Справа №589/2787/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/792/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Шосткинського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2023 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 години 17 лютого 2024 року, з визначенням застави в розмірі 135 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 362 340 грн.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20.12.2023 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний зі триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою, розглядалося судом у відсутність його захисника - адвоката ОСОБА_8 , тим самим порушеного його право на захист.

Окрім цього, стороною обвинувачення не додано жодного підтверджуючого доказу на існування заявлених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Визначений судом розмір застави є необґрунтованим та більшим, ніж передбачено кримінальним процесуальним кодексом України.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що останній обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності, за які кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 06 років, окрім цього ОСОБА_6 є обвинуваченим у вчиненні іншого умисного злочину проти власності, обвинувальний акт щодо якого перебуває на стадії судового розгляду. Також, судом взято до уваги те, що ОСОБА_6 вчинив злочини після звільнення зі слідчого ізолятора та під час перебування у вказаній установі, на підтвердження чого прокурором надано копії повідомлення про підозру від 15.09.2023.

Наведені обставини свідчать про існування значних ризиків того, що обвинувачений перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення проти власності та переховуватися від органів досудового розслідування.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів, враховуючи кількість епізодів та вартість викраденого майна, один із вчинених кримінальних правопорушень віднесено до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 06 років, знаходження на розгляді в суді обвинувального акту відносно останнього за фактом вчинення ним іншого умисного злочину проти власності, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який свої злочинні дії вчиняв, як під час перебування в установі попереднього ув`язнення так і після звільнення зі слідчого ізолятора, у зв`язку із внесенням застави, про що останньому вручено повідомлення про підозру від 15.09.2023.

Вище вказане, свідчить про існування реального ризику його переховування від суду та вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку. Так, останній розуміючи кількість вчинених ним злочинів та їх кваліфікацію за тяжкістю, може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Отримання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуального статусу підозрюваного в іншому кримінальному провадженні та вчинення ним злочинів під час його перебування в установі попереднього ув`язнення, свідчить про те, що останній схильний до продовження вчинення злочинної діяльності, та перебуваючи на волі може і надалі скоювати кримінальні правопорушення.

Доводи апелянта про те, що до нього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, то такі твердження на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доводів їх обґрунтованості.

Твердження апелянта про порушення судом його права на захист, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, під час розгляду судом клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, захисники обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення поданого клопотання та просили зменшити розмір застави.

Відповідно, захисники обвинуваченого не були обмежені судом в реалізації процесуального права брати участь під час судового розгляду клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою та висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотання, подавати клопотання про зміну запобіжного заходу чи зменшення розміру застави. Окрім цього, судом було задоволено клопотання захисників обвинуваченого та зменшено розмір застави до 135 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Щодо розміру, визначеного судом, застави, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, розмір застави визначається в межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ті обставини, що визначена судом застава у розмірів 176 200 грн., відповідно до ухвали суду від 14.12.20218 була внесена, а після цього відбулися діяння, які інкримінуються ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, суд обґрунтовано призначив заставу, що перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки раніше визначений розмір застави не забезпечив належної процесуальної поведінки обвинуваченого

Також, апеляційний суд зауважує, що клопотання захисників обвинуваченого щодо зменшення розміру застави був задоволений судом та визначено заставу в розмірі 135 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4