Номер провадження: 11-кп/813/1532/23
Справа № 519/886/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року в кримінальному провадженні №0000122 від 05.06.2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новофедорівка Березанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.2 ст.186 КК України,та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст. 152 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення полі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відраховується з моменту його затримання 05.06.2019 року, з розрахунку один день тримання під вартою за один день відбування покарання у виді позбавлення волі.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

04.06.2019 року, приблизно о 23:40 год., ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи біля ресторану «Приморський», який розташований за адресою: Одеська область, місто Южне, вулиця Приморська, будинок 20, побачив у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6» на 32 Gb, чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що був у використанні вартістю 4000 грн (чотири тисячі гривень нуль копійок) та шкіряний гаманець чорного кольору, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 800 грн (вісімсот гривень нуль копійок), після чого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном.

Реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, підійшов до ОСОБА_9 та наніс останньому один удар кулаком своєї руки в область голови потерпілого, після чого ОСОБА_9 впав на землю.

Надалі, ОСОБА_8 дістав із правої кишені штанів потерпілого ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6» на 32 Gb, чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що був у використанні вартістю 4000 грн (чотири тисячі гривень нуль копійок) та шкіряний гаманець чорного кольору в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 800 грн (вісімсот гривень нуль копійок), чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4800 грн (чотири тисячі вісімсот гривень нуль копійок).

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 з місця пригоди зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Крім того, в період часу з 00:50 год. 05.06.2019 року по 01:15 год. 05.06.2019 року, ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи біля шлагбауму по дорозі поблизу відділення №1 «Нової пошти», яке розташоване за адресою: Одеська область, місто Южне, вулиця Приморська, буд.19Б, з метою насильницького задоволення статевої пристрасті природнім способом, усвідомлюючи, що потерпіла ОСОБА_10 перебуває у стані вагітності, маючи умисел на здійснення насильницького задоволення статевої пристрасті природнім способом, наніс декілька ударів долонею руки по обличчю потерпілої ОСОБА_10 , після чого остання впала на землю.

Надалі, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на насильницьке задоволення статевої пристрасті природнім способом, схопив однією рукою за волосся потерпілу ОСОБА_10 та почав їй погрожувати подальшим застосуванням фізичного насильства щодо останньої, після чого потягнув потерпілу до кущів, які розташовані за межами автостоянки, а саме до заростей комишів. Надалі ОСОБА_8 , продовжуючи погрожувати застосуванням фізичного насильства щодо потерпілої ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпіла була змушена не чинити опір діям ОСОБА_8 , в свою чергу ОСОБА_8 спустив одягнені на ньому в той момент штани з нижньою білизною, та використовуючи свою фізичну перевагу і користуючись безпорадністю потерпілої ОСОБА_10 змусив останню нагнутись головою до поверхні землі, після чого своїми руками спустив штани із нижньою білизною потерпілої та здійснив щодо потерпілої ОСОБА_10 статевий акт природним способом, шляхом вагінального проникнення до тіла потерпілої ОСОБА_10 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, який тривав приблизно пів години.

Суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи вчинено щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить:

1) скасувати вирок в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та в цій частині:

-визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення (грабежу) (п.2 ч.1 ст.373 КПК України);

-дії ОСОБА_8 щодо потерпілого ОСОБА_9 перекваліфікувати з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.125 КК України, а саме спричинення легких тілесних ушкоджень;

-на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрити провадження по справі;

2) змінити вирок в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, та в цій частині:

- визнати недоведеним стороною обвинувачення, що обвинувачений ОСОБА_8 був обізнаний в тому, що потерпіла ОСОБА_10 перебувала в стані вагітності;

- визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.373 КПК України), а саме не доведеність, що статевий акт відбувся без добровільної згоди потерпілої;

- якщо суд дійде висновку про те, що потерпіла не давала добровільну згоду на статевий акт, захисник просить: перекваліфікувати дії з ч.2 ст.152 КК України на ч.1 ст.152 КК України; призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання та якщо строк попереднього ув`язнення не перевищить нове покарання, на підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк;

3) виключити з вироку посилання на те, що обвинувачений був раніше засуджений 24.12.2010 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.1 ст.152 КК України.

Захисник вказує, що за епізодом грабежу потерпілого ОСОБА_9 висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджені доказами та ґрунтуються на припущеннях.

На думку захисника, суд безпідставно визнав винуватим ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, тоді як мав кваліфікувати його дії за ч.1 ст.125 КК України, оскільки обвинувачений хоч і наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , однак не грабував його. Захисник стверджує, що виявлений при затриманні ОСОБА_8 мобільний телефон, йому передав ОСОБА_11 .

Крім того, захисник вказує про необґрунтоване визнання винуватим ОСОБА_8 за ч.2 ст.152 КК України, наполягаючи на тому, що в цій частині висновки суду викладені у вироку також не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджені доказами. Захисник стверджує, що зі слів обвинуваченого статевий акт відбувся з добровільної згоди потерпілої ОСОБА_12 , без застосування насильства, та він не був обізнаний про стан її вагітності, оскільки остання йому про це не повідомляла.

Окрім цього, захисник стверджує про безпідставне посилання суду про засудження обвинуваченого 24.12.2010 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.1 ст.152 КК України, оскільки вказана судимість погашена.

Крім того, захисник просила під час апеляційного розгляду дослідити всі наявні у справі письмові докази та надані суду першої інстанції показання свідків, потерпілої, а також приділити увагу таким доказам:

-протоколу огляду місця події від 05.06.2019 року та фото таблиці до нього, щодо огляду речей ОСОБА_10 ;

-акту судово-медичного обстеження №1295 від 05.06.2019 року;

-висновку експерта №1562 від 12.06.2019 року;

-висновку експерта №19-3694/1586 від 09.08.2019 року,;

-журналу судового засідання від 03.08.2021 року.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду, до судового засідання не з`явилися, клопотань про відкладення не продавали.

Потерпіла ОСОБА_12 звернулась із заявою про розгляд без її участі, потерпілий ОСОБА_9 в телефонному режимі помічнику судді повідомив про його не бажання з`являтися до суду та приймати участь в судових засіданнях.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого вироку, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В матеріалах справи міститься заява обвинуваченого ОСОБА_8 про його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

З метою забезпечення реалізації вказаного права обвинуваченого, ОСОБА_8 неодноразово, а саме 19.07.2023 року, 20.07.2023 року, 24.07.2023 року, 26.07.2023 року, 31.07.2023 року, 03.08.2023 року, 10.08.2023 року, 14.08.2023 року, 17.08.2023 року, 22.08.2023 року, 27.08.2023 року, 07.09.2023 року, 13.09.2023 року надавались для ознайомлення матеріали кримінального провадження.

В судовому засіданні 29.09.2023 року обвинувачений та його захисник не клопотали про надання додаткового часу на ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та не просили про відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також не підтримали клопотання захисника про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в цілому відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про незаконність та необґрунтованість вироку, його невинуватість та недоведеність скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України, та зазначив, що він декілька разів ударив ОСОБА_9 кулаком в область голови, однак жодних речей у нього не брав, хто забрав його телефон не знає, згодом ОСОБА_13 віддав йому якийсь телефон на зберігання. Щодо потерпілої ОСОБА_12 пояснив, що статевий акт між ними відбувся за взаємною згодою, погроз чи фізичного насилля він до неї не висловлював та не застосовував, по якій причині потерпіла його звинувачує у зґвалтуванні йому не відомо. Також обвинувачений вказав, що не знав про вагітність потерпілої ОСОБА_12 , оскільки остання йому про це не повідомляла, та її поведінка про це не свідчила.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 та обвинувачений відмовились від заявленого клопотання про повторне дослідження в кримінальному провадженні письмових доказів та показів свідків і потерпілої.

Сторона захисту лише висловила свою незгоду з висновками суду, зробленими на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, з аналізу яких суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України. За таких обставин апеляційний розгляд проводиться в межах доводів апеляційної скарги захисника.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок в цілому відповідає вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим за ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України, суд першої інстанції послався на показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , які надали суду послідовні та логічні показання щодо дати, місця та обставин скоєних відносно них кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що 04.06.2019 року вони відпочивали разом зі своїми знайомими, ближче до вечора зустрілись з іншою компанією серед яких був і ОСОБА_8 , з якими продовжили відпочинок. В час коли ОСОБА_8 проводжав її до таксі, достатньо відійшовши від компанії, він раптово завдав їй удару долонею по обличчю від чого вона упала на бік. Після чого ОСОБА_8 почав тягнути її вбік від дороги, в сторону комишів. Оскільки було темно ОСОБА_8 упав та вони разом скотились в комиші. Там останній продовжив наносити їй удари долонею по обличчю, потилиці та вимагав, щоб вона роздягалась. Вона спочатку намагалась пручатись, але після кількох ударів та погроз, розуміючи його наміри та усвідомлюючи небезпеку того, що при фізичному спротиві може отримати удари в область живота, що може призвести до втрати дитини практично перестала чинити фізичний опір. Продовжила благати ОСОБА_8 припинити свої дії, повідомляючи його, що вагітна та статеві зносини їй фізично протипоказані. ОСОБА_8 спустив з неї лосини та здійснив статевий акт природнім шляхом, продовжуючи наносити удари долонею по спині та сідницях. Після завершення статевого акту ОСОБА_8 почав вибачатись за скоєне, допоміг знайти телефон, який випав з кишені, пропонував піти одразу до поліції написати заяву про зґвалтування, але будучи дуже зляканою вона відмовилась йти разом з ОСОБА_8 будь-куди, та вони розійшлись. Одразу як ОСОБА_8 пішов, вона зателефонувала своїй подрузі ОСОБА_14 , яка одразу прийшла до неї та дізнавшись про те, що сталось наполягла на необхідності викликати поліцію. Вони викликали поліцію та швидку допомогу оскільки вона погано себе почувала. По приїзду поліції, підійшла вся компанія разом з ОСОБА_8 , на якого вона одразу вказала поліції та його одразу затримали.

Крім того, потерпіла вказала, що бачила, як того вечора ОСОБА_8 побив незнайомого їй чоловіка, завдавши декілька ударів кулаком, від чого той чоловік впав на землю, після чого вона злякалась та побігла в бік моря.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що влітку 2019 року біля ресторану «Приморський» ОСОБА_8 , з яким вони того вечора познайомились, побив його, від отриманих ударів він впав на землю. В подальшому виявив відсутність телефону та гаманця, та звернувся до поліції із заявою про його пограбування. Під час оформлення його заяви про викрадення телефону та гаманця до відділу поліції надійшов інший виклик, з повідомленням про зґвалтування. Оскільки оформлення його заяви на той час закінчено не було, поліцейські взяли його з собою на виклик. По прибуттю за місцем виклику разом з поліцейськими він був свідком затримання ОСОБА_8 , у якого під час обшуку знайшли належний йому, раніше зниклий телефон.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 допустимими доказами винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України, оскільки показання потерпілих об`єктивно підтверджуються показами допитаних судом свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_15 в присутності законного представника ОСОБА_17 пояснив, що був серед компанії, яка відпочивала у ресторані «Приморський», в тому числі з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Того вечора бачив як ОСОБА_8 почав бити ОСОБА_9 руками та ногами, від чого останній впав. В цей час він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пішли в бік моря. Хто, окрім ОСОБА_8 , бив потерпілого він не бачив, бачив лише як ОСОБА_13 намагався відтягнути ОСОБА_8 . Через деякий час вся компанія знову зібралась біля кафе «Красная шапочка». Спочатку прийшов ОСОБА_13 , а згодом хвилин через 5 підійшов і ОСОБА_8 , у якого він побачив телефон та гаманець, які він раніше бачив у ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_12 повідомила, що їй вже час додому, попросила викликати таксі та провести її. Провести ОСОБА_12 викликався ОСОБА_8 сказавши, що швидко її проведе та повернеться до компанії. Коли ОСОБА_8 повернувся вони всією компанією пішли в бік «Турецького парку», де побачили ОСОБА_12 з якоюсь жінкою, ОСОБА_12 плакала та говорила, що ОСОБА_8 її зґвалтував.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що також перебував в компанії разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в ресторані «Приморський», де вони розпивали алкогольні напої. ОСОБА_12 майже не пила, те що їй наливали вона виливала чи віддавала йому. З ОСОБА_8 ОСОБА_10 майже не спілкувалась, проте ОСОБА_10 йому сказала, що ОСОБА_8 намагався її поцілувати в щоку. Після того як заклад закрився вони з ОСОБА_12 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 пішли в сторону моря, в бік кафе «Красная шапочка». ОСОБА_12 захотіла додому, ОСОБА_8 запропонував її провести до таксі, він також запропонував скласти компанію та піти разом з ними, однак ОСОБА_8 відмовився, сказавши, що проведе сам. Повернувся ОСОБА_8 через 30-60 хвилин та шкутильгав. По поверненню ОСОБА_8 вони пішли в сторону парку, де побачили ОСОБА_12 , яка плакала, на її тілі були помітні подряпини та у волоссі застрягли палички, та повідомила, що ОСОБА_8 її зґвалтував. Після чого приїхали співробітники поліції та затримали ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він відпочивав зі своїми друзями у ресторані «Приморський», разом з ними у компанії були ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_12 , коли ресторан закривався, та уся компанія направились до бару «Красная шапочка», сам він відійшов від компанії оскільки розмовляв по телефону з бабусею. Надалі вся компанія зібралась на лавочці біля «Красной шапочки». Через деякий час ОСОБА_12 повідомила, що їй треба їхати додому та попрохала викликати їй таксі. Після чого ОСОБА_8 пішов проводжати ОСОБА_12 до таксі. ОСОБА_8 повернувся приблизно через 30 хвилин та хвилин через п`ять розійшлись по домівках. Проходячи разом по «Грузинському парку», на лавочці вони побачили ОСОБА_12 , в брудному одязі, зі слідами багнюки на ліктях та колінах, яка плакала та повідомила, що її зґвалтував ОСОБА_8 . Через декілька хвилин підійшли співробітники поліції.

Крім того, свідок ОСОБА_11 повідомив, що з приводу грабежу, він нічого не знає, оскільки у той час віддалився від компанії для телефонної розмови з бабусею, лише чув як хтось казав, що ОСОБА_8 пограбував чоловіка.

Показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_9 також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом доказів, які є достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України, а саме:

- заявою ОСОБА_9 від 05.06.2019 року, зареєстрованою за №1461 Южненським ВП Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області, в якій останній повідомив, що 04.06.2019 року, близько 23:40 год., біля кафе «Приморський», невідомі особи нанесли йому тілесні ушкодження, та заволоділи його мобільним телефоном і гаманцем;

- заявою ОСОБА_10 від 05.06.2019 року, з якою вона звернулась до Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, та просила прийняти міри до ОСОБА_8 , який 06.05.2019 року близько 00:50 год. зґвалтував її із застосуванням фізичної сили природнім способом;

- протоколом затримання підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 05.06.2019 року, відповідно до якого в порядку ч.4 ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_8 , та в ході чого вилучено два мобільних телефони марки «Xiaomi Redmi А4» синього кольору та «Xiaomi Redmi 6» чорного кольору, карту банку «моно банк» та пару кросівок, які були одягнені на затриманому ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду місця події від 05.06.2019 року, відповідно до якого проведено огляд біля входу до ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , за участі потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого виявлено плями бурого кольору, зі слів ОСОБА_9 утворились внаслідок його побиття ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду місця події від 05.06.2019 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого проведено огляд місця події за участі потерпілої ОСОБА_10 , за результатами якого виявлено одяг потерпілої ОСОБА_10 (штани та кофту) зі слідами забруднення ґрунтом;

- актом судово-медичного обстеження №1295 від 05.06.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: садна області лівого кульшового суглобу з переходом на верхню третину стегна. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких у ушкодженнях не відобразилися. Дані ушкодження, виходячи з їх морфологічних особливостей (підсохла кров на поверхні саден), могли бути заподіяні незадовго (до 1-ї доби) до моменту обстеження, тобто можуть відноситись до 05.06.2019 року. Описані ушкодження, як у сукупності, так і окремо, мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Згідно акту судово-медичного імунологічного дослідження № 36/1295 на ОСОБА_10 від 06.06.2019 року - 07.06.2019 року, «У двох мазках і тампоні з вмістом піхви « ОСОБА_10 », 2001 року народження, знайдені сперматозоїди»;

- висновком експерта судово-медичної експертизи №510, відповідно до якого в 2-х мазках і тампоні з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_10 знайдені сперматозоїди. При дослідженні групової приналежності в тампоні з вмістом піхви потерпілої ОСОБА_10 виявлені антигени А і В, властиві носіям зазначених групових факторів системи АВО. Таким чином, враховуючи групові характеристики підекспертних, результати досліджень і локалізацію об`єкта, не виключається в дослідженому тампоні змішування виділень піхви потерпілої ОСОБА_10 і сперми підозрюваного ОСОБА_8 , незалежно від категорії видільництва;

- висновком №17 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння КЗ «Южненська міська лікарня», відповідно до якого ОСОБА_8 05.06.2019 року, о 04.00 год., перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- висновком судово-психіатричних експертів №284 від 11.07.2019 року обвинувачений ОСОБА_8 охарактеризований як особистість інтелектуально та емоційно зріла. При цьому ОСОБА_8 виявляє такі риси, як висока, але погано спрямована активність, схильність до заперечення тривоги, егоцентризм, безсоромність, зниження моральних і етичних установок, зневага до труднощів, схильність до перебільшення своїх можливостей/недостатня стриманість, дратівливість, широкі, але поверхневі контакти; легкість здійснення непродуманих вчинків. Ці індивідуально-психологічні особливості могли впливати на поведінку обвинуваченого, сприяючи формуванню асоціальних стереотипів поведінки, але ні в якому разі не знижували підконтрольність поведінки свідомості, можливості ОСОБА_8 добре усвідомлювати свої вчинки, розуміти їх можливі наслідки. При скоєнні інкримінованого йому діяння ОСОБА_8 не знаходився в будь-якому юридично значимому емоційному стані, в тому числі і в стані фізіологічного аффекту, який би міг суттєво вплинути на його свідомість та поведінку. Дії його носили цілеспрямований характер, були сплановані та завчасно організовані. За своїм психічним станом ОСОБА_8 може предстати перед слідством та судом. За своїм психічним станом ОСОБА_8 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності та взаємозв`язку, є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого про те, що він не скоював кримінальні правопорушення та розцінив їх спробу обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_9 є такими, що варті довіри, оскільки узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , а також письмовими доказами у кримінальному провадженні, зокрема заявами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 від 05.06.2019 року, протоколом затримання підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 05.06.2019 року, протоколами огляду місця події від 05.06.2019 року, актом судово-медичного обстеження №1295 від 05.06.2019 року, висновком експерта судово-медичної експертизи №510, якими підтверджується скоєння ОСОБА_8 кримінально протиправних дій щодо потерпілого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_12 .

Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та необхідності кваліфікації його дій за епізодом злочину відносно потерпілого ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення легких тілесних ушкоджень, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з положень статті 186 КК України, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчиняється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

З об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Частина 2 статті 186 КК України передбачає відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під таким насильством розуміється:

- фізичне насильство - обмеження волі (зв`язування, замкнення в певному приміщенні тощо), нанесення ударів, побоїв, заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності. Суспільна небезпечність такого грабежу підвищується у зв`язку з тим, що додатковими об`єктами тут виступають свобода, тілесна недоторканність особи;

- психічне насильство - реальна погроза застосуванням зазначеного фізичного насильства. Погроза може бути усною, письмовою, вираженою в конклюдентних діях тощо.

У більшості випадків грабежу метою застосування насильства є вилучення майна. У цьому випадку застосування насильства передує вилученню майна.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 КК України, характеризується: діянням, спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Згідно оскарженого вироку та показів обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що останній не заперечує факту нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , однак не визнає того, що заволодів майном потерпілого.

Однак, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він наніс потерпілому ОСОБА_9 лише декілька ударів, однак його майна не забирав та грабежу не скоював, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки мобільний телефон викрадений у потерпілого ОСОБА_9 , а саме «Xiaomi Redmi 6» чорного кольору, був вилучений саме у ОСОБА_8 при його затриманні, що підтверджується протоколом затримання підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 від 05.06.2019 року.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що виявлений та вилучений в ході затримання в нього мобільний телефон потерпілого йому ніби передав ОСОБА_11 , є необґрунтованими та нічим не доведеними, оскільки свідок ОСОБА_11 вказаної інформації при наданні своїх показань в суді першої інстанції не підтвердив.

Окрім цього, знаходження у обвинуваченого ОСОБА_8 мобільного телефону та гаманця потерпілого ОСОБА_9 також підтвердив свідок ОСОБА_15 , який повідомив суду, що бачив як ОСОБА_8 наносив удари потерпілому, а також бачив як ОСОБА_11 намагався відтягнути ОСОБА_8 . Після цього вся компанія знову зустрілась біля кафе «Красная шапочка», спочатку прийшов ОСОБА_11 , а згодом хвилин через 5 підійшов ОСОБА_8 , у якого він побачив телефон та гаманець, які він раніше бачив у потерпілого ОСОБА_9 .

Тобто виявлення та вилучення у обвинуваченого ОСОБА_8 при його затриманні майна потерпілого ОСОБА_9 , а також підтвердження свідком ОСОБА_15 того, що він бачив у ОСОБА_8 мобільний телефон та гаманець ОСОБА_9 , підтверджують вилучення обвинуваченим майна потерпілого.

При цьому, доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_9 не бачив хто викрав у нього мобільний телефон та гаманець, не спростовують винуватості ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за епізодом потерпілого ОСОБА_9 дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.186 КК України, за ознаками: відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Апеляційним судом не встановлено підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.125 КК України.

Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 152 КК України визначає зґвалтування як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи.

У примітці до ст. 152 КК України визначено, що згода вважається добровільною, якщо вона є результатом вільного волевиявлення особи, з урахуванням супутніх обставин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує, що в вищеозначену дату та час у нього був статевий акт з потерпілою ОСОБА_12 , однак наполягає на тому, що це відбулось за добровільної згоди потерпілої, без вчинення щодо неї насильства, а також стверджує про його необізнаність перебування потерпілої в стані вагітності.

Судом першої інстанції враховані показання обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_12 про те, що до 04.06.2019 року вони не були або майже не були знайомі та між ними не було жодних відносин до цього дня. Також у суду обґрунтовано не викликав сумніву сам факт статевого акту між потерпілою та обвинуваченим, оскільки вказане не заперечується сторонами.

Крім того з показів свідків місцевим судом встановлено, що в ході вечора 04.06.2019 року ОСОБА_12 не виявляла жодної симпатії до ОСОБА_8 , відмовляла йому у запрошеннях на танці, вони майже не спілкувались та не проводили час разом, наодинці.

Потерпіла ОСОБА_12 в своїх показах вказала, що обвинувачений ОСОБА_8 вступив з нею в статевий акт із застосуванням сили, добровільної згоди на що вона не давала та намагалась пручатись, благала обвинуваченого припинити свої дії, повідомляючи, що вагітна та статеві зносини їй протипоказані. Однак, незважаючи на її заперечення, ОСОБА_8 все одно силоміць здійснив з нею статевий акт.

Про насильницький статевий акт свідчать також отриманні потерпілою ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді садни лівого кульшового суглобу з переходом на верхню третину стегна, які згідно висновку судово-медичного дослідження №1295 від 05.06.2019 року віднесено до легких тілесних ушкоджень, утворились від дії тупих предметів індивідуальні ознаки яких не відобразились та були заподіяні незадовго до обстеження, тобто можуть відноситись до 05.06.2019 року.

Доводи захисника про те, що статевий акт відбувся без фізичного насильства та агресії, оскільки висновками експертиз №1295 від 05.06.2019 року та №1562 від 12.06.2019 року не виявлено видимих ушкоджень слизової оболонки піхви потерпілої, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки вони не свідчать про те, що потерпіла надала свою добровільну згоду на статевий акт, більш того у останньої були виявлені інші вищевказані тілесні ушкодження.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що потерпіла ОСОБА_12 відразу, без перерви у часі, після зґвалтування звернулась до правоохоронних органів, повідомила про її зґвалтування та вказала на ОСОБА_8 як винну особу, що свідчить про однозначність та незмінність відношення ОСОБА_12 до статевого акту, який був насильницьким

Крім того, свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 вказали, що коли побачили ОСОБА_12 , яка плакала та повідомила їм, що її зґвалтував ОСОБА_8 .

Окрім цього свідок ОСОБА_16 вказав, що на тілі потерпілої були помітні подряпини та у волоссі застрягли палички.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що одежа потерпілої була брудною, на ліктях та колінах була багнюка.

Доводи захисника про те, що на фото таблиці до протоколу огляду місця події від 05.06.2019 року щодо огляду речей потерпілої ОСОБА_12 видно лише нашарування ґрунту на штанах в області колін, а в інших частинах чисто, на кофті візуально не видно слідів ґрунту, не є підтвердженням того, що потерпіла надавала згоду на статевий акт.

Не свідчать про добровільність згоди на статевий контакт потерпілої й доводи захисника про те, що всі речі потерпілої були цілі, незважаючи на встановлені на рукавах кофти незначні нашарування речовини світло-коричневого кольору, схожої на ґрунт та незначні притертості на штанах в області колін (висновок експерта від 09.08.2019 року).

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_8 в ході вчинення вказаного злочину, достовірно було відомо, що потерпіла ОСОБА_12 перебуває у стані вагітності. Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_12 на момент зґвалтування майже не були знайомі, проте про стан її вагітності у компанії відпочиваючих, до якої входив ОСОБА_8 всі знали, в тому числі і обвинувачений, що підтвердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Крім того, ОСОБА_12 буда одягнута у лосини та футболку, які не приховували її п`ятимісячну вагітність, а також про її стан вона повідомляла за столом, у відповідь на пропозиції випити більше алкоголю.

Окрім цього, згідно показів потерпілої ОСОБА_12 вона особисто повідомляла про свій стан вагітності ОСОБА_8 ще перед зґвалтуванням, коли розповідала про хлопця, який її покинув дізнавшись про її вагітність, а також безпосередньо під час зґвалтування, коли прохала його припинити протиправні дії.

Доводи сторони захисту про те, що потерпіла вживала алкогольні напої, не спростовує того, що обвинуваченому ОСОБА_8 було відомо про стан її вагітності.

З врахуванням вищевикладеного, твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152 КК України, є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 повністю підтверджуються сукупністю інших доказів, наведених у вироку, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не скоював інкримінованих йому злочинів, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими що є намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки сукупність наведених у вироку доказів спростовує доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи сторони захисту щодо невідповідності вироку фактичним обставинам справи, фактично зводяться до формальної незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів, які досліджені судом з достатньою повнотою та наведені у вироку.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.152 України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, скоєння злочинів в стані алкогольного сп`яніння, характер та спосіб вчинення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, та призначив покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.70 КК України.

Разом з тим, колегія суддів визнає слушними доводи захисника про те, що оскільки попередня судимість обвинуваченого ОСОБА_8 погашена, суд першої інстанції безпідставно зазначив у вироку про те, що обвинувачений є раніше судимим вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.2010 року за ч.1 ст.152 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження і призначення покарання.

Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості.

Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Такий висновок міститься в постанові ККС у складі ВС від 17.09.2020 року (справа №739/1140/18).

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне виключити зі вступної частини вироку суду вказівки суду про судимість ОСОБА_8 за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.2010 року за ч.1 ст.152 КК України.

В іншій частині вимоги апеляційної скарги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 407, 409, 413, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджений за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.2 ст.186 КК України, - змінити.

Виключити із вступної частини вироку вказівку суду про судимість ОСОБА_8 за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.2010 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4