Справа № 135/169/22
Провадження № 1-кп/147/5/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

24 січня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька установа виконання покарань №1» в залі суду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 29.11.2021, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.190, ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 29.11.2021, про обвинувачення ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст.190, ч. 3 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України.

Розгляд справи призначено на 09:20 годину 24 січня 2024 року.

24 січня 2024 року прокурор подав до суду з клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. Клопотання мотивує тим, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, п. 3, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обгрунтування продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваеного ОСОБА_4 покладається необхідність запобігти способам переховуватися від суду; запобігання спробам незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджатим кримінальному провадженню шляхом нкеявок до суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність зазначених ризиків обгрунтовується наступними обставинами: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, за вчинення яких передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, востаннє засуджений: 16.09.2021 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, 02.09.2021 відносно ОСОБА_4 до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, направлено обвинувальний акт за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який перебуває на розгляді. Незважаючи на ці обставини, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини. Вивчивши обобу ОСОБА_4 встановлено, що він офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Тому, з огляду на страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинені злочини, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню неявками до слідчого, прокурора та суду. Обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків і змусити їх змінити показання, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 знає місце проживання потерпілих в м. Ладижин. У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вчинив ряд кримінальних правопорушень різного ступеня тяжкості, є підстави вважати, що перебуваючи на волі він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обмежить вільне пересування ОСОБА_4 , що матиме превентивне значення для заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а також запобігатиме вчиненню нового кримінального правопорушення, впливу на свідків, знищенню або спотворенню речових доказів та документів та переховуванню від суду. З огляду на зазначені обставини запобігати вказаним ризикам шляхом продовження застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо. За вказаних обставин прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 уродженцю м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном до 60 діб.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити. Також наголосив на тому, що в тексті клопотання допущено технічну помилку і зазначено, що: "02.09.2021 відносно ОСОБА_4 до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, направлено обвинувальний акт за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який перебуває на розгляді", натомість Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області 06 липня 2023 року ухвалено вирок, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, стверджує, що зазначені прокурором ризики не знайшли свого підтвердження, її підзахисний тривалий час перебуває під вартою. Щодо наявності вироку Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області зазначає, що в межах того провадження запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Просить обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту не можливо застосувати, адже ОСОБА_4 не має житла, яке належало б йому. Зазначає, що особисте зобов`язання забезпечить належну поведінку обвинуваченого, адже він матиме можливість винайняти квартиру і повідомити про адресу свого проживання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд кримінального провадження за їхньої відсутності.

Заслухавши думки учасників процесу, які прибули в судове засідання, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтям 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Розглядом наданих до суду матеріалів встановлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено до 02 лютого 2024 року, судове провадження неможе бути завершене до його спливу з об`єктивних причин.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 даної статті передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_4 було встановлено судом під час обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

ЄСПЛ у своїй практиці вказує, що після обрання запобіжного заходу з плином часу просто обґрунтованої підозри стає недостатньо для його продовження, а тому у процесі вирішення питання про продовження відповідних строків суди мають з`ясувати наявність інших «відповідних» і «достатніх» обставин (Макаренко проти України, справа №622/11). До таких обставин належать ризик переховування від правосуддя, ризик здійснення тиску на свідків чи спотворення доказів, ризик змови, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик спричинення громадських заворушень чи необхідність захисту прав затриманоії особи (справа «Харутюнян проти Вірменії» №629/11).

Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

На думку сторони обвинувачення, на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики щодо переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявок до суду та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом із цим, надаючи на момент розгляду заявленого клопотання оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа підозрюється, обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190, ч. 3 ст. 190 та ч. 2 ст. 190 КК України. Санкція частини ч. 2 ст. 190 КК України, в редакції чинній на час інкримінування її ОСОБА_4 , передбачала покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років. Санкція частини ч. 3 ст. 190 КК України, в редакції чинній на час інкримінування її ОСОБА_4 , передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. Таким чином, ймовірність тяжкості покарання свідчить про реальність ризику переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений раніше судимий за корисливі злочини, і знову обвинувачуються у вчиненні корисливого кримінального правопорушення, здійснювати незаконний вплив на потерпілих, місце проживання яких ОСОБА_4 відоме, з метою спонукання їх до зміни своїх показань.

Таким чином, судом враховано існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час продовжують існувати, тому відсутні підстави для застосування, щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим прокурором не доведено ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Судом враховується також суспільна небезпечність правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання та визнається наявність реальної небезпеки можливості ухилення обвинуваченого від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Під час розгляду клопотання судом, не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 відсутні.

Доводи сторони захисту про відсутність будь-яких ризиків, які б могли слугувати підставою для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

Твердження сторони захисту про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є необгрунтованими.

Посилання сторони захисту в судовому засіданні на тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_4 суд не може вважати спроможними, адже тривалість розгляду справи залежить від об`єктивних обставин, які не залежать від волі суду та/або учасників судового провадження.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на зазначене вище, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, продовжують існувати.

У ході судового розгляду з`ясовано, що вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування, жодних підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинуваченого в СІЗО за станом здоров`я не надано.

Варто зазначити також і те, що Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області 06 липня 2023 року ухвалено вирок, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 29 листопада 2023 року.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з альтернативною можливістю внесення застави, яку з урахуванням корисливого характеру злочину та його обставин, відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України варто залишити у визначеному ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021 розмірі в сумі 198480 гривень, та вважає її достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

В разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 23 березня 2024 року включно.

Заставу, визначену ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021, залишити без змін у раніше визначеному розмірі.

Застава може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152; банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача (IBAN) UA0000401, призначення платежу: запобіжний захід - застава.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого відповідно до ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки: прибувати на виклики суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу прокурора чи суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Ухвалу направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1», яка знаходиться за адресою: вул. Брацлавська, 2, місто Вінниця, 21100, для виконання та вручення обвинуваченому.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду складено та оголошено о 08 годині 30 хвилин 25 січня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1