КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/273/2023 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0003669, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новошепеличі Чорнобильського району Київської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Тиврівським районним судом Вінницької області від 19.08.2011 року за ч. 2 ст. 153 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, від відбування якого звільнений 25.05.2016 року по відбуттю строку,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152 (в редакції Закону України №2295-УІ від 01.06.2010 року), ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 152 КК України (в редакції Закону України №2295-УІ від 01.06.2010 року) - у вигляді 7 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 152 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у вигляді 10 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 22.06.2021 року.

На підставі ст. 72 КК України зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 15.07.2020 року (дати застосування запобіжного заходу згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва) по 21.06.2021 року включно з розрахунку день за день.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 08.05.2017 року, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України, маючи умисел на вчинення зґвалтування, направився до вул. Промислової у м. Києві, де спостерігав за оточуючою обстановкою, підшукуючи жінок, які самотньо проходили вказаною вулицею. Приблизно о 17:30 год., ОСОБА_8 , знаходячись неподалік будинку № 2 по вул. Промисловій у м. Києві, помітив раніше незнайому ОСОБА_10 , яка слідувала стежкою вздовж Столичного Шосе по вул. Промисловій у м. Києві. У цей час в ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення зґвалтування ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення зґвалтування, ОСОБА_8 , користуючись відсутністю поруч сторонніх осіб, наздогнав ОСОБА_10 , після чого використовуючи перевагу у фізичній силі, застосовуючи фізичне насильство, схопив її руками за шию, та здушуючи шию руками, силоміць перемістив останню зі стежки до зелених насаджень (кущів).

Після цього, в лісових насадженнях ОСОБА_8 , повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України, погрожуючи потерпілій фізичним насильством, подолав її волю до опору, роздягнув останню та проти волі потерпілої здійснив з ОСОБА_10 статевий акт природним способом, тобто вступив з ОСОБА_10 у статеві зносини із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування. Задовольнивши свою статеву пристрасть ОСОБА_8 , з місця вчинення злочину втік.

Таким чином, ОСОБА_8 суд визнав винним за ч. 2 ст. 152 КК України в редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010, тобто у зґвалтуванні, - статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, вчиненому повторно, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України.

Крім того, 11.07.2019 року, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України, продовжуючи злочинну діяльність, маючи умисел на повторне вчинення зґвалтування, направився до вул. Промислової у м. Києві, де спостерігав за оточуючою обстановкою, підшукуючи жінок, які самотньо проходили вказаною вулицею у нічний час. Приблизно о 24.00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на території будівництва ЖК «Світлопарк», що знаходилося за адресою: м. Київ, Наддніпрянське шосе, 2-А, помітив раніше незнайому ОСОБА_11 , яка йшла по стежці вздовж Столичного Шосе по вул. Промисловій у м. Києві. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення зґвалтування ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зґвалтування, ОСОБА_8 , користуючись відсутністю сторонніх осіб, в той час, коли потерпіла знаходилась на неосвітленій ділянці стежки, підбіг до останньої ззаду, використовуючи перевагу у фізичній силі, застосовуючи фізичне насильство, схопив ОСОБА_11 передпліччям своєї лівої руки за шию, в подальшому здушуючи шию та обличчя руками, почав силоміць переміщувати ОСОБА_11 в глибину зелених насаджень (кущів та дерев), спричинивши у результаті вказаних насильницьких дій тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній повіці правого ока, в правій підочній ділянці, на червоній каймі нижньої губи, на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу; саден на правій підочній ділянці, на спинці носа зліва, на кінчику носа зліва, на слизовій оболонці нижньої губи відповідно до 4-го зубу нижньої щелепи зліва; крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи відповідно до 3- го зуба верхньої щелепи, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після цього, в лісових насадженнях ОСОБА_8 повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України, погрожуючи потерпілій застосуванням насильства, подолав її волю до опору, примусив роздягнутися, та проти волі ОСОБА_11 здійснив з останньою орогенітальний статевий акт, тобто вчинив дії, пов`язані із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи.

Задовольнивши статеву пристрасть, ОСОБА_8 дозволив потерпілій вдягнутися, вивів на стежку, та близько 01:28 год. 12.07.2019 з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

Таким чином, ОСОБА_8 суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, - вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), вчиненому повторно, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України.

Крім того, 04.06.2020 року ОСОБА_8 , діючи повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України, продовжуючи злочинну діяльність, маючи умисел на вчинення зґвалтування, направився до шляхопроводу на перехресті вул. Академіка Заболотного та вул. Дніпровське Шосе, де спостерігав за оточуючою обстановкою, підшукуючи жінок, які самотньо проходили вказаною вулицею.

При цьому, ОСОБА_8 заздалегідь для полегшення вчинення зґвалтування та подолання опору потерпілих, підшукав тканинний ремінь чорного кольору, який вирішив використовувати під час нападу на жінок, зокрема здавлювати вказаним ременем шию для подолання опору потерпілих.

Того ж дня, приблизно о 21:30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи поруч з шляхопроводом на перехресті вул. Академіка Заболотного та вул. Дніпровське Шосе, між ТРЦ «Арт Молл», що по вул. Академіка Заболотного, 37, та ТРЦ «Атмосфера», що по вул. Столичне Шосе, 103, помітив раніше незнайому ОСОБА_12 , яка піднімалася східцями, що ведуть на міст. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на зґвалтування ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з метою вчинення зґвалтування, користуючись відсутністю поруч сторонніх осіб та перехожих, наздогнав ОСОБА_12 , після чого, використовуючи перевагу у фізичній силі, застосовуючи фізичне насильство, накинув на шию ОСОБА_12 тканинний ремінь чорного кольору, який мав при собі, після чого, здушуючи шию ременем, почав тягнути ОСОБА_12 до низу східців з ціллю її переміщення в безлюдне місце з метою зґвалтування. У свою чергу ОСОБА_12 вчинила опір та намагалася вирватися. З метою подолання опору ОСОБА_8 намагався завдати потерпілій удари по голові та схопив останню рукою за волосся, продовживши тягнути до низу по східцям. Проте ОСОБА_12 здійснила різкий ривок голови в інший бік, в результаті чого ОСОБА_8 вирвав у неї жмут волосся з тім`яної ділянки голови, але їй вдалося вирватися.

Не подолавши опір потерпілої, ОСОБА_8 зістрибнув зі сходинок мосту через поруччя вниз та з місця злочину втік, не довівши до кінця злочинні дії, спрямовані на зґвалтування, з причин, що не залежали від його волі, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Таким чином, ОСОБА_8 суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України, - незакінчений замах на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), вчиненому повторно, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України.

Крім того, 06.06.2020 року, в денний час доби, ОСОБА_8 , повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України, продовжуючи злочинну діяльність, маючи умисел на вчинення зґвалтування, направився до надземного пішохідного переходу (пішохідного мосту) через Столичне Шосе в напрямку зупинки громадського транспорту «с. Конча Заспа», по вул. Столичне Шосе у м. Києві, де спостерігав за оточуючою обстановкою, підшукуючи жінок, які самотньо проходили вказаною вулицею.

При цьому, ОСОБА_8 заздалегідь, для полегшення вчинення зґвалтування та подолання опору потерпілих, підшукав тканинний ремінь чорного кольору, який вирішив використовувати під час нападу на жінок, зокрема здавлювати вказаним ременем шию, для подолання опору потерпілих.

Того ж дня, приблизно о 12:50 год., ОСОБА_8 , спускаючись по сходах надземного пішохідного переходу (пішохідного мосту) через Столичне Шосе в напрямку зупинки громадського транспорту «с. Конча Заспа», по вул. Столичне Шосе у м. Києві, помітив незнайому ОСОБА_13 , яка також спускалася по сходах, оминувши його під час руху. В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення зґвалтування ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зґвалтування ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , користуючись відсутністю сторонніх осіб та враховуючи власну перевагу у фізичній силі, діючи повторно, з метою вчинення зґвалтування, наздогнав потерпілу на сходах, накинув на шию тканинний ремінь та, здушуючи шию ременем, силоміць повів ОСОБА_13 з надземного переходу до лісової зони, погрожуючи у разі вчинення опору застосуванням насильства. При цьому, під час руху вглиб лісових насаджень у ОСОБА_13 з кишені одягу випав мобільний телефон та рюкзак з особистими речами.

Провівши потерпілу вглиб лісу, ОСОБА_8 , погрожуючи застосуванням насильства та застосовуючи фізичне насильство, поклав потерпілу на живіт, викрутив назад руки, після чого зв`язав руки і ноги потерпілої мотузкою та запхав в рот потерпілої хустку, щоб унеможливити спроби покликати на допомогу.

Надалі, залишивши потерпілу ОСОБА_13 зв`язаною, ОСОБА_8 направився до місця, де випали речі потерпілої, щоб їх забрати, наказавши потерпілій не рухатися.

У свою чергу ОСОБА_13 , скориставшись відсутністю ОСОБА_8 , витягнула з мотузки ногу, якою вона була зв`язана, піднялася і вибігла до проїжджої частини вул. Столичне Шосе у м. Києві, де зупинила проїжджаючий автомобіль та викликала працівників поліції.

У зв`язку з втечею потерпілої, ОСОБА_8 не довів до кінця злочинні дії, спрямовані на зґвалтування, з причин, що не залежали від його волі, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Таким чином, ОСОБА_8 суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України - незакінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), вчиненому повторно, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України.

Крім того, 27.06.2020 року ОСОБА_8 , діючи повторно, будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України, продовжуючи злочинну діяльність, маючи умисел на вчинення зґвалтування, направився до перехрестя вул. Кіквідзе на вул. Саперно-Слобідську у м. Києві, де спостерігав за оточуючою обстановкою, підшукуючи жінок, які самотньо проходили вказаною вулицею.

27.06.2020 року, приблизно о 12:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи на з`їзді з вул. Кіквідзе на вул. Саперно-Слобідську у м. Києві, помітив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_14 . В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на зґвалтування ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи повторно, з метою вчинення зґвалтування, користуючись відсутністю сторонніх осіб, підбіг до ОСОБА_14 ззаду, після чого, використовуючи перевагу у фізичній силі, застосовуючи фізичне насильство, схопив ОСОБА_14 передпліччям своєї правої руки за шию, в подальшому здушуючи шию рукою та закриваючи лівою рукою рот і ніс, щоб потерпіла не могла кричати, силоміць почав переміщати ОСОБА_14 в глибину зелених насаджень (кущів) з метою вчинення зґвалтування.

При цьому, потерпіла ОСОБА_14 вчинила опір та кричала, тому ОСОБА_8 , перемістивши потерпілу ОСОБА_14 до дерев, що розташовані внизу на узбіччі дороги, злякавшись, що його дії можуть бути помічені сторонніми особами, залишив потерпілу та швидко зник в глибині лісопосадки.

У зв`язку з викладеним, не подолавши опір потерпілої, ОСОБА_8 не довів до кінця злочинні дії, спрямовані на зґвалтування, з причин, що не залежали від його волі, та не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Таким чином, ОСОБА_8 , суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України, - незакінченому замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтуванні), вчиненому повторно, вчиненому особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені статтею 153 КК України.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року змінити в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та зменшити призначене ОСОБА_8 покарання ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України до 6 років позбавлення волі; вважати засудженим за ч. 2 ст. 152 КК України (в редакції Закону України №2295-УІ від 01.06.2010 року) до покарання у виді 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання визначити у виді 10 років позбавлення волі. Мотивуючи тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, а відтак за цей злочин йому може бути призначено згідно ст. 68 КК України не більше 2/3 та санкцією ч. 2 ст. 152 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, проте судом не дотримано вимог ст. 68 КК України, тобто не застосовано закон, який підлягає застосуванню, і внаслідок цього призначено покарання, що перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року скасувати, провадження закрити. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанні можливості їх отримати, мотивуючи тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження його винуватості; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами.

Потерпілі подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували щодо апеляційної скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно залишити без задоволення; апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а вирок змінити.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах.

Суд першої інстанції дослідив зібрані у кримінальному провадженні докази, зокрема показання потерпілих, свідків, письмові докази по справі, висновки експертів, дав їм належну оцінку у їх сукупності та дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які могли би поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Допитані у судовому засіданні першої інстації поетрпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 дали детальні, послідовні показання щодо фактичних обставин та беззаперечно впізнали ОСОБА_8 як особу, яка вчинила щодо них злочини. Підстав сумніватися у їх правдивості судом першої інстанції не встановлено і колегія суддів не вбачає.

Впізнання з потерпілими проведено з дотриманням вимог процесуального законодавства, та вони до початку проведення зазначеної слідчої дії були допитані, в тому числі щодо зовнішнього вигляду нападника, та під час впізнання вказали саме на ОСОБА_8 як особу яка вчинила напади, про що відображено в протоколах та чітко вбачається на переглянутих судом відеозаписах, а відтак доводи захисника у цій частині є безпідставними.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, пред`явлення осіб для впізнання потерпілим ОСОБА_10 (т.1.а.с.138-143), ОСОБА_12 (т.1а.с.193-197), ОСОБА_13 (т.1 а.с. 241-245), здійснювалося з участю захисника ОСОБА_15 , і у нього, на час проведення зазначених слідчих дій зауважень щодо порядку їх проведення не було.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття.

Таким чином, колегія суддів уважає доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, перевірив надані органом досудового розслідування докази та дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152 (в редакції Закону України №2295-УІ від 01.06.2010 року), ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України.

Водночас, доводи прокурора про те, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає не безпідставними.

Статтею 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 2 ст. 152 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п?яти до десяти років.

Проте, судом не дотримано вимог ст. 68 КК України, тобто не застосовано закон, який підлягає застосуванню, і внаслідок цього ухвалено вирок, яким обвинуваченому призначене покарання, що перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті.

За таких обставин, на підставі ст. 68 КК України вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22.06.2021 щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України у зв?язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Ураховуючи викладене, апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого необхідно залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора - задовольнити, вирок суду першої інстанції - змінити в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 413, 419, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргупрокурора задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 152 (в редакції Закону України №2295-УІ від 01.06.2010 року), ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України,- змінити в частині призначеного покарання.

Зменшити призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України до 6 років позбавлення волі; вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 152 КК України (в редакції Закону України №2295-УІ від 01.06.2010 року) до покарання у виді 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 152 КК України - до покарання у виді 8 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_8 визначити у виді позбавлення волі на 10 років.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: ______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4