Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/834/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відео конференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 12.10 год. 12 грудня 2024 року по 12.10 гол 09 лютого 2024 року, без визначення застави.

Також, цією ухвалою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Олександрія Кіровоградської області, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення застави, однак судове рішення відносно нього жодними учасниками не оскаржується.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001243 від 24.06.2020, стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.п.3,4,12 ч.2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, за один з яких передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу під час досудового розслідування, не зникли.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора, через необґрунтованість зазначених прокурором ризиків та просили обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи тим, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, незаконно тримається під вартою тривалий час.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник, також просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, просили обрати інший запобіжний захід, а саме не пов`язаний з триманням під вартою, зазначивши, що доказів існування цих ризиків не надано. ОСОБА_9 одружений, має постійне місце роботи та дитину. Крім того, вже тривалий час безпідставно тримається під вартою, а саме на підставі припущень.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2023 року відмовлено у задоволені клопотань обвинувачених, задоволено клопотання прокурора, обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які закон класифікує як тяжкий та особливо тяжкий, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком 15 років або довічне позбавлення волі, у зв`язку з чим останні з метою уникнення відповідальності можуть виїхати межі Кіровоградської області та потрапити на непідконтрольні на даний час Україні території, що вказує на цілком ймовірну можливість переховування обвинувачених від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, зважаючи на те, що місце фактичного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знаходиться неподалік місця вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим вони, знаходячись на свободі, можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлені обставин.

Також, ще, не допитані ані свідки, ані потерпіла, оскільки наразі досліджуються матеріали, тому є вагомі підстави вважати, що з метою уникнення покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватості усвідомлюючи тяжкість покарання, можуть незаконно впливати на свідків та потерпілу, з метою зміни та дачі показі останніми на їх користь.

Зазначене дає достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які мали місце та булі враховані судом при обранні міри запобіжного заходу у виді триманні під вартою, продовжують існувати на даний час та не вичерпались, у разі обрання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного триманням під вартою, вказане не забезпечить належного виконання останніми їх процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відносно його підзахисного обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у клопотанні про продовження строку тримання під вартою не було зазначено жодного доводу щодо підтвердження наміру обвинуваченого порушувати вимоги ст. 177 КПК України.

У клопотанні зазначено традиційний для сторони обвинувачення довід, що вина обвинуваченого підтверджується зібраними доказами та тяжкістю обвинувачення.

Зазначає, що розгляд кримінального провадження триває 3 роки, проте судом не виконується вимоги ст. 17 та 318 КПК України щодо розумних строків розгляду кримінального провадження.

Вказує, що у клопотанні перераховується процесуальні документи кримінального провадження і жодного натяку не робить щодо наявності у прокурора оперативної або іншої інформації щодо намірів порушення ст. 177 КПК України, а є тільки непідтверджені припущення прокурора.

Свідки та потерпілі в судове засідання не з`являються, сторона обвинувачення не приймає заходів для їх допиту у суді.

Розумні строки судового розгляду згідно визначення ст. 318 КПК України вже давно вичерпані. Судовий розгляд проводиться повільно з причин відсутності доказової бази та затягування розгляду кримінального провадження з вини суду.

Обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації що зазначено у матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, застосувавши до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, п.п.3,4,12 ч.2 ст.115 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що, він у період з 19 год. 00 хв. по 21 год. 00 хв. 20 червня 2020 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою групою осіб спільно зі своїм сином ОСОБА_9 , із застосуванням фізичного насильства, яке виявилося у нанесенні численних ударів в ділянки тулуба громадянина ОСОБА_12 , способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань, викрали ОСОБА_12 та позбавили його волі, перемістивши останнього у багажному відділенні автомобіля марки ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 до водойми, яка знаходиться на відстані 100-150 метрів від вул. Джерельна в м. Олександрія Кіровоградської області, де попередньо завдавши останньому руками та ногами численних ударів в життєво-важливі органи - в голову та тулуб, заподіяли ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді тупої травми кісток обличчя: багатоуламкового перелому кісток носу, синців: навколо правого та лівого ока, на спинці носу з переходом на лоб, на лобі зліва та справа, на лівій щоці, на верхній губі зліва, на нижній губі зліва, розрив уздечки верхньої губи, крововилив на шиї зліва, крововиливи в м`які тканини лоба зліва та справа, по центру лоба та в проекції носу, рана тім`яного бугра зліва з крововиливом у м`які тканини, рана потиличної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, скинули ОСОБА_12 головою вперед у колодязь та, виявляючи особливу жорстокість, облили його горючою речовиною та з метою вбивства підпалили, що заподіяло останньому тілесні ушкодження у виді обвуглення частин тіла з руйнуванням кісток правої кисті правої та лівої стопи, правої гомілки від нижньої третини, грудини, ребер від середньо-ключичної лінії зліва до біля грудної клітини справа, м`яких тканин, внутрішніх органів, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, в результаті чого смерть ОСОБА_12 настала від опікового шоку, як наслідку дії високої температури на тіло.

Крім того ОСОБА_8 в першій половині дня 20.06.2020, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи разом зі своїм сином ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , та вживаючи алкогольні напої, вирішили з мотивів помсти вбити ОСОБА_12 , для чого відшукавши останнього у його знайомих, які проживають в м. Олександрія, Кіровоградської області, викрали ОСОБА_12 та позбавивши його волі, перемістили останнього у багажному відділенні автомобіля марки ВАЗ 2101 державний номерний знак НОМЕР_1 до території, прилеглій до водойми, яка знаходиться на відстані 100-150 метрів від вул. Джерельна в м. Олександрія Кіровоградської області, де діючи за попередньою змовою групою осіб спільно зі своїм батьком ОСОБА_8 , завдали ОСОБА_12 руками та ногами численних ударів в житгєво-важливі органи - в голову та тулуб, заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді тупої травми кісток обличчя: багатоуламкового перелому кісток носу, синців: навколо правого та лівого ока, на спинці носу з переходом на лоб, на лобі зліва та справа, на лівій щоці, на верхній губі зліва, на нижній губі зліва, розрив уздечки верхньої губи, крововилив на шиї зліва, крововиливи в м`які тканини лоба зліва та справа, по центру лоба та в проекції носу, рана тім`яного бугра зліва з крововиливом у м`які тканини, рана потиличної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, та діючи з особливою жорстокістю, умисно протиправно заподіяли смерть ОСОБА_12 , шляхом поміщення останнього головою вперед у колодязь та підпалення його тіла горючою речовиною, що заподіяло ОСОБА_12 тілесні ушкодження у виді обвуглення частин тіла з руйнуванням кісток правої кисті правої та лівої стопи, правої гомілки від нижньої третини, грудини, ребер від середньо-ключичної лінії зліва до біля грудної клітини справа, м`яких тканин, внутрішніх органів, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, в результаті чого смерть ОСОБА_12 настала від опікового шоку, як наслідку дії високої температури на тіло.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 , що підтверджуються матеріалами кримінального провадження доданими до клопотання: протокол огляду місця події від 25.06.2020 року, в ході якого оглянуто ділянку місцевості на відстані близько 100-150 метрів від вулиці Джерельної міста Олександрія Кіровоградської області; протокол огляду трупа ОСОБА_12 , протокол обшуку від 25.06.2020 року за адресою: АДРЕСА_4 ; протокол обшуку від 26.06.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , протокол допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_13 ; протокол допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 ; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_15 ; протокол пред`явлення трупа для впізнання за участі свідка ОСОБА_15 ; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_15 ), та іншими доказами.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час, колегією суддів не можуть бути враховані доводи захисника про недоведеність обвинувачення ОСОБА_8 , оскільки вказане є лише версією сторони захисту, яка повинна бути перевірена в ході судового слідства та на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Разом з тим, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_16 встановив наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.

Доводи захисника про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів, не можу бути враховано.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Санкція статті закону за вчинення злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як вбачається з обвинувального ату, у ОСОБА_8 відсутні обставини, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка пом`якшує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Тобто, суддею районного суду належним чином враховано тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні. Врахував, що цілком можливу можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, шляхом залишення постійного місця проживання.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_8 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

При цьому, колегія враховує, що неодноразово змінювався склад суд і судовий розгляд справи знаходиться на початковому етапі, потерпіла та свідки ще не допитані.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілого та свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 знає свідків та потерпілу, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Крім того, місце фактичного проживання ОСОБА_8 знаходить неподалік місця вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим знаходячись на свободі не позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлені обставин.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника та обвинуваченого про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Що узгоджується з ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини - повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість. (Ухвала про неприйнятність від 05.07.2018 року, справа «Роман Іванович Гарєєв проти України»).

Що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, судом не можуть бути враховані, оскільки ОСОБА_8 проживає неподалік місця вчинення кримінального правопорушення.

Також, не можуть бути враховані доводи захисту про відсутність наміру ОСОБА_8 переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки санкція статті закону за якою обвинувачується передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.

А тому, на думку колегії суддів, враховуючи невідворотність покарання, яка загрожує ОСОБА_8 останній з високою ймовірністюь може вчинити спроби на переховування від суду, у тому числі спроби для виїзду за кордон.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 мав можливість взагалі не вчиняти кримінальне правопорушення.

Безпосередні дії обвинуваченого ОСОБА_8 знаходяться з суспільно небезпечними наслідками, які інкримінуються обвинуваченому.

Отже, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, зокрема і шляхом виїзду до іншої країні, впливати на свідків та інших обвинувачених, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 ,який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2023 року, якою ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто з 12.10 год. 12 грудня 2024 року по 12.10 гол 09 лютого 2024 року, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4