Провадження №1-кс/369/3581/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника потерпілої ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого - заступника начальника СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_8 , погодженого керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 26.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання слідчого - заступника начальника СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_8 , погоджене керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 26.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.07.2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастіського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_12 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до останнього та в присутності ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_11 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_12 .

У подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підійшли до ОСОБА_12 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_6 та ОСОБА_10 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_11 з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_12 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_11 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_12 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_12 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали. Однак, ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, тримаючи дерев`яну биту в правій руці наніс нею ОСОБА_12 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_12 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України №1/23 від 14.08.2023 встановлено: при судово-медичному дослідженні трупа неповнолітнього ОСОБА_12 та гістологічних препаратів були виявлені морфологічні ознаки раптової зупинки серця, ознаки гострої альвеолярної і фокальної емфіземи та ознаки реакції на стрес у вигляді початкового перерозподілу крові у тканині нирки, деліпідизації кори наднирників і вогнищевих дрібних крововиливів в їх мозковому шарі. В той же час не були виявлені ознаки, які б вказували на наявність черепно-мозкової травми, забій серця та травматизацію рефлексогенних зон, що могло б обумовити рефлекторну зупинку серця.

Також, під час проведення даної комісійної судово-медичної експертизи встановлено, що під час подій, які відбувалися 12.07.2020 у неповнолітнього ОСОБА_12 в розумінні такого визначення «тілесного ушкодження», як порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функції, що виникає як наслідок дії психічного зовнішнього ушкоджуючого фактору, виникла (існує прямий причинно-наслідковий зв`язок) гостра реакція на стресову ситуацію з розвитком гострої серцево-легеневої недостатності. Неповнолітній ОСОБА_12 шляхом розвитку гострої реакції на стресову ситуацію, отримав тілесне ушкодження у вигляді гострої серцево-легеневої недостатності, яке призвело до настання його смерті, а отже, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995р. за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

При судово-медичній експертизі трупа неповнолітнього ОСОБА_12 було виявлено: синці - в лобній області по центру та зліва (3); в лобній області справа (1); на волосистій частині потиличної області в нижній її частині зліва та справа (2); в області правого зап`ястка (1); на передній черевній стінці справа в проекції передньої верхньої ості правої клубової кістки (3); на передній поверхні області лівого плечового суглоба (1); на задній поверхні грудної клітки (1); на правій та лівій сідницях (2); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; на задній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині (1); на задній поверхні грудної клітки в верхній третині по ходу хребта (1); на правій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); на лівій задньо-боковій поверхні груд ної клітки (1); в поперековій області по центру (1); на задній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах (2); на задній поверхні правого стегна в верхній третині (1); на правій боковій поверхні грудної клітки в нижній третині (1); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; садна - на тильній поверхні проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті (1), на задній поверхні лівого плеча в верхній третині (1); садна на фоні синців на внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на задній поверхні області лівого ліктьового суглоба (1); на задньо-внутрішній поверхні області лівого ліктьового суглоба (5); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; неповний перелом 8-го ребра справа з вогнищевими крововиливами в м`які тканини.

Крім цього, 12.07.2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастіського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_12 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виник злочинний умисел на катування потерпілого ОСОБА_12 , тобто на заподіяння фізичних страждань, шляхом вчинення насильницьких дій, з метою його покарати за вчинені ним дії, а саме за висловлене зауваження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_6 діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , реалізовуючи свій умисел, спрямований на катування потерпілого ОСОБА_12 , а саме на умисне заподіяння фізичного страждання, шляхом вчинення насильницьких дій відносно нього з метою покарати його, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_12 та в присутності ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_11 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_12 .

У подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підійшли до ОСОБА_12 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_6 та ОСОБА_10 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_11 з метою заподіяння тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_12 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_11 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_12 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область, та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_12 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали.

Однак, ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання за висловлені потерпілим зауваження, з метою покарати потерпілого, у присутності друзів та знайомих потерпілого, тримаючи дерев`яну биту в правій руці наніс нею ОСОБА_12 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_12 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України № 1/23 від 14.08.2023 встановлено, що під час подій, які відбувалися 12.07.2020 у неповнолітнього ОСОБА_12 в розумінні такого визначення «тілесного ушкодження», як порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функції, що виникає як наслідок дії психічного зовнішнього ушкоджуючого фактору, виникла (існує прямий причинно-наслідковий зв`язок) гостра реакція на стресову ситуацію з розвитком гострої серцево-легеневої недостатності. Неповнолітній ОСОБА_12 шляхом розвитку гострої реакції на стресову ситуацію, отримав тілесне ушкодження у вигляді гострої серцево-легеневої недостатності, яке призвело до настання його смерті, а отже, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. №6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995р. за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

При судово-медичній експертизі трупа неповнолітнього ОСОБА_12 було виявлено: - синці - в лобній області по центру та зліва (3); в лобній області справа (1); на волосистій частині потиличної області в нижній її частині зліва та справа (2); в області правого зап`ястка (1); на передній черевній стінці справа в проекції передньої верхньої ості правої клубової кістки (3); на передній поверхні області лівого плечового суглоба (1); на задній поверхні грудної клітки (1); на правій та лівій сідницях (2); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; на задній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині (1); на задній поверхні грудної клітки в верхній третині по ходу хребта (1); на правій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); на лівій задньо-боковій поверхні груд ної клітки (1); в поперековій області по центру (1); на задній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах (2); на задній поверхні правого стегна в верхній третині (1); на правій боковій поверхні грудної клітки в нижній третині (1); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; садна - на тильній поверхні проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті (1), на задній поверхні лівого плеча в верхній третині (1); садна на фоні синців на внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на задній поверхні області лівого ліктьового суглоба (1); на задньо-внутрішній поверхні області лівого ліктьового суглоба (5); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; неповний перелом 8-го ребра справа з вогнищевими крововиливами в м`які тканини.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи КЗ ЛОР Львівське обласне бюро СМЕ №78 від 16.09.2021 термін «страждання» не є медичним терміном, у зв`язку з чим дати категоричну відповідь на запитання членам комісії не надається можливим. Однак, слід зазначити, що удари по тілу тупими предметами з силою, що залишають на тілі тілесні ушкодження (в даному випадку множинні синці та садна з підшкірними гематомами у вигляді крововиливів в місцях їх розташування) супроводжуються значно вираженим відчуттям фізичної болі, психоемоційним стресом, тим більше у такій кількості - 33 удари, та призводять до фізичного навантаження та психоемоційного збудження.

20.10.2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадження, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_5 від 17.02.2022 року; протоколом допиту ОСОБА_15 від 17.02.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 20.07.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 25.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_18 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_18 від 28.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_19 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_19 від 25.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_20 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_21 від 25.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_22 від 15.07.2020 року та протоколо додаткового допиту свідка ОСОБА_22 від 25.08.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_21 від 23.09.2023 року; протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 від 23.09.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_17 від 23.09.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_19 від 23.09.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 від 23.09.2023 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 16.07.2020 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_19 від 16.07.2020 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_22 від 16.07.2020 року; висновком експерта (комісійна судово-медична експертиза) №78 Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи; висновком експерта №1/23 комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000010 (стосовно неповнолітнього ОСОБА_12 ) Головного бюро судово-медичної експертизи міністерства охорони здоров`я України та інші докази у своїй сукупності.

Таким чином, у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадяни України, працюючий кур`єром в Адвокатському об`єднанні «Європейська правнича фундація» м. Київ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, а також запобігання встановленим ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, які є тяжкими злочинами, а саме у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Відсутністю у органів досудового розслідування підтвердження даних постійного місця проживання підозрюваного ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки в ході здійснення досудового розслідування, під час виконання доручення в порядку ст. 40 КПК України, оперативним працівником поліції, який прибув за останнім відомим місцем проживання ОСОБА_6 для вручення повісток про виклик в порядку ст. 135 КПК України, не виявилено підозрюваного за місцем його проживання, та взагалі не було встановлено, що за даною адресою хтось проживає. Крім того, під час викликуслідчим у телефонному режимі, в порядку ст. 135 КПК України, підозрюваного за номером телефону НОМЕР_1 , задля необхідності його прибуття до органу досудового розслідування, ОСОБА_6 почувши, що його викликають у даному кримінальному провадженні, почав заперечувати свою особу та представлятися товаришем ОСОБА_6 . За таких обставин, у органу досудового розслідування наразі виникли підстави вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки він не має таких міцних зв`язків за місцем тимчасового перебування/проживання, які б унеможливили його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, оцінюючи ризик переховування підозрюваного ОСОБА_6 з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити також про моральність особи підозрюваного. Так, ряд кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_6 , направленні на найвищу соціальну цінність - життя та здоров`я людини, а обтяжуючою обставиною цього ряду кримінальних правопорушень є вчинення їх щодо неповнолітнього і саме в цьому і є аморальність дій ОСОБА_6 .

Водночас, під час досудового розслідування не було встановлено стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя у спосіб неявки в судове засідання.

Обґрунтованість ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_6 може впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, підтверджується тим, що 13.07.2020 СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області було порушене кримінальне провадження №0002796, за ч. 4 ст. 296 КК України, в якому ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та відкрито матеріали досудового розслідування і скеровано обвинувальний акт до суду. Постановою від 28.09.2022 прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002796 матеріали досудового розслідування були виділені у кримінальне провадження №0000010. Оскільки в ході ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України з матеріалами досудового розслідування, сторона захисту отримала інформацію про свідків, які є у даному кримінальному провадженні (їх місце проживання, анкетні дані, контактні номери), та які у кримінальному провадженні №0000010 від 26.01.2022 року додатково допитані та з якими проведені необхідні слідчі дії, то існує реальна загроза того, що задля зміни їх показань, які згідно норм КПК України суд досліджує безпосередньо під час судового засідання, підозрюваний може чинити тиск на свідків, враховуючи те, що в тому числі на підставі їх показань під час досудового розслідування було встановлено, що в діях ОСОБА_6 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Також не виключається можливість підозрюваного чинити тиск на інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а також особливо чинити тиск на експерта. Дане твердження заслуговує наразі на особливу увагу. Так, в матеріалах кримінального провадження №0000010 від 26.01.2022 наявні висновки комісійних судово-медичних експертиз, які складалися експертами різних установ, тому для зміни їх можливих показань в суді, якщо такий допит буде в подальшому заявлений під час судового засідання, сторона захисту може чинити тиск на експерта задля зміни його показань щодо роз`яснення висновку

На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні ряду злочинів, спрямованих проти життя та здоров`я неповнолітнього, соціальні наслідки та можливу суспільну реакцію, яка виправдовує необхідність попереднього ув`язнення підозрюваного слідча просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі -арештному домі «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) діб.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила суд задовольнити його та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі -арештному домі «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) діб та на підставі п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України без визначення розміру застави.

Потерпіла ОСОБА_5 та представник потерпілої ОСОБА_4 підтримали клопотання прокурора та просили його задовільнити. Також, представник потерпілої акцентувала увагу суду на обґрунтованості підозри та можливих ризиках передбачених ст. 177 КПК України, які підозрюваний може вчинити з метою уникнення кримінальної відповідальності та наголосила на обтяжуючих обставинах вчинення кримінального правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 проти вимог клопотання заперечували, вказували на відсутність обґрунтованої підозри та ризиків передбачених ст. 177 КПК України, просили суд відмовити в задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 26.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

20.10.2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадження, а саме: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_5 від 17.02.2022 року; протоколом допиту ОСОБА_15 від 17.02.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 20.07.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 25.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_18 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_18 від 28.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_19 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_19 від 25.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_20 від 15.07.2020 року та протоколом додаткового допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_21 від 25.08.2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_22 від 15.07.2020 року та протоколо додаткового допиту свідка ОСОБА_22 від 25.08.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_21 від 23.09.2023 року; протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 від 23.09.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту з неповнолітнім свідком ОСОБА_17 від 23.09.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_19 від 23.09.2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 від 23.09.2023 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_17 від 16.07.2020 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_19 від 16.07.2020 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_22 від 16.07.2020 року; висновком експерта (комісійна судово-медична експертиза) №78 Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи; висновком експерта №1/23 комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000010 (стосовно неповнолітнього ОСОБА_12 ) Головного бюро судово-медичної експертизи міністерства охорони здоров`я України та інші докази у своїй сукупності.

Зі змісту доданих до клопотання документів вбачається причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст. 12 КПК України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З аналізу зазначених норм слідує, що запобіжні заходи можуть застосовуватися, зокрема, до підозрюваного. Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді, позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.Санкція ч. 2 ст. 127 КК України, передбачає покарання у виді, позбавлення волі на строк від 5 до 10 років Отже, виходячи із кваліфікації кримінальних правопорушень - ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 127 КК України - застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

Разом з тим, на підставі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінальним провадження.

Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- чи наявні ризики кримінального провадження;

- індивідуальні обставини підозрюваного, передбачені статтею 178 КПК України;

- чи наявні обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Разом з тим, коли йдеться про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слід також зважати на те, чи наявні у справі специфічні ознаки того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (наприклад, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009) (Labita v. Italy), N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованої підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ, обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv.UnitedKingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором, представником потерпілого поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 2 ст. 127 КК України.

Досліджені матеріали у взаємному зв`язку з обставинами кримінального правопорушення, дають слідчому судді підстави дійти до висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання, досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри. Підозра є обґрунтованою, вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із вчиненими кримінальними правопорушеннями.

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом "обґрунтованої підозри") для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак, вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

-незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України. Санкції відповідних частин статей відносить інкриміновані злочини до тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення. Досудове розслідування як процедура, пов`язана з притягненням особи до відповідальності, не є статичною, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки такої особи, адже співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними в будь-який момент кримінального провадження.

При цьому, доводи сторони захисту, про відсутність вказаного ризику на даному етапі досудового розслідування суд не приймає до уваги, оскільки стороною захисту не надано суду достатньо вагомих та переконливих доказів, які б переконали суд про відсутність вищевказаного ризику.

Також досить вірогідним є заявлений ризик можливого впливу на свідків, експертів у кримінальному провадженні.

Ризик незаконного впливу об`єктивізується також з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

При цьому, суд також враховує наявність іншого кримінального провадження, що виділено за ч. 4 ст.296 КК України, та яке на даному етапі розглядається судом, і у ньому відкриті в порядку ст. 290 КПК України матеріали кримінального провадження стороні захисту, тобто підозрюваному відомі адреси свідків у кримінальному провадженні, відомості про експертів, що здійснювали дослідження у кримінальному провадженні та надавали у них свої висновки.

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим. Отже, на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження і належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків кримінального провадження, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності додаткові відомості щодо кримінального правопорушення та особи підозрюваного.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу враховує такі обставини:

- надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 ч. 2 ст. 127 КК України;

- інкриміновані злочини КК України відносить до тяжких і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Щодо застосування найбільш суворого запобіжного заходу, то слідчий суддя зазначає наступне.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у слідчого судді переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі, у його "пілотному" рішенні від 10.02.2011 у справі "Харченко проти України", рішенні від 29.09.2011 у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06.11.2008 у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 і 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачених п. 3 ч. 1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті.

Стороною обвинувачення не обґрунтовано, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

В цьому кримінальному провадженні на даному етапі слідчий суддя не вбачає за доцільне застосовувати до підозрюваного найбільш суворий запобіжний захід, оскільки ризикам кримінального провадження можна запобігти, застосувавши відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

З урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців певні обов`язки.

Окремо слід зауважити, що згідно зі ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст.176-178, 183, 194, 196, 205, 206 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого - заступника начальника СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_8 , погодженого керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 26.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Києва, українця, громадянина України, який зі слів працює в ТОВ "Гелексі Фінанс", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, строком на 51 добу, тобто до 20 грудня 2023 року (включно).

Покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не відлучатися зі свого місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у вказаному провадженні.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 20 листопада 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1