Справа № 204/6283/22
Провадження № 1-кп/204/332/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000188 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що необхідність продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вищезазначеним ризикам. Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 , розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Також, необхідно врахувати й те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану в Україні та на користь держави агресора Російської Федерації, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що він може виїхати за межі території України або на тимчасово окуповану територію України. При цьому невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000503 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361 КК України. Вказане кримінальне провадження було відкрито у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл». Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що СВ УСБУ в Дніпропетровській області 19 вересня 2023 року внесено відомості до ЄРДР за ст. 386 КК України за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань під час судового розгляду вказаного кримінального провадження у Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська за грошову винагороду. Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України, свідчить те, що обвинувачений має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. ОСОБА_3 обвинувачується у державній зраді, тобто наданні представникам іноземної держави допомоги у проведенні підривної діяльності проти України. З часу затримання ОСОБА_3 та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він вину у скоєних злочинах не визнавав, що стороною обвинувачення може розцінюватися лише, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на позицію обвинуваченого, а також на те, що на цей час триває повномасштабне вторгнення РФ на територію України, оперативні задуми представників держави агресора щодо проведення підривної діяльності не реалізовані, є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі , ОСОБА_3 продовжить співпрацю із представниками іноземної держави щодо надання останнім допомоги у проведення підривної діяльності проти України, у тому числі щодо надання інформації через інтернет месенджери. Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 відповідає суспільному інтересу, оскільки кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя, безкарності за вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки, особливо у період дії воєнного стану на території України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Суду надала заперечення, в обґрунтування яких зазначила, що в наданому до суду клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою знов викладені загальні абстрактні фрази, щодо наявності ризиків, які зазначалися ще з моменту затримання ОСОБА_3 01 березня 2022 року та не змінювалися, тим більш не наводилося обставин, які свідчать що заявлені раніш ризики не зменшилися. Крім того, необхідно звернути увагу, що при обґрунтуванні ризиків прокурор наводить фрази в стверджувальній формі: «має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні», без визначення джерела отримання вказаної інформації і доказів. Ризик переховування від суду прокурором обґрунтовується тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений вчинив злочин під час дії воєнного стан, має проросійські погляди, не визнає діючої влади в Україні. Твердження прокурора про вчинення злочину у період дії воєнного стану та налагодження для цього певних зав?язків суперечить пред`явленому обвинуваченню. Однак, жодних об?єктивних та достовірних даних про наявність поглядів та невизнання діючої влади в клопотанні немає. Сторона обвинувачення виходить лише з того, що ОСОБА_3 неодноразово їздив до Російської Федерації до свого батька, однак факт відвідання своїх батьків не може свідчити про наявність проросійських поглядів. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , 1943 року народження, в 2019-2021 роках знаходився на стаціонарному лікуванні за місцем свого мешкання в Російській Федерації. Той факт, що рідний син навідував та допомагав своєму батьку, жодним чином не може свідчити про наявність проросійських поглядів. Відносно невизнання діючої влади - взагалі незрозуміло у зв?язку з чим стороною обвинувачення застосовується вказаний термін. Невизнання діючої влади може бути лише в скоєнні будь-яких активних дій: висловлювань, закликів, тощо. Однак, навіть якщо взяти до уваги зазначені в клопотанні прокурора дані з особистого листування ОСОБА_3 в месенджері «Viber», жодного словосполучення відносно незадоволення діючою владою немає. Вказане свідчить про очевидне наведення у клопотанні даних, які не відповідають дійсності. Напроти, ОСОБА_3 є пенсіонером поліції, під час проходження служби проходив перевірки та атестації, які визнавали його придатним до служби та відповідним займаним посадам. Жодних даних про наявність у нього проросійських поглядів в матеріалах особової справи, яка додана стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження немає. Отже, вказане твердження є хибним та не може свідчити про наявність ризику. Що стосується тяжкості можливого покарання, ОСОБА_3 з моменту його затримання 27 лютого 2022 року майже безперервно тримається під вартою. Раніше наявність ризику втечі обґрунтовувалася тими ж обставинами, що й зазначені у клопотанні. Отже, є очевидним, що раніше встановлений слідчим суддею, суддею ризик втечі зменшився зі збігом часу, проведеного ОСОБА_3 під вартою. А за відсутності нових обставин, - гіпотетична наявність ризику втечі вже не може виправдовувати тримання ОСОБА_3 під вартою та буде порушувати загальну засаду кримінального провадження, визначену ст. 28 КПК України. Крім того, з урахуванням введення в Україні воєнного стану, ОСОБА_3 , як громадянин України призовного віку, не має можливості виїхати за межі України. Отже, доводи прокурора про наявність на теперішній час такого ризику, який на думку прокурора не зменшився, є нічим не обґрунтованим припущенням. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000503 від 19 вересня 2023 року за ч. 2 ст. 361 КК України за фактом того, що ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл». Проте, жодних матеріалів на підтвердження як самої події вчинення вказаного кримінального правопорушення, так і можливої причетності обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення таких дій, прокурором до клопотання не додано, не дивлячись на те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР пройшов досить тривалий час. Раніше, звертаючись із клопотанням про зміну запобіжного заходу, прокурор стверджував про те, що 15 вересня 2023 року до обласної прокуратури надійшов протокол за результатами тимчасового доступу до інформації, яка перебуває у розпорядженні оператора мобільного зв?язку ТОВ «Лайфселл» щодо надання послуги «Заміна SIM-карти» за номером НОМЕР_1 , який було вилучено під час обшуку у ОСОБА_3 . При цьому, прокурор зазначав, що встановлено, що послуга «Заміна SIM -карти» за номером НОМЕР_1 отримана 28 квітня 2022 року ОСОБА_8 . Однак, згідно довідки «лайфселл» вих. № 00034 вх від 14 вересня 2023 року, ідентифікацію при заміні SIM-карти абонент (дані якого в вищевказаній довідці не зазначено) пройшов по загальним питанням по номеру і надав працівнику дилера наступну контактну інформацію: Водійське посвідчення НОМЕР_2 (копія документу у дилера не залишилася) - ОСОБА_8 . Отже, при ідентифікації особи, яка здійснила послугу «Заміна SIM - карти» за номером НОМЕР_1 , невідомим співробітником дилера була отримана якась інформація по загальним питанням, по яким саме інформація не міститься, та зазначено контактну інформацію без надання підтверджуючих особу документів, які не збереглися. В даному випадку, твердження про те, що саме ОСОБА_8 , а не якась інша особа скористалася послугою «Заміна SIM -карти» за номером НОМЕР_1 , є припущенням сторони обвинувачення, без наявності належних доказів. Більш того, на час отримання невідомою особою сім-картки обвинувачений ОСОБА_3 знаходився під вартою, не мав контактів зі своєю сім?єю чи іншими сторонніми особами, та взагалі не міг бути обізнаний про те, що кимось була перевипущена сім-карта, якою він користувався. Сам телефон і сім-карта ОСОБА_3 перебували у володінні сторони обвинувачення, якими повинні були вживатися заходи для забезпечення доступу до них сторонніх осіб - блокування доступу автопередавання даних. З огляду на що прокурор стверджував про можливість дистанційного втручання в обліковий запис та переписку у месенджері Viber за допомогою якого обвинувачений, згідно обвинувального акту, вів спілкування з представниками ФСБ РФ. При цьому, будь-яких об?єктивних даних про те, що з перевипущеної SIM-карти за номером НОМЕР_1 здійснювався вихід до глобальної мережі Інтернет за період заміни SIM-карти 28 квітня 2022 року до проведення експертизи з 19 травня 2022 року до 04 серпня 2022 року, до теперішнього часу прокурором не надано. Згідно висновку судового експерта № 90 від 04 серпня 2022 року, дослідження мобільних телефонів, вилучених 27 лютого 2022 року за місцем проживання ОСОБА_3 здійснювалося із вимкненою функцією передачі даних (на досліджених судом скрінах, зроблених під час проведення експертизи видно, що досліджені пристрої перебували у режимі «політ»). Після постановлення ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року, стороною захисту було отримано консультативний висновок спеціаліста ТО «НІЕ-ЕКСПЕРТИЗА» стосовно технологій рухомого зв?язку та систем обміну миттєвими повідомленнями № 054 від 03 жовтня 2023 року, згідно якого спеціалісту невідомі шляхи фальсифікації листування у Viber, власні спроби внести зміни до змісту і метаданих листувань і при цьому зберегти функціональність програмного засобу зазнали фіаско (абз. 2 п.3 висновків). Також, стосовно віддаленого впливу на резервну копію даних і, в подальшому, через неї на вміст досліджуваного під час експертизи пристрою, крім вищезазначеного стосовно відсутності підтвердження можливості фальсифікації листувань на доступному для безпосереднього впливу пристрої, є суттєва перешкода: зазвичай під час дослідження пристрої перебувають у режимі «політ», в якому немає технічної можливості синхронізувати дані (абз. 2 п. 4 висновків). Ризик незаконного впливу на свідків та експертів у кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що після оголошення підозри та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у порядку ст. 290 КПК України ОСОБА_3 обізнаний про можливий факт свідчення проти нього його оточення, наявність в матеріалах кримінального провадження судових експертиз, які підтверджують його вину. Не всі свідки та експерти у кримінальному провадженні до цього часу допитані у суді. Крім того, СВ УСБУ у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування y кримінальному провадженні № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ст.386 КК України за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань У кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 . Стосовно ризику чинення тиску на свідків. Судом вже допитана свідок ОСОБА_10 (яка єдина входить до оточення ОСОБА_3 , від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прокурор відмовився й відмова прийнята судом). Анкетні відомості свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 було змінено у позапроцесуальний спосіб і з невідомих підстав, хто саме є насправді особами під цими прізвищами - невідомо. Судом було вжито всі можливі заходи для сприяння стороні обвинувачення для виконання обов?язку по забезпеченню явки цих свідків в судове засідання для допиту. Так, спочатку за клопотанням прокурора судом було направлено судові повістки про виклик свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судове засідання. В подальшому, ухвалою від 24 липня 2023 року судом надано доручення УСБУ у Дніпропетровській області провести слідчі (розшукові) дії для встановлення місцезнаходження свідків та їх приводу в судове засідання, з встановленням достатнього строку для його виконання, яке виконано не було. 3 урахуванням чого, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2023 року у порядку ч. 3 ст. 97 КПК України було визнано неможливим допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у зв?язку з неприбуттям на виклики до суду та не встановленням їх місцезнаходження шляхом проведення необхідних заходів розшуку. Отже, твердження прокурора у клопотанні в цій частині не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у даному кримінальному провадженні відсутні недопитані судом свідки. Що стосується ризику впливу на експерта. Клопотання прокурора не містить посилання на жодні конкретні обставини, які б свідчили на користь того, що обвинувачений ОСОБА_3 вчиняв чи буде вчиняти такі дії. На теперішній час судовий експерт ОСОБА_15 вже був допитаний судом в судовому засіданні 04 липня 2023 року, про допит інших експертів у кримінальному провадженні жоден із учасників розгляду не клопотав. Отже, ніяких не допитаних судом експертів, як про це зазначає у клопотанні прокурор, взагалі не існує. Що ж стосується посилання прокурора на наявність вищезгаданого кримінального провадження № 0000629 від 19 вересня 2023 року за ст. 386 КК України за фактом примушування експерта до давання завідомо неправдивих показань у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , з часу початку досудового розслідування пройшло майже 2 місяці. Цього часу цілком достатньо для перевірки версії сторони обвинувачення щодо ймовірної причетності ОСОБА_3 до подій кримінального правопорушення, яке розслідується. Проте, жодних відомостей на підтвердження цього прокурором суду не надано. Отже, існування на теперішній час ризику виливу на експерта є нічим не обґрунтованим припущенням. Ризик продовжувати кримінальне правопорушення чи вчинити інше кримінальне правопорушення згідно клопотання прокурора обґрунтовується фактом того, що підозрюваний має стійкі та сформовані проросійські погляди, не підтримує діючу владу на території України. Отже, прокурор знов посилається на нічим не підтверджені недостовірні припущення, на яке вже посилався при визначенні ризику втечі. Також, за твердженням прокурора, про існування цього ризику свідчить те, що з часу затримання ОСОБА_3 та обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він вину у скоєних злочинах не визнавав, що стороною обвинувачення може розцінюватися лише як спосіб уникнення кримінальної відповідальності», - абз. 6 арк. 5 клопотання. Однак, невизнання ОСОБА_3 своєї вини взагалі не може свідчити про існування будь-яких ризиків, - це є абсолютним правом обвинуваченого захищатись від пред?явленого обвинувачення та не визнавати свою вину, і тільки у прокурора є обов?язок довести винуватість особи. Та обґрунтування невизнанням обвинуваченим своєї вини наявності ризиків є порушенням основоположних права на свободу та особисту недоторканість та права на захист. В клопотанні прокурора в порушення вимог ст. 199 ч.3 КПК України взагалі не обґрунтовано неможливості запобігання заявленим ризикам шляхом застосування інших, більш м?яких запобіжних заходів, а наведено лише абстракті фрази, як і не надано суду будь-яких доказів на підтвердження цих тверджень. Просила відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати відносно обвинуваченому запобіжний захід, який не буде пов`язаним із триманням під вартою.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_16 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Повністю підтримали заперечення, надані адвокатом ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку своїх захисників.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши надане суду клопотання, заперечення та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року було змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 листопада 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Так, надаючи оцінку доводам прокурора, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК України вбачається, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , судом оцінюються усі ризики зазначені прокурором у своїх клопотаннях у сукупності.

Суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачений може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 111 КК України, за які законом передбачені покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість покарання, а також те, що у разі засудження за вчинення інкримінованих кримінальних покарань судом може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, при застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може переховуватись від суду. Разом із цим, обвинувачений, розуміючи складність проведення судового розгляду в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України та, враховуючи можливо набуті ними зв`язки з представниками іноземної держави, а саме Російської Федерації, може переховуватись від суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України.

На користь існування вказаного ризику, судом також береться до уваги те, що батько обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_9 постійно проживає в Російській Федерації та є громадянином Російської Федерації. А тому вказаний факт, може свідчити, що в разі визнання останнього винуватим та будучи на більш м`якому запобіжному заході, не бажаючи нести покарання за вчинені кримінальні правопорушення, може вдатися до дій щодо виїзду до території Російської Федерації або ж на тимчасово непідконтрольні території України задля того, щоб в подальшому потрапити до Російської Федерації, а тому існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом не беруться до уваги зазначені прокурором у своєму клопотанні посилання на те, що обвинувачений ОСОБА_3 має проросійські погляди та не визнає діючої влади в Україні, оскільки жодних доказів про наявність вказаних фактів прокурором в судовому засіданні суду надано не було.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Як було встановлено в судовому засіданні, СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000503 від 19 вересня 2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України, а саме те, що ОСОБА_3 за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами здійснили несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих), електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем, електронних комунікаційних мереж з метою знищення, підробки, спотворення змісту інформації, що оброблюється та передається у таких системах та мережах, а саме за допомогою месенджеру «Viber» у мережі оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «лайфселл».

Суд зазначає, що наявність в провадженні органу досудового розслідування кримінального провадження за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України, не може свідчити про беззаперечне вчинення саме ОСОБА_3 вказаного кримінального правопорушення та потребує додаткової перевірки, однак наявність підозри щодо участі ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення значно підвищує ризик можливості здійснення дій ОСОБА_3 , які безпосередньо можуть бути спрямованими на знищення доказів, вчинення останнім кримінального правопорушення, а тому на даний час ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсним.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що хоча по кримінальному провадженню й були допитані як свідки, так і експерт, однак сторони кримінального провадження не позбавленні можливості заявляти в подальшому протягом всього часу судового розгляду клопотання про додатковий допит експерта. Враховуючи наявність в провадженні СВ УСБУ в Дніпропетровській області кримінального провадження № 000629 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України щодо здійснення тиску на експерта, який надавав висновок у даному кримінальному провадженні, та який може бути за клопотанням сторін по справі повторно запрошений для надання роз`яснень щодо певної термінології чи інших питань, які будуть пов`язані із наданим ним висновком, які можуть виникнути в процесі судового розгляду, а тому на даний час вказаний ризик продовжує існувати.

Факт наявності в провадженні слідчих органів кримінального провадження № 000629 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2023 року, не може свідчити про беззаперечне доведення винуватості ОСОБА_3 в його вчиненні, однак вказаний факт потребує ретельної перевірки, що в свою чергу також значно підвищує можливість здійснення незаконного впливу на експерта в подальшому.

Про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить й суть пред`явленого обвинувачення ОСОБА_3 та те, що останній, згідно пред`явленого обвинувачення, на протязі тривалого часу здійснював спілкування з представником іноземної держави та передавав йому відповідну інформацію. Та, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, маючи доступ до мобільного телефону, комп`ютерної техніки, мережі Інтернет та мобільних додатків, з високою ймовірністю може вчинити або ж продовжити вчиняти аналогічні дії задля підтримання країни агресора.

Що стосується посилання прокурора у своєму клопотанні на підтвердження наявності у ОСОБА_3 ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: стійкість та сформованість проросійських поглядів, не підтримання діючої влади на території України, не може свідчити про наявність вказаного ризику, оскільки вказане не було доведено прокурором під час розгляду вказаного клопотання прокурора.

Не визнання ж своєї провини обвинуваченим на протязі всього судового розгляду є його правом, яке надано йому безпосередньо Конституцією України, та вказане не визнання не може бути прийнятим судом, як факт підтвердження наявності певного ризику або свідчити про причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на інший, який не буде пов`язаним із триманням під вартою, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_3 , відповідно до пред`яленого останньому обвинувачення, протягом тривалого періоду часу здійснював спілкування із представником іноземної держави, а саме Російської Федерації. Окрім цього, ОСОБА_3 , виконуючи завдання представника іноземної держави, здійснював передання інформації про працівників правоохоронних органів, які на момент передання такої інформації працювали на відповідальних посадах в правоохоронних органах, при цьому зазначаючи їх місця проживання та іншої інформації, яка носить особистий характер. Також, ОСОБА_3 надавав інформацію щодо політичних діячів Дніпропетровської області.

Таким чином, в разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, маючи вільний доступ до мобільного телефону, комп`ютерної техніки, мережі Інтеренет та мобільних додатків, може продовжувати вчиняти дії щодо продовження вчинення кримінального правопорушення або ж вчинення нового кримінального правопорушення, що у свою чергу може призвести до розголошення відомостей щодо діючих працівників правоохоронних органів та інших підрозділів правоохоронних органів.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності суспільного інтересу, який незважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандатри охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летьє проти Франції»).

Крім того, відповідно до уставленої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року було визначено відносно обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Між тим, під час дії такого запобіжного заходу, стороною обвинувачення було встановлено та доведено наявність ризиків, які стали підставою для зміни запобіжного заходу із застави на тримання під вартою. А тому доводи сторони захисту про зменшення ризиків зі спливом часу не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сам по собі сплив часу не є беззаперечним чинником, що обумовлює зменшення ризиків, перебачених ст. 177 КПК України, а судом має надаватися оцінка усім, без винятку, обставинам, які виникають, існують або змінюються під час судового розгляду.

З врахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, який інкримінується ОСОБА_3 , суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, а також обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення, а також його спосіб, судом не вбачається підстав задля застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Судом приймаються до уваги посилання сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого на утриманні двох малолітніх дітей, дружини з тяжкими захворюваннями, постійного місця проживання, та те, що останній є пенсіонером МВС, приймав участь в АТО, неодноразово проходив оцінювання на відповідальність займаним посадам, заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.

Оцінючи доводи сторони захисту щодо не можливості перетину державного кордону України обвинуваченим ОСОБА_3 , оскільки останній є особою призивного віку, суд повторно наголошує, що вони не беруться до уваги, оскільки не виключають можливість перетину кордону незаконно, з огляду на те, що наразі частина державного кордону України не контролюється державою, а тому такий спосіб не може виключатися, як неможливий.

Водночас, твердження сторони захисту не обґрунтовують нівелювання ризиків, які були встановлені судом та продовжують діяти, а також не наведено існування виключних обставин, які можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Дніпровським апеляційним судом неодноразово переглядались як ухвали слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська на стадії досудового розслідування, так й ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого за апеляційними скаргами сторони захисту. Під час перегляду вказаних ухвал суду судом апеляційної інстанції було встановлено продовження існування, встановлених слідчими суддями та судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та надано їм відповідну правову оцінку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на інші не пов`язані з триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інші не пов`язані з

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1