Справа № 352/903/23
Провадження № 1-кп/352/189/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000115 від 23.03.2023 р. про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , неофіційно працюючого різноробочим на приватних новобудовах, не одруженого, з середньою технічною освітою, не одруженого, утриманці відсутні, українця, громадянки України, військовозобов`язаного, депутатам будь-якої не обирався, не судимого, якому пам`ятка про його права та обов`язки вручена під розписку, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

у с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

24 лютого 2022 р. указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому Указами Президента України дію воєнного стану на всій території України неодноразово продовжувалося і він діє по даний час.

08.03.2023 р. приблизно о 10 год., ОСОБА_4 перебував по місцю свого постійного проживання на території домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживає спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_6 .

Зайшовши у приміщенні спальної кімнати житлового будинку, яка належить його матері, розуміючи, що у вказаній кімнаті потерпіла зберігає свої особисті та цінні речі, ОСОБА_4 вирішив вчинити таємне викрадення належного останній майна .

Реалізуючи свій неправомірний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю матері та інших осіб, а також тим, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в приміщенні спальної кімнати, в якій проживає потерпіла, шляхом вільного доступу, таємно викрав із середньої полиці лівої секції дерев`яної шафи, з-під постільної білизни, грошові кошти в сумі 8000 гривень, які належать ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденими грошима розпорядився на власний розсуд.

Злочинними діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 заподіяно матеріальну шкоду на суму 8000 (вісім) тисяч гривень.

У судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілою дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Також суду показав, що дуже шкодує за наслідками скоєного. Йому соромно за скоєне перед потерпілою та знайомими односельчанами. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища, а всі заподіяні потерпілій матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпіла ОСОБА_6 , подала суду письмову заяви, змістом якої стверджується, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував спричинену їй злочином шкоду, жодних претензій до останнього не має. Просить суд суворо обвинуваченого не карати та не призначати йому покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства. Окрім того, просила кримінальне провадження розглядати за її відсутності.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні потерпілій своїми неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку потерпілої щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 , як і те, що останній вкрай негативно ставиться до вчиненого; неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища; працюючи хоч і неофіційно проте займаються суспільно-корисною працею; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, проте перебуває на обліку в «Прикарпатському обласному клінічному центрі психічного здоров`я» з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, стан утримання» ; зі слів має незадовільний стан здоров`я; раніше не судимий.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, даних про особу ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню (а.с. 36-37) грошові кошти в сумі 835 грн. - повернути за приналежністю потерпілій ОСОБА_6 ; (а.с. 38-40) чотири сліди па,льців рук та дактилоскопічну карту - зберігати при матеріалах даного кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 4378,24 грн. понесених НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області судових витрат на проведення судових експертиз.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ