УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0001485 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, 02.12.2023 о 18:01 год. на 22 км +300 м Об`їзної дороги м.Одеси, навпроти АЗС «БРСМ», що в межах Одеського району Одеської області, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача марки «DAF XF 460 FT», р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «ALI RIZA USTA TANKER», р/н НОМЕР_2 , рухаючись в лівій смузі для руху до смт.Авангард, здійснив наїзд на пішохода - невідомого чоловіка, віком близько 45 років, який перетинав проїзну частину у забороненому для переходу місці, попередньо зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок ДТП пішохід від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

02.12.2023 слідчим слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області внесені відомості про вказану дорожньо-транспортну пригоду до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001485, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 02.12.2023 вилучено: сідловий тягач марки «DAF XF 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки «ALI RIZA USTA TANKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вилучені транспортні засоби - автопоїзд у складі сідлового тягача марки «DAF XF 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «ALI RIZA USTA TANKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , для тимчасового зберігання поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Латівка, вул.Квіткова,36.

02.12.2023 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 вказане тимчасово вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001485 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Процесуальний керівник звертається з клопотанням та просить накласти арешт (у вигляді заборони відчуження, розпорядження та використання) на тимчасово вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2023 майно, з метою збереження речових доказів.

Прокурор в судове засідання не з`явився, просив розглянути клопотання у його відсутності, посилаючись на доводи викладені письмово.

Представник власника майна ТОВ «Транскомгруп» адвокат ОСОБА_3 , в судовому засіданні заперечував проти клопотання, посилався на його необґрунтованість. Просив залишити без задоволення.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку представника власника майна, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

В даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочинута має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, досліджено в судовому засіданні протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02.12.2023 року відповідно до якого вилучено: сідловий тягач марки «DAF XF 460 FT», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп марки «ALI RIZA USTA TANKER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , разом з тим слідчий суддя звертає увагу на той факт, що відповідно до клопотання прокурора, останній просить накласти арешт (у вигляді заборони відчуження, розпорядження та використання) на тимчасово вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2023 майно.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить суперечності, зокрема, в прохальній частині прокурор просить накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду від 25.09.2023, а відповідно наданих до клопотання матеріалів провадження, вищезазначене майно, на яке просить накласти арешт прокурор, було вилучено 02.12.2023, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0001485 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1