Справа № 567/1199/22 Провадження №11-кп/802/190/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000113, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Острозького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бійськ Алтайського краю Російської Федерації, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, знятого з реєстрації, без постійного місця проживання, раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - 09 липня 2022 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк перебування під вартою, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 в ніч з 05.07.2022 на 06.07.2022, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись в кухні у квартирі за місцем проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , діючи на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, маючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс декілька ударів кулаками рук в ділянку обличчя ОСОБА_10 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіках обох очей, на тлі синця на нижній повіці лівого ока наявне садно, синця на передній поверхні лівої вушної раковини, синця на нижній щелепі справа, крововиливи на слизовій оболонці верхньої та нижньої губ в проекції перших зубів, садна на спинці носа, а також у вигляді закритої черепно-мозкової травми, зокрема, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови в правій скронево-тім`яній ділянці, субдуральної гематоми (об`ємом 220-240 мл.) в проекції скронево-тім`яної частки правої півкулі головного мозку, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою головного мозку в правій скронево-тім`яній частці, а також в правій скронево-тім`яній ділянці виявлено ділянку некрозу речовини головного мозку з вогнищевим зливним внутрішньомозковим крововиливом. Спричинена ОСОБА_10 внаслідок неодноразового прикладання сили травма голови за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В результаті отримання вказаних тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, та відповідно до висновку судово-медичної експертизи №55 від 27.08.2022, його смерть настала внаслідок отриманої закритої черепно-мозкової травми з просторим субдуральним крововиливом та крововиливами під м`яку мозкову оболонку, що ускладнилася розвитком набряку-набуханням та компресією головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі вказує на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На думку захисника судом першої інстанції поверхнево, неповно та не всебічно досліджено такі обставини як питання точного часу вчинення злочину, раптового виникнення неприязних стосунків через, які стався конфлікт між потерпілим та обвинуваченим, умисел та мотив вчинення злочину, усвідомлення обвинуваченим на час нанесення тілесних ушкоджень їх подальших наслідків. На думку захисника, суд безпідставно відкинув доводи сторони захисту, що в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 сили в руках не відчував, оскільки був в стані сильного емоційного хвилювання через приниження його як чоловіка з боку потерпілого та не мав прямого умислу на нанесення тілесних ушкоджень, які спричинили саме тяжкі наслідки. Також, зауважує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б відображали саме психічне ставлення особи, на момент вчинення злочину, його умислу (прямого чи непрямого), чи вчинення обвинуваченим злочину з необережності.

Крім того, сторона захисту акцентує увагу на показаннях обвинуваченого з, яких вбачається, що потерпілий перед конфліктом з ОСОБА_7 уже мав на собі тілесні ушкодження, які отримав від інших осіб, а тому ОСОБА_7 вказав про повне визнання вини лише щодо тих ударів, які для потерпілого було спричинено саме ним. Показання свідка ОСОБА_11 , на переконання сторони захисту, також судом не повній мірі взяті до уваги та відображені в судовому рішенні, оскільки судом не обґрунтовано чому відкинуто показання вказаного свідка в частині встановлення дати вчинення злочину, що свідчить про упередженість суду першої інстанції.

Поміж тим, на думку захисника ОСОБА_9 , судом не обґрунтовано належним чином своїх доводів призначення ОСОБА_7 покарання та щодо відмови взяти до уваги пом`якшуючі обставини, які були наведені стороною захисту, тому позиція суду в цій частині упереджена. Стороною захисту в суді було наголошено на необхідності призначення більш м`якої міри покарання, з огляду на наявність у обвинуваченого матері пенсійного віку, сина, який потребує батьківської підтримки, думки потерпілої та ряду інших підстав.

Враховуючи наведені доводи та обставини, що ОСОБА_7 прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не мав, не усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, не передбачав його суспільно небезпечні наслідки і не бажав їх настання захисник просить оцінити матеріали кримінального провадження на предмет правильності кваліфікації дій обвинуваченого та можливості перекваліфікації таких дій на ст. 128 КК України.

Разом з тим, захисник порушує питання про зміну вироку Острозького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року в частині міри покарання призначеного ОСОБА_7 . Просить призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, яка, передбачена санкцією інкримінованої йому статті, у виді 2 років позбавлення волі, з можливістю застосування ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування показання з випробуванням.

захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує аналогічні апеляційні доводи, які наведені захисником ОСОБА_9 щодо незаконності, необґрунтованості оскарженого рішення та невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що під час слідства не здобуто жодного доказу, який би доводив вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в тому числі показання свідків та потерпілої, оскільки ніхто з них не бачив моменту нанесення ударів. На думку захисника, про відсутність будь-якого умислу у обвинуваченого на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень свідчить і той факт, що ОСОБА_7 завдав удар потерпілому без застосування будь-якого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Крім того, механізм умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , за яким він обвинувачується згідно обвинувального акта, «поза розумним сумнівом» не доведено, оскільки не узгоджується із висновком комісійної судово-медичної експертизи №56 від 18.09.2023, висновку експерта №55.

Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів, що обвинувачений умисно в ніч з 05 липня 2022 року на 06 липня 2022 року, знаходячись на кухні у квартирі за місцем проживання потерпілого, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, умисно наніс декілька ударів кулаками рук в ділянку обличчя ОСОБА_10 .

З огляду на наведене просить оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисників які, подані апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, прокурора, який відносно їх задоволення заперечив, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вимоги вказаних вище норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини кримінального правопорушення і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом належних і допустимих доказах.

У поданих апеляційних скаргах захисники посилаються на те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України є неправильною, однак, на переконання апеляційного суду, такі доводи не заслуговують на увагу і спростовуються сукупністю наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, які у повній мірі були досліджені судом першої інстанції.

Так, незважаючи на позицію обвинуваченого щодо визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який спочатку свою вину визнав частково, однак заперечував, що саме його удари спричинили смерть потерпілого, а надалі визнав повністю, його винуватість доведена зібраними у даному кримінальному провадженні доказами, які обґрунтовано враховані судом першої інстанції.

Місцевим судом підставно взято до уваги показання обвинуваченого, який щодо обставин події, у судовому засіданні ствердив про те, що в липні 2022 року, точної дати не пригадує, він разом зі своєю знайомою ОСОБА_11 перебував за місцем проживання ОСОБА_10 , де в приміщенні кухні вони всі разом вживали спиртні напої. Під час спілкування, спочатку виник конфлікт між ним та ОСОБА_11 , яку він штовхнув, від чого вона впала, та в подальшому виник конфлікт між ним та ОСОБА_10 , в ході якого останній висловлювався на його адресу образливими словами та у відповідь він завдав ОСОБА_10 , який перебував у сидячому положенні, декілька ударів рукою в ділянку голови. ОСОБА_7 спочатку вказував про нанесення ОСОБА_10 двох ударів долонею та один удар кулаком, та надалі зазначав про нанесення лише двох ударів один удар правою долонею в ліву щоку та один удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя ОСОБА_10 . Надалі, перебуваючи в житловій кімнаті, він один раз штовхнув ОСОБА_10 в груди, від чого останній втратив рівновагу та він не бачив, щоб ОСОБА_10 вдарявся головою від заподіяних ним ударів в сторонні предмети, разом з тим вказував, що погано пам`ятає деталі вказаного конфлікту. Пояснив, що після нанесених ним для ОСОБА_10 ударів він ще декілька днів був живий та вони спільно вживали алкоголь. Про смерть ОСОБА_10 йому стало відомо від працівників поліції. Шкодує з приводу заподіяння двох ударів для ОСОБА_10 , що призвело до смерті останнього. Пояснив, що не бажав йому смерті.

З показань наданих у судовому засіданні свідком ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем конфлікту між обвинуваченим і потерпілим, який мав місце 05.07.2022 пояснила, що була знайома з ОСОБА_10 впродовж близько 2 років та з червня місяця до 06 липня 2022 року. У вказаній квартирі вона припинила проживати у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 був проти її та ОСОБА_7 проживання у ній. Пояснила, що 03.07.2022 року у вечірній час вона та ОСОБА_7 перебували у квартирі ОСОБА_10 , де вживали спиртні напої. В певний момент в ході розмови ОСОБА_10 почав виганяти їх з квартири. Виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 спочатку штовхнув її, від чого вона впала, та в подальшому вона була свідком конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_7 наніс два удари долонею правої руки у обличчя ОСОБА_10 , який в момент нанесення ударів перебував у положенні сидячи. Водночас з наведеним, свідок зазначила, що самих ударів вона не бачила, оскільки перед нею стояв ОСОБА_7 . Вказала, що ОСОБА_10 будь-яких ударів у відповідь для ОСОБА_7 не завдавав. На цьому конфлікт закінчився. Крім того, вказала, що 05.07.2022 року вона разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 спільно вечеряли та в той вечір конфлікту між ними не було. Вранці 06.07.2022 року близько 6 год. вона разом з ОСОБА_7 зібрали свої речі та забрали їх, залишивши квартиру ОСОБА_10 .

Свої показання обвинувачений та свідок ОСОБА_11 підтвердили і під час слідчих експериментів за їх участю від 08.07.2022 та 12.07.2022. При цьому, суперечливі покази обвинуваченого ОСОБА_7 в частині кількості завданих ним ударів для потерпілого та перебування останнього живим впродовж декількох днів після нанесених для нього ударів та показання свідка ОСОБА_11 , надані в ході судового розгляду, про заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень для ОСОБА_10 саме 03 липня 2022 року, а не 05 липня 2022 року правильно судом першої інстанції оцінено критично.

Так, показання свідка ОСОБА_11 , надані в ході судового розгляду, частково суперечать відомостям встановленим під час проведення слідчого експерименту від 08.07.2022 з її участю щодо точної дати заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень для ОСОБА_10 .

Однак, слід врахувати показання свідка ОСОБА_12 , яка є сусідкою ОСОБА_10 та чітко ствердила, що чула конфлікт у квартирі померлого саме в ніч з 05 на 06 липня близько 02 години ночі, помітила в під`їзді ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , робила їм зауваження. Свідок ОСОБА_13 ствердила, що вранці 06 липня близько 06 години ранку бачила обвинуваченого з свідком ОСОБА_11 , які носили поліетиленові пакети з великою кількістю речей з квартири ОСОБА_10 .

Разом з тим, згідно протоколу огляду відеозаписів з камер відеоспостереження від 27.09.2022 встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 спільно покинули місце проживання ОСОБА_10 06 липня 2022 року о 02 год. 29 хв. і повернулися назад того ж дня о 05 год. 43 хв., та через 8 хвилин о 05 год. 51 хв. швидко покидали квартиру ОСОБА_10 з речами.

Складений за результатами проведеного слідчого експерименту від 08.07.2022 протокол підписаний усіма учасниками цієї слідчої дії без будь-яких заяв чи зауважень. Будь якого тиску на ОСОБА_11 в ході цієї слідчої дії не було зафіксовано та остання в ході реалізації своїх прав власноручним підписом ствердила в означеному протоколі про те, що згідна на проведення слідчого експерименту з її участю. При проведенні слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 , у присутності понятих, добровільно, розуміючи наслідки, самостійно та детально розповідала та показала на місці обставини конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які вона спостерігала особисто.

Таким чином, враховуючи наведе, судом першої інстанції правильно взято до уваги відомості щодо дати заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень для ОСОБА_10 встановлені саме під час проведення слідчого експерименту від 08.07.2022, які узгоджуються між собою з показаннями вказаних вище свідків та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Посилання захисника про суперечливість показань свідка ОСОБА_11 щодо встановлення точної дати, коли відбулася подія, тобто конфлікт між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 , на переконання колегії суддів, є вибудуваною лінією захисту, яка належним чином перевірена як судом першої інстанції так і під час апеляційного перегляду.

Отже, наведені показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , у своїй сукупності дають змогу відтворити усі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення, зокрема факт проживання та перебування останніх у квартирі потерпілого, наявність конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а також в означеній частині узгоджуються із іншими наявними у матеріалах провадження доказами, які безпосередньо досліджувались судом, висновками експертів.

Крім того, судом першої інстанції належним чином надано оцінку та правильно взято до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Потерпіла ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_16 близько 10 років, водночас вказала, що померлий був її рідним дядьком, який сам проживав в квартирі та вона не підтримувала з дядьком тісних стосунків та тривалий час з ним не спілкувалась, востаннє бачила його за 3-4 місяці до його смерті. Про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 їй відомо з чужих слів та про смерть дядька їй повідомила 07.07.2023 року ОСОБА_12 , яка є сусідкою померлого, після чого вона прибула за місцем проживання дядька, де виявила тіло трупа дядька та повідомила працівників поліції про його смерть. Пояснила, що їй не було відомо про взаємостосунки між ОСОБА_16 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_12 , яка проживає поруч із квартирою померлого ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції надала показання, що з червня по 06 липня 2022 року в квартирі ОСОБА_10 проживав ОСОБА_16 та його знайома ОСОБА_11 , та факт їхнього проживання обурював ОСОБА_10 . За час проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_11 у квартирі ОСОБА_10 , останній змінився та став пригніченим. В ніч з 05 на 06 липня 2022 року близько 2 год. ночі вона чула сторонній шум та коли виглянула в під`їзд, то помітила ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , по інтонації їхньої розмови вона зрозуміла, що в квартирі ОСОБА_10 мав місце конфлікт. Вона зробила їм зауваження та повернулася до своєї квартири. Запевнила, що ОСОБА_10 за місцем свого проживання у вказаний вищепроміжок часу ні з ким більше не спілкувався та ніхто, окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , у нього в квартирі більше не проживав та не навідувався. Зазначила, що 06 липня 2022 року вона, перебуваючи на вулиці, обговорювала з іншими сусідами, що не видно ОСОБА_10 , та вже ввечері 07 липня 2022 року вирішили розшукати сусіда ОСОБА_10 , у зв`язку з чим відчинили незамкнені вхідні двері до його квартири, де виявили ОСОБА_10 мертвим на дивані. З даного приводу вона зателефонувала до ОСОБА_14 , яка є племінницею померлого. В подальшому на місце події приїхала ОСОБА_14 та через деякий час слідчо-оперативно група, та при проведенні слідчих дій вона була залучена в якості понятої. Свідок вказала, що ОСОБА_10 був простим, безвідмовним чоловіком, спокійною та неагресивною людиною, яка не схильна до конфліктів.

Свідок ОСОБА_13 будучи допитана в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що проживає неподалік будинку ОСОБА_10 та вранці 06.07.2022 близько 6 год. бачила як ОСОБА_16 та ОСОБА_11 , які як їй відомо проживали у квартирі ОСОБА_10 , поспішаючи двічі носили поліетиленові пакети з великою кількістю речей від квартири ОСОБА_10 в невідомому напрямку. ОСОБА_10 охарактеризувала як тихого, спокійного чоловіка, який проживав один та не був схильний до конфліктів.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що проживає в квартирі, яка знаходиться поруч із квартирою померлого ОСОБА_10 . Підтвердила показання свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_12 щодо проживання в квартирі потерпілого ОСОБА_16 та його знайомої ОСОБА_11 , що за місцем свого проживання ОСОБА_10 ні з ким, окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , не спілкувався, та ніхто, окрім останніх, напередодні його смерті у нього в квартирі більше не проживав. Пояснила, що після того як вказані особи почали проживати у квартирі потерпілого, вона почала помічати ОСОБА_10 у пригніченому настрої, із синцями на обличчі, та останній висловлював їй своє незадоволення з приводу того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 проживають у його квартирі та він не може їх вигнати, на що вона пропонувала йому викликати поліцію. У відповідь ОСОБА_10 їй пояснював, що після приїзду працівників поліції вони підуть, проте потім знову повернуться.

Свідок ОСОБА_15 також вказала, що на початку липня 2022 року, точної дати не пригадує, вона була свідком випадку, коли ОСОБА_10 не бажав відчиняти вхідні двері для ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Після того, як останні потрапили до квартири ОСОБА_10 , вона чула жіночий голос, який як вона розуміла належить ОСОБА_11 , яка кричала : « ОСОБА_17 , хватить, не бий його». Зазначила, що після вказаної події ОСОБА_10 живим не бачила, та про смерть останнього дізналася від сусідів. Пояснила, що була близько знайома з ОСОБА_10 та характеризує його як спокійного, не агресивного чоловіка, який не був схильний до конфліктів.

Вказані показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 належним чином підтверджують факт перебування обвинуваченого ОСОБА_7 з свідком ОСОБА_11 на місці події та стверджують, що ніхто напередодні смерті ОСОБА_10 у нього в квартирі більше не проживав і він ні з ким не спілкувався. Показання зазначених свідків частково узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого.

Доводи захисника, що потерпілий схильний до агресії та сам спровокував конфлікт у зв`язку з чим ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_10 під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного нецензурними висловлюваннями потерпілого в його сторону є голослівними.

Так, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 показали, що ОСОБА_10 був спокійним, неагресивним чоловіком, не схильним до конфліктів чоловіком та став пригніченим після того як ОСОБА_7 та ОСОБА_11 стали з ним проживати. Свідок ОСОБА_15 ствердила, що бачила ОСОБА_10 із синцями на обличчі та у пригніченому настрої у зв`язку з тим, що він був проти проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у його квартирі і не міг їх вигнати. Вказане у своїй сукупності належним чином підтверджує ту обставину, що саме обвинувачений міг чинити психологічний тиск на потерпілого, оскільки він проживав у помешканні ОСОБА_10 , проти його волі, у потерпілого спостерігали тілесні ушкодження на обличчі під час проживання у його квартирі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .

Сам обвинувачений та свідок ОСОБА_11 також вказували, що під час конфлікту потерпілий будь-яких ударів у відповідь на удари обвинуваченого не наносив.

Взявши до уваги наведене, на думку колегії суддів, необґрунтованими є доводи сторони обвинувачення про визнання обставиною, яка пом`якшує покарання - вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, оскільки вказані доводи не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Із висновку судово-медичної експертизи № 55 від 27.08.2022 вбачається, що при проведенні експертизи трупа ОСОБА_10 виявлено наступні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді синців на верхній та нижніх повіках обох очей; на тлі синці на нижній повіці лівого ока наявне садно; садно на спинці носа; синець на передній поверхні лівої вушної раковини; синець на нижній щелепі справа; крововиливів на слизових оболонках верхньої та нижньої гуди в проекції перших зубів; крововиливу під м`які тканини з внутрішньої поверхні в правій скроневій ділянці; субдуральної гематоми (об`ємом 220-240 мл) в проекції скронево-тім`яної частки правої півкулі головного мозку; крововиливів під м`які оболонки головного мозку та в речовину головного мозку в правій скронево-тім`яній частці, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

Вказані вище тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_10 , що підтверджується встановленими при розтині трупа морфологічними властивостями ушкоджень та станом гематоми під твердою мозковою оболонкою.

Вказані вище тілесні ушкодження (травма голови) враховуючи розташування тілесних ушкоджень на суміжних анатомічних ділянках виникли не менше як від трьох травматичних дій (ударів) тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (яким міг бути кулак руки сторонньої особи) з достатньою силою нанесення (спричинення).

Відповідно до вказаного висновку судово-медичної експертизи № 55 від 27.08.2022 смерть ОСОБА_10 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з просторим субдуральним крововиливом та крововиливами під м`яку мозкову оболонку, що ускладнилось розвитком набряку-набуханням та компресією головного мозку.

Між отриманою ОСОБА_10 травмою голови та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, а беручи до уваги вираженість трупних явищ та явища гниття, його смерть настала приблизно за 2-3 доби до проведення розтину його трупа.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 55 -експеримент від 07.09.2022 року, проведеної з урахуванням відомостей, одержаних в ході вищевказаних слідчих експериментів з участю ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , встановлено, що механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , який вони показали та розповіли під час проведення з ними слідчого експерименту не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 55 від 27.08.2022 р. при проведенні судово-медичної експертизи у потиличній ділянці трупа ОСОБА_10 будь-яких ушкоджень не виявлено.

Зазначені висновки експертів є науково обґрунтованими. Перший із числа яких, підтверджений у судовому засіданні експертом ОСОБА_18 , який додатково вказав на особливості виникнення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, зазначивши, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження виникли прижиттєво за 1,5-2 години до його смерті. Найвірогідніше смерть ОСОБА_10 настала з 5 на 6 липня 2022 року. Запевнив, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження не могли виникнути від падіння з положення стоячи.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 56 від 15.09.2023 на голові ОСОБА_10 виявлено ряд зовнішніх ушкоджень та описано прояви внутрішньо-черепної травми. Встановлено, що зазначені тілесні ушкодження в ділянці голови виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_10 в короткий проміжок часу, про що свідчить вираженість і забарвлення крововиливів, колір синців, стан поверхонь саден, описаний гострий характер субдуральної гематоми, мікроскопічно встановлена вираженість реактивних змін в ушкодженнях.

Відмічені особливості зовнішніх травматичних змін в ділянці голови (множинність, різна локалізація і характер) та встановлені особливості внутрішньо-черепних крововиливів, в сукупності, свідчать про те, що травма голови у ОСОБА_10 є наслідком не менше ніж п`яти-шести досить виражених за силою травматичних впливів (ударів) тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею (без відображення її індивідуальних особливостей), що загалом властиво для нанесення ударів у вказані ділянки голови руками, ногами чи іншими тупими предметами.

Окрім того, своїми показаннями обвинувачений частково викриває себе, оскільки не заперечує, що між ним і потерпілим, за вказаних у вироку місці і часі, відбувся конфлікт та він наносив удари потерпілому, а твердження, що він не усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, не передбачав його суспільно небезпечні наслідки і не бажав їх настання до уваги колегією суддів не приймаються.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 84 від 08.08.2022 року у ОСОБА_7 09.07.2022 року виявлено синець на правій кисті по зовнішній поверхні в проекції 4-го та 5-го пальців, який виник не менш як від однієї травматичної дії (удару) об тупий предмет, що цілком можливо при нанесенні ОСОБА_7 удару кулаком правої руки сторонній особі в ділянку обличчя (на що вказав ОСОБА_7 при огляді) з достатньою силою нанесення. Вказане тілесне ушкодження могло утворитися 05.07.2022 року.

Разом з тим, необхідно брати до уваги характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, локалізація тілесних ушкоджень, нанесення ударів в життєво важливий орган, а саме ділянку голови, поведінку до, під час і після скоєння, зокрема, відсутність від поетерпілого супротиву чи реакції на удари, ненадання будь-якої допомоги ОСОБА_10 .

Також колегія суддів вважає, що для будь-якої безсторонньої особи є очевидним той факт, що обвинувачений, який є дорослою людиною і згідно висновку судово-психіатричної експертизи №152/22 від 11.08.2022 р. ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому злочину був здатним усвідомлювати свої дії та керувати ними, умисно наносячи удари потерпілому в ділянку голови, мав свідомо припускати настання наслідків, оскільки розумів, що у результаті таких його дій потерпілий неодмінно отримає тяжкі тілесні ушкодження.

В даному випадку, як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 56 від 15.09.2023 року виникнення внутрішньо-черепної травми у ОСОБА_10 було обумовлено неодноразовим прикладанням сили, а тому, чисельні зовнішні ушкодження голови (синці, садна, крововиливи) та внутрішньо-черепні травматичні зміни не можуть розглядатися окремо, оскільки кожен удар в ділянку голови, незалежно від того чим та куди він наносився (рукою, ногою чи іншим травмуючим предметом), посилював дію попереднього, призводив до настання чи відновлення внутрішньо-черепної кровотечі, травматизації головного мозку та створював реальну небезпеку для життя, тому спричинена ОСОБА_10 травма голови за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення згідно підп. в), г) п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Експертними дослідженнями виключена можливість отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту, а між заподіяними тяжкими тілесними ушкодженнями та смертю потерпілого встановлений причинно-наслідковий зв`язок.

Жоден із свідків, показання яких не лише узгоджуються між собою, а і з обставинами вчиненого кримінального правопорушення, не ствердив про можливе побиття потерпілого іншими, окрім обвинуваченого, особами. Крім того, обвинувачений не заперечує сам факт нанесення тілесних ушкоджень, а тому посилання сторони захисту, що ОСОБА_10 міг отримати тілесні ушкодження від невідомих третіх осіб є безпідставними.

Доводи захисників про відсутність у висновках судово-медичної експертизи №84 та висновку комісійної-медичної експертизи №56 відображення конкретних фактів у який спосіб ОСОБА_10 було отримано тілесні ушкодження, а лише зазначення ряду припущень того, в результаті чого, могли утворитися тілесні ушкодження, на думку колегії суддів, є голослівними та не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до п. 3.6. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. N 6 ( z0248-95 ), підсумки у висновку експерта є науково обгрунтованою думкою експерта, сформульованою на підставі результатів виконаної експертизи. Підсумки судово-медичної експертизи складаються на підставі фактичних даних, отриманих у процесі проведення експертизи та експертного аналізу обставин справи. Оформлення висновку регламентується вимогами процесуального законодавства України.

З огляду на наведене, отримані судово-медичні дані щодо механізму виникнення травми голови у ОСОБА_10 , яка стала безпосередньою причиною смерті, не суперечать обставинам заподіяння тілесних ушкоджень, які відображені в показаннях ОСОБА_7 , свідків, які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, а також дані, що містяться у протоколах огляду місця події, трупа, слідчих експериментів, висновках експертів, переконливо свідчать про умисне нанесення потерпілому ОСОБА_10 обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть та не викликають сумнівів у правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України.

При перевірці кримінального провадження колегією суддів не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при його розгляді чи допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при збиранні й оцінці доказів у справі.

Ураховуючи зібрані органом досудового розслідування докази у їх сукупності та доведеність скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає, що апеляції, у яких захисники порушують питання про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , є безпідставними.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України повністю доведена в ході судового розгляду.

Що ж стосується тверджень захисника про призначення обвинуваченому надто суворого покарання, то вони не беруться апеляційним судом до уваги, так як не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до категорії тяжких, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винного.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано добровільне відшкодування потерпілій ОСОБА_14 шкоди, завданої смертю її дядька ОСОБА_10 .

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить визнати пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди та вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Добровільне відшкодування завданого збитку визнано судом першої інстанції пом`якшуючою обставиною, однак в матеріалах справи відсутні будь-які підстави чи висновки щодо наявності обставини, яка пом`якшує покарання, передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції правильно виснувано, що факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. У даному випадку очевидною є вказівка ОСОБА_7 на визнання своєї винуватості з метою пом`якшення міри покарання в інкримінованому йому злочині.

ОСОБА_7 під час судового розгляду у вчиненому не розкаявся, як і не висловлював критичного ставлення до своїх злочинних дій.

Тому доводи сторони обвинувачення про визнання, наведених в апеляційній скарзі обставин, обставинами, які пом`якшують покарання є необґрунтованими та не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

З огляду на наведене, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого,можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони, як вбачається з оскарженого вироку, фактично повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, призначене ОСОБА_7 покарання, повністю відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування чи зміни вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відтак, апеляційні скарги захисників в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають залишенню без задоволення, а оскаржений вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Острозького районного суду Рівненської області від 03 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: