків із полімерного матеріалу із вмістом стаканів пластикових одноразових в кількості 943 шт., які наповнені землею, а також 15 ящиків із полімерного матеріалу із вмістом стаканів пластикових одноразових в кількості 438 шт., які наповнені землею, та три фрагменти полімерної плівки, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 16.05.2023, знаходяться на зберіганні у кімнаті для зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області, вул. Соборна, 102, - знищити;

- вилучені під час обшуку житла мобільний телефон марки iPhone А1779 білого кольору, з абонентським номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 та мобільний телефон марки Xiaomi Redmi M2003 чорного кольору, з абонентським номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.05.2023, та передані на зберігання під розписку власникам майна - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , - залишити у власності останніх;

- видані ОСОБА_4 три ящики із полімерного матеріалу чорного кольору, а також оприскувач ручний із ємністю червоного кольору місткістю 15 л, на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 27.09.2023, знаходяться на зберіганні у кімнаті для зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: смт Тростянець Гайсинського району Вінницької області, вул. Соборна, 102, - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у сумі 17894,37 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири грн. тридцять сім коп. ).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у сумі 17894,37 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири грн. тридцять сім коп. ).

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1