В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000910 від 15.09.2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ужгород, Закарпатської області, українця за національністю, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 14.03.2023 року Ужгородським міськрайонним судом до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік на підставі статті 75 КК України звільненого від відбування покарання терміном на 1 (один) рік;

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 14 вересня 2023 року, близько 20 годин 10 хвилин, перебуваючи на площі Корятовича, 29, в м. Ужгород, поблизу кафе «Донер Кебаб» на грунті раптово виниклих неприязних відносин, конфлікту який виник між ним та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого діючи з прямим умислом тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_4 , правою рукою в якій тримав пляшку з під пива один удар в область правої брови, в результаті чого заподіяв останньому, тілесні ушкодження, у вигляді синця на шкірних покривах обличчя в правій орбітальній ділянці, рубця в області правої надбрівної дуги та саден на шкірних покривах обличчя. Згідно даних медичної довідки та даних консультації обласного спеціаліста заповненого на його ім`я в нього виявлено «ЗЧМТ». Струс головного мозку. Забій рана правої брови».

Дані тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах обличчя та саден на шкірних покривах обличчя в області лобної ділянки мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, і по цій ознаці згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розлад здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.

Тілесне ушкодження виявленого при судово-медичному обстеженні у вигляді рубця в області правої надбрівної дуги та згідно медичної довідки із травмпункту КНЦ «ЦМКЛ» УМР та згідно консультації обласного спеціаліста у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 день, і по цій ознаці згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 2 ст. 125 КК України заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 в присутності його захисника ОСОБА_5 , прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого ОСОБА_3 , у заяві підтвердив роз`яснення йому вказаних положень та надав добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому до суду разом із обвинувальним актом подано заяву щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складена в присутності захисника.

У вказаній заяві ОСОБА_3 та його захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Також до обвинувального акта додано письмову заяву потерпілого ОСОБА_4 , у якій він зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України; згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

В обвинувальному акті прокурором зазначено клопотання, в якому він просить розглянути обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, заяву потерпілого ОСОБА_4 у якій він зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України; суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно статті 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив нове кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2023 року , звертався по медичну допомогу у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» та знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.12.2022 по 13.12.2022, діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин ,згідно відповіді на запит № 14392/106/25-2023 від 15.09.2023року.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 суд враховує, що вчинене, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, враховує особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працює та суспільно-корисною працею не займається та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність інформації, що обвинувачений являється особою з інвалідністю першої або другої групи, суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», суд,реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі на строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік в межах санкцій ч.2 ст. 125 КК України.

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у виді обмеження волі на певний строк бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять інформації , що обвинувачений являється особою з інвалідністю першої або другої групи , що він досяг пенсійного віку та, що він є військовослужбовцем строкової служби , а відтак не містять обмежень, передбачених ч.3 ст.61 КК України, щодо призначення такого виду покарання.

Поряд з цим суд враховує, що ОСОБА_3 засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2023 року до покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання терміном на 1 (один) рік. З наведеного слідує, що інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення вчинене ним у період іспитового строку за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2023 року, а відтак при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України. Згідно з ч.1 ст.71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому відповідно до ч.4 ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. За таких обставин суд має призначити ОСОБА_3 остаточне покарання із застосуванням чч.1 і 4 ст.71 КК України, яке повинно бути більше призначеного покарання і невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Виходячи з положень закону, а також змісту ч.3 ст.78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суд має розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

При призначенні обвинуваченому остаточного покарання у виді обмеження волі на певний строк суд враховує вирок Ужгородського міськрайонного суду від від 14.03.2023 року яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 162 КК України до 1 го року обмеження волі та призначає покарання за правилами ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2023 року .

Підстав для застосування до ОСОБА_3 вимог ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає з огляду на особу обвинуваченого, який скоїв нове кримінальне правопорушення під час відбування покарання за попереднім вироком. Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень . На переконання суду, захід примусу визначений судом, є співмірним тяжкості і характеру вчиненого діяння та його наслідкам, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2КПК України,та буде відповідати одному із основних принципів Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання, тобто необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Цивільний позов по справі не заявлено. Речові докази по справі та витрати за проведення експертизи відсутні. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 14.03.2023 року остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік і 6 ( шість) місяців .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_3 в порядку виконання вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Відповідно до ч. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1