ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3729/23 (1-кс/953/6171/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1193/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000552 від 15.05.2023 за ч. 3 ст. 332, ч.1 ст. 366 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, на 60 днів до 08 жовтня 2023 року включно.

Також визначена застава у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536800 грн. У разі звільнення підозрюваної ОСОБА_6 з-під варти у зв`язку з внесенням застави покласти на неї такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатись за межі території с. Васищево Харківського районного суду Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На зазначену ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати стосовно неї запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням або обмеженням волі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 посилалася на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КК України. Вказувала на наявність міцних соціальних зв`язків. Посилалася на практику застосування рішень ЄСПЛ.

11.10.2023 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 , в якій просила провести судове засідання без її участі, а також вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Крім того, 11.10.2023 року о 09:05 год. адвокат ОСОБА_9 , яка захищає ОСОБА_6 надала телефонограму, в якій просила провести розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 без її участі та без участі ОСОБА_10 .

Поряд з цим належить звернути увагу на те, що апелянтом у цьому провадженні є ОСОБА_6 , яка надала заву до Харківського апеляційного суду на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляд за допомогою СМС-повідомлень (арк. 54).

З відомостей довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» ОСОБА_6 на номер телефону, який нею був зазначений у її апеляційній скарзі отримала повістку про виклик до суду в кримінальному провадженні на 11.10.2023 року 13:45.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явилась, причин неявки суду не повідомила.

Слід зазначити, що будь-яких заяв від ОСОБА_6 , в тому числі, про відкладення апеляційного розгляду за її апеляційною скаргою, до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000552 від 15.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.1 ст. 366 КК України.

11.08.2023 року до слідчого судді Київського районного суду звернувся слідчий з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 536800 грн.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість повідомленої підозри, тяжкість кримінальних правопорушень, та на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України. Зазначив, що з урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень злочинів, їх тяжкості та відомостей щодо особи підозрюваної ОСОБА_6 , сторона обвинувачення дійшла висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України та дотримання підозрюваною ОСОБА_6 покладених на неї ст. 42 КПК України процесуальних обов`язків, стосовно неї має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки, на думку слідчого, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , слідчий суддя суду першої інстанції зазначив, що вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих їй злочинів. Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри сторона обвинувачення підтвердила зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду першої інстанції. Також слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та встановив не доведеними ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного, може негативно відобразитись на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. Зважаючи на високу інтенсивність встановлених ризиків, з урахуванням їх особистих характеристик, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваної слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Поряд з цим, з урахуванням встановлених судовим розглядом обставин цього кримінального провадження, слідчий суддя вважав за необхідне визначити підозрюваній ОСОБА_6 , як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді суду першої інстанції в частині визначення розміру застави.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Докази, надані суду, вказують на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: відомості про особу підозрюваної, який раніше не судима, працевлаштований, заміжня. Враховуючи тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою, є ймовірність того, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: відомостями рапорту та повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; відомостями протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії; відомостями протоколів огляду, відомостями протоколу допиту свідків; відомостями протоколу огляду місця події» відомостями протоколу огляду речей та документів; відомостями протоколу обшуку, проведеного за місце мешкання ОСОБА_6 .

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Наявність встановлених слідчим суддею ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеною, врахована вагомість наявних доказів у вчинені підозрюваною злочинів, передбачених ч.3 ст. 332, ч.1 ст. 366 КК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України.

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, погоджується і апеляційний суд.

Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, відомості про особу підозрюваного, та наявні докази, про вчинення ним злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК.

Надаючи оцінку можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваній, а саме сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, шляхом усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотиві, вчинене службовою особою з використанням службового становища, а також внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей, вчинене службовою особою, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судом, після отримання пояснень прокурора та підозрюваного, дослідження решти матеріалів, які долучені до клопотання, встановлено, що слідством доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.1 ст. 366 КК України.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від ЗО серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу) кримінального розслідування».

Також колегія суддів вважає слушними висновки суду про те, що слідчим та прокурором, на підставі матеріалів кримінального провадження доведені ризики, передбачені п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: те, що ОСОБА_6 може переховуватись від оргганів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків.

Згідно зі ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан, наявність судимостей.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому, висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування підозрюваній ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя суду першої інстанції, визначаючи розмір застави взяв до уваги необхідність обрання запобіжного заходу обумовленого підозрою ОСОБА_6 у вчиненні таких кримінальних правопорушень, їх обставини, тяжкість кримінального правопорушення, в яких її підозрюють, а також суворість покарання за такі дії, наявні з матеріалів клопотання відомості про особу підозрюваної, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, та інші обставини, які враховуються згідно зі ст. 178 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб є пропорційним, виходячи з ризиків, які доведені прокурором та встановлені нормами п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, тобто буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_6 як підозрюваною, покладених на неї обов`язків, таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження на цій стадії досудового розслідування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_6 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з визначенням розміру застави не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно підозрюваної ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Головуючий

Судді :