ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2639/24

Провадження № 11-сс/4820/83/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький судове провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2024 року, якою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхній Майдан, Надвірнянського району, Івано Франківської області, громадянина України, українця, із професійно технічною освітою, не одруженого, працюючого водієм у ФОП « ОСОБА_10 », проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 22 березня 2024 року включно та визначено заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2024 року, клопотання, подане в рамках кримінального провадження №00000 від 24.01.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - задоволено частково.

Застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк по 22 березня 2024 року включно та визначено заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 грн.

В апеляційній скарзі прокурор прохає скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 26.01.2024 про часткове задоволення клопотання сторони обвинувачення та застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апелянт зазначив, що ухвала суду про часткове задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000048 від 24.01.2024 та визначення застави є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню в частині визначення застави з наступних підстав.

Вважає, що визначаючи заставу слідчим суддею повною мірою не враховано те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, перебуваючи на волі підозрюваний, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення ним злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Зазначає, що підозрюваний працює на посаді водія у ФОП « ОСОБА_10 », проживає у прикордонній області та періодично здійснює виїзди за кордон, що підтверджується документами з бази «Аркан». Крім того в судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що він є єдиною особою водієм у ФОП « ОСОБА_10 », який здійснює перевезення.

До того ж, апелянт вважає, що вказане кримінальне провадження може набути резонансу у суспільстві, тому, враховуючи тяжкість злочину, та можливі соціальні наслідки, а також те, що в дорожньо-транспортній пригоді загинула малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримала тілесні ушкодження мати малолітньої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , тримання під вартою ОСОБА_7 є виправданим.

Разом із тим, на думку апелянта, слідчий суддя не взяв до уваги сталу практику ЄСПЛ, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, апелянт наголошує, що ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні щодо зміни показань на його користь. На цей час слідство перебуває на початковому етапі, усіх свідків дорожньо-транспортної пригоди не встановлено та не допитано.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 обрано заставу у розмірі ближче до мінімальної межі визначеної ч. 5 ст. 182 КПК України.

Вважає, що молодий вік підозрюваного, його майновий стан не зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння та наслідки, які настали у вигляді смерті малолітньої та спричинення тілесних ушкоджень, а тому не можуть бути підставою застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

На думку апелянта, жоден із більш м`якших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. За таких обставин вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині визначення застави.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які наполягали на задоволенні апеляційних вимог, захисника та підозрюваного, які вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просили залишити її без змін, ознайомившись з витребуваними матеріалами, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з наступних підстав.

В клопотанні зазначено наступне.

24.01.2024 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000048 зареєстровано кримінальне провадження із правовою кваліфікацією ч. 2 ст.286 КК України.

24.01.2024 о 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

25.01.2024 ОСОБА_7 письмово повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, а саме про те, що «24 січня 2024 року о 12 годині 30 хвилин водій ОСОБА_7 , здійснюючи керування автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Merсedes-Benz Actros 1845» державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Schmitz SKO 24» державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), що виразилось у тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну та створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.

Так, ОСОБА_7 здійснюючи керування вищевказаним транспортним засобом максимальною масою понад 3,5 т., в порушення вимог п.п. 11.5, 11.6 Правил, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, здійснював свій рух у крайній лівій смузі руху автодороги Н-03 сполученням «Житомир-Чернівці», яка складається з двох смуг руху у напрямку міста Хмельницького, однієї смуги яка слугує для руху ліворуч або розвороту та двох смуг для руху у зустрічному напрямку тобто до міста Кам`янець-Подільський, в межах нерегульованого перехрестя виявивши по переду на проїзній частині в межах крайньої лівої смуги руху небезпеку у виді легкового автомобіля марки «Volswagen Golf 4» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , який перебуваючи у нерухомому стані із світловим покажчиком лівого повороту мав намір виконати маневр повороту ліворуч, якого ОСОБА_7 завчасно міг виявити, в порушення вимог п. 13.1 Правил, не дотримавшись безпечної дистанції до попутного транспортного засобу, а також в порушення вимог п. 12.3 Правил, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення передньою лівою частиною сідлового тягача марки «Merсedes-Benz Actros 1845» із задньою частину автомобіля марки «Volswagen Golf 4».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир легкового автомобіля марки «Volswagen Golf 4» державний номерний знак НОМЕР_3 неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких загинула на місці пригоди.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 11.5, 11.6 та 12.3 Правил, зміст яких полягає в наступному:

п.1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

п. 11.5 На дорогах, які мають дві або більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

п. 11.6 На дорогах, які мають три або більше смуги для руху в одному напрямку, вантажним автомобілям з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т, тракторам, самохідним машинам і механізмам дозволяється виїжджати на крайню ліву смугу лише для повороту ліворуч та розвороту, а у населених пунктах на дорогах з одностороннім рухом, крім цього, для зупинки зліва, в дозволених випадках, з метою завантаження чи розвантаження.

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливості вантажу, що перевозиться, і стані транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричинення смерті потерпілій ОСОБА_11 ».

Дана підозра є обґрунтованою та підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.01.2024; протоколом допит підозрюваного ОСОБА_7 від 24.01.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 25.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 25.01.2024; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виникла об`єктивна необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу (до ч.1 ст.183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Задовольняючи частково клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 22 березня 2024 року включно та визначенням застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 грн., слідча суддя виходила з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке є тяжким злочином, санкція якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років.

Зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідча суддя вважала, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення є достатньо високим.

Окрім того, при оцінці даного ризику слідчою суддею враховано, що ОСОБА_7 документований паспортом для виїзду за кордон та в силу роботи (працює водієм у фізичної особи-підприємця, який в тому числі, здійснює міжнародні перевезення) має можливість безперешкодно залишати межі держави України, оскільки згідно інформації т.в.о. заступника начальника Управління карного розшуку ГУНП у Хмельницькі області ОСОБА_14 від 25.01.2024, ОСОБА_7 протягом 2023-2024 років неодноразово виїжджав за кордон. Із пояснень підозрюваного у судовому засіданні відомо, що на сьогодні у ФОП « ОСОБА_10 » лише він один працює водієм та інших осіб, які б здійснювали перевезення, не має.

Слідчою суддею зазначено, що слідство знаходиться на початковій стадії, на даний час установлюються свідки дорожньо-транспортної пригоди, а тому існує ризик незаконно впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику слідчим суддею врахована також встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч.2 ст. 23, ст.224 КПК України).

Водночас, слідча суддя зазначила, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки у клопотанні не міститься жодного обґрунтування яким саме чином, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню «іншим чином», з посиланням на відповідні докази та реальність таких обставин. Та за таких обставин по справі дійшла до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду та незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні. Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного слідча суддя врахувала, що ОСОБА_7 раніше не судимий, неодружений, однак має стійкі соціальні зв`язки (проживає з батьками та сестрою), працевлаштований.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначенні ст.178 КПК України, обставини в їх сукупності, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, характер та обставини даного кримінального правопорушення, наслідки дорожнього-транспортної пригоди, а саме смерть малолітньої ОСОБА_11 , особу підозрюваного, слідча суддя правильно дійшла до висновку, що відносно ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним слідчим та прокурором.

При цьому, слідча суддя зазначила, що наявність постійного місця проживання підозрюваного, стійкі соціальні зв`язки останнього, відсутність судимостей не є достатніми обставинами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Слідча суддя правильно дійшла до висновку про існування обґрунтованих підстав вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, а тому застосувати менш суворий запобіжний захід неможливо. Даних, які б перешкоджали утриманню ОСОБА_7 під вартою, слідчим суддею не встановлено.

Разом з тим, колегію суддів встановлено, що прийнявши обґрунтоване рішення про обирання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя належним чином не врахувала вимоги ч.ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України при визначенні ОСОБА_15 застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 грн., про що обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

На переконання колегії суддів, визначаючи ОСОБА_7 розмір застави в межах 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя не надав ретельну оцінку всіх релевантних факторів, які підлягають встановленню під час визначення розміру застави, належним чином не оцінив ступінь порушення цінностей у кримінальному провадженні, не порівняв існуючі ризики, характер кримінального правопорушення, його тяжкість з реальною можливістю виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у випадку внесення ним застави, визначеної слідчим суддею застави в розмірі 90840 грн.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину не відповідають висновкам слідчої судді щодо відповідності розміру застави в сумі 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90840 грн., тим ризикам, які слідчий суддя визнав доведеними.

При цьому, дані про особу підозрюваного, зокрема його вік, майновий та сімейний стан, соціальні зв`язки, з огляду на встановлені обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, не спростовують сумнівів у дієвості визначеного слідчим суддею розміру застави.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, , його тяжкість, дані про особу ОСОБА_7 , його вік, майновий та сімейний стан, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 гривень у національній грошовій одиниці.

На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Зважаючи на викладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення застави.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 22 березня 2024 року включно та визначено заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840,00 грн. - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання, подане в рамках кримінального провадження №0000048 від 24.01.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 22 березня 2024 включно.

Визначити заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400,00 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою, і в разі внесення якої, покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання відповідному органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України (у разі наявності).

У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в доход держави.

Ухвала діє до 22 березня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: