Дата документу 08.11.2023 Справа № 336/5574/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/5574/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1257/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула 8 листопада 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні нікого не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26.01.2023 року вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

вироком Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 січня 2023 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засуджено за ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 100 (сто) годин громадських робіт, які полягають у виконанні ОСОБА_8 у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.

23.05.2023 у Шевченківському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_8 , під підпис було роз`яснено порядок відбування покарання у виді громадських робіт, передбачений ст.36 Кримінально-виконавчого кодексу України, умови відбування покарання у виді громадських робіт, передбачені ст.37 Кримінально-виконавчого кодексу України, приписи ч.3 ст.40 Кримінально виконавчого кодексу України щодо ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та відповідно до п.1 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України був письмово під розписку попереджений про кримінальну відповідальність за ст.389 ч.2 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Цього ж дня провідним спеціалістом Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області було підготовлено направлення на підприємство, визначене органом місцевого самоврядування, де засуджений ОСОБА_8 повинен відбувати призначене покарання, а саме на Спеціалізованому комунальному підприємстві «Запорізька ритуальна служба», однак від отримання направлення засуджений відмовився.

Будучи попередженим Шевченківським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області 23.05.2023 про кримінальну відповідальність за ст.389 ч.2 КК України за порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, без поважних причин не вийшов на громадські роботи до СКП «Ритуальна служба», виправдувальних документів не надав, тим самим став на шлях ухиляння від відбування покарання у виді громадських робіт.

Станом на теперішній час ОСОБА_8 відбутого строку громадських робіт не має. Направлення на відпрацювання громадських робіт до СКП «Запорізька ритуальна служба» отримати відмовляється.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфікуються як кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.2 ст.389 КК України - ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_8 у заяві від 12.06.2023, яка підписана останнім та його захисником ОСОБА_7 , зазначив, що він беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами його вчинення та надав згоду на розгляд обвинувального акту без проведення судового розгляду у судовому засіданні за його відсутністю.

Прокурор у наведеному обвинувальному акті також просив розглянути його у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду.

З огляду на позицію обвинуваченого та прокурора, враховуючи положення ст. ст. 381-382 КПК України, суд дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для розгляду цього обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року:

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді двох місяців арешту.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано ОСОБА_8 невідбуту частину покарання у виді 12 (дванадцяти) днів виправних робіт за вироком Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 26 січня 2023 року та за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначено остаточне покарання у виді двох місяців дванадцяти днів арешту.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання.

В обґрунтування доводів зазначає, що малозначність діяння, відсутність тяжких наслідків, наявність стійких соціальних зв`язків, оскільки він має постійне офіційно зареєстроване місце проживання, за яким проживає разом із своєю матір`ю, не перебування на обліках давали суду першої інстанції підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 гривень.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. При цьому, обвинувачений зазначив, що спочатку відмовився відбувати покарання у виді громадських робіт, але потім відбув покарання у повному обсязі.

Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у відповідності до вимог ст.382 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.389 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.2 ст.382 КПК України. Ці обставини учасниками провадження не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Стосовно вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам.

Так, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення за ч.2 ст.389 КК України, згідно ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

У якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевий суд врахував щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Також суд першої інстанції взяв до уваги і відомості стосовно особи обвинуваченого, який раніше судимий, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, при цьому ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт, призначеного попереднім вироком.

Не були місцевим судом залишені без уваги і інші відомості стосовно особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не зайнятий, не одружений, дітей на утриманні не має, на обліку у спеціалізованих медичних закладах не перебуває, однак проходив лікування у лікаря-нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів та алкоголю, синдром залежності.

Наявність обставин щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, останній на момент ухвалення вироку взагалі не відбув жодної години покарання, призначеного попереднім вироком, на думку колегії суддів засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_8 та давали місцевому суду підстави для призначення саме такого виду та розміру покарання із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України.

При цьому, судова колегія зауважує, що факт повного відбуття ОСОБА_8 покарання у виді 100 годин громадський робіт, призначеного йому попереднім вироком, на момент апеляційного розгляду не дає апеляційному суду підстав у відповідності до положень ч.2 ст.404 КПК України за власною ініціативою вийти за межі апеляційної скарги обвинуваченого для зміни визначеного кримінальним законом порядку призначення йому покарання за сукупністю вироків, оскільки на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, за яке його засуджено в цьому кримінальному провадженні, та ухвалення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 13 червня 2023 року нового вироку стосовно ОСОБА_8 останній покарання у виді громадських робіт не відбув.

Таким чином, враховуючи приписи ст.71 КК України та усталену судову практику застосування положень вказаної норми, факт відбуття ОСОБА_8 призначеного йому за попереднім вироком покарання на момент апеляційного розгляду не перекреслило факту вчинення останнім кримінального проступку на момент наявності у нього невідбутого покарання за попереднім вироком.

Проаналізувавши обставини скоєного, відомості стосовно особистості обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний судне вбачає суттєвих позитивних обставин, які можна віднести на користь доводів апелянта.

Отже, зазначені обставини не вказують на невідповідну суворість призначеного покарання, а з урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

При цьому слід зазначити, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді арешту фактично в мінімальних межах, встановлених положеннями ст.60 КК України.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні йому покарання взяті до уваги.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на малозначність вчиненого, відсутність тяжких наслідків та характеризуючи його особу дані, як на підставу для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, судова колегія знаходить непереконливими, оскільки всі ці обставини були враховані місцевим судом при призначені ОСОБА_8 покарання у виді арешту фактично на мінімальний строк, визначений санкцією ч.2 ст.389 КК України та ст.60 КК України.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_8 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4