Справа№ 953/1606/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

потерпілої - ОСОБА_3 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000495 від 28.08.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Луків Турійського району Волинської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, 2023 року народження, військовослужбовця ЗСУ в/ч НОМЕР_1 , який перебуває на посаді стрілка помічника гранатометника гранатометного взводу у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 07 квітня 2017 року вироком Оболонського районного суду м. Києва від за ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 353, 70 КК України до 9 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

28 серпня 2022 року близько 14 години 10 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Navara», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у м. Харкові по вул. Жилярді зі сторони вул. Ковпака в напрямку вул. Старова зі швидкістю близько 50 км/год. Рухаючись по вказаній вулиці біля будинку № 82, ОСОБА_5 проявив неуважність, діючи необережно, виїхав на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги п. 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

11.3. «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».

Так ОСОБА_5 , рухаючись по проїжджій частині по смузі для зустрічних транспортних засобів, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_8 , що рухався у зустрічному напрямку по своїй половині проїжджої частини автодороги, внаслідок чого ОСОБА_5 допустив зіткнення з вказаним автомобілем.

У результаті дорожньо-транспортної події водій автомобілю «Subaru Forester», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні, а пасажирка вказаного автомобіля ОСОБА_3 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-17/313-А/22 від 29 вересня 2022 року причиною смерті ОСОБА_8 стала важка сукупна травма з забоями внутрішніх органів, переломами кісток скелету та її ускладнення - гострий розлад кровообігу, декомпенсований травматичний шок.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/332-А/22 від 01 грудня 2022 року ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 8-го ребра зліва із зсувом, закритого уламкового перелому верхньої та середньої третин правої плечової кістки зі зсувом, які відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-22/17551-ІТ від 30 січня 2023 року, у даній дорожній ситуації водій автомобіля Nissan Navara», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.11.3 Правил дорожнього руху України. У даному випадку технічна можливість запобігти зіткненню для водія автомобіля «Nissan Navara», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 визначалась виконанням вимог п.11.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожньо-транспортній події дії водія автомобіля «Nissan Navara», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.11.3 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 та спричинило потерпілій ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, а також форму вини і спрямованість умислу, наслідки кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів експертиз та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2023 року народження, офіційно працевлаштований, є військовослужбовцем ЗСУ в/ч НОМЕР_1 , має позитивну характеристику за місцем проходження військової служби, нагороджений знаком народної пошани орден «Патріот України», з 13 травня 2022 року по 18 жовтня 2022 року брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією Р Ф, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, у скоєному щиросердечно розкаявся, критично оцінює свою протиправну поведінку, засуджує її, вибачився перед потерпілою у залі судового засідання, а також добровільно відшкодував потерпілій матеріальну шкоду.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд не встановив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд згідно з вимогами статей 65-67 КК України з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання враховує досудову доповідь від 14 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого, характер і ступінь тяжкості скоєного правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, необережну форму вини, характер діяння, ступінь вини обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставини, а також, дані про особу обвинуваченого, його поведінку як до вчинення інкримінованого йому правопорушення, так і після цього, ставлення до скоєного, враховуючи також ту обставину, що обвинувачений відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушення, яке суд розцінює як дійове каяття, а також враховує його вік та стан здоров`я, репутацію, майновий стан обвинуваченого, який є військовослужбовцем та є офіційно працевлаштованим, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий.

З урахуванням вищезазначених обставин, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України.

При цьому, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, той факт, що вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення, беручи до уваги позицію потерпілої та її представника, які не наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання та позбавлення його права керування транспортними засобами, позицію сторони обвинувачення та захисту, які просили застосувати відносно обвинуваченого положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням без позбавлення права керування транспортними засобами, а також положення диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується на розсуд суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що злочин був вчинений обвинуваченим шляхом порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, тобто з необережності, а наслідком його дій стало отримання потерпілою ОСОБА_3 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та смерть ОСОБА_8 . Одночасно з цим суд враховує особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризуються виключно позитивно, на обліку у психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий, повністю відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, що свідчить про бажання обвинуваченого виправити наслідки вчиненого злочину, щире каяття обвинуваченого, тобто щирий жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки, а також те, що він є військовослужбовцем, має позитивну характеристику з місця проходження служби, приймає безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони України через військову агресію РФ, у зв`язку зі службовою необхідністю виконує також функції водія, тому суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Щодо ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався і, зважаючи на характер призначеного покарання, його обрання є недоцільним.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2022 року накладені арешти на майно, суд скасовує вказаний арешт та вирішує питання про речові докази у порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешти, накладені на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2022 року.

Речові докази:

- автомобіль «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_3 , після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_3 ;

- автомобіль «NISSAN NAVARA», державний номерний знак НОМЕР_2 - після набрання вироком законної сили повернути володільцю ГО «Асоціація ветеранів та учасників АТО Полтавщини».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз № СЕ-19/121-22/11500-ІТ від 17.10.2022; №СЕ-19/121-22/11497-ІТ від 23.11.2022; №СЕ-19/121-22/11498-ІТ від 28.10.2022; №СЕ-19/121-22/11499-ІТ від 23.11.2022; №СЕ-19/121-22/11494-ІТ від 27.10.2022; №СЕ-19/121-22/11495-ІТ від 21.11.2022; №СЕ-19/121-22/11496-ІТ від 01.11.2022; №СЕ-19/121-22/17551-ІТ від 30.01.2023 у загальному розмірі 13214 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С. Бокаріуса» витрати на проведення судових експертиз №23323/5353-5360 від 23.02.2023; № 23324/5347-5352 від 23.02.2023 у загальному розмірі 35 847 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1