Провадження № 1-кп/344/474/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

потерпілої: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у місті Запоріжжя, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, на утриманні має двоє малолітніх дітей; працює в ТОВ «В-Версія» на посаді слюсаря; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно за попередньою змовою групою осіб та з проникненням у інше приміщення.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 , при невстановлених слідством місці та обставинах, вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 , з метою вчинення крадіжки майна, яке знаходилось у офісному приміщенні АДРЕСА_2 .

З цією метою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , будучи об`єднаним єдиним неправомірним умислом, попередньо розподіливши між собою ролі, 31.08.2020 о 18 год 08 хв прийшли до будинку АДРЕСА_3 .

В подальшому, діючи згідно заздалегідь розприділених ролей, ОСОБА_9 залишився біля входу до вище вказаного будинку, з метою попередження ОСОБА_7 у випадку появи сторонніх осіб, а ОСОБА_7 , через незачинені двері зайшов до приміщення загального коридору будинку та піднявся на п`ятий поверх, де розміщені офісні приміщення.

Після чого, ОСОБА_7 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до дверей офісного приміщення № 509, в якому свою діяльність здійснюють працівники страхової компанії «Українська страхова група», та шляхом підбору ключа до вхідних дверей незаконно проник всередину вказаного приміщення.

Перебуваючи у вказаному офісному приміщенні, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , таємно викрав із металевого сейфу грошові кошти в сумі 20 000 грн., які належать потерпілому ОСОБА_10 .

Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення злочину, а грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Продовжуючи свою незаконну діяльність, ОСОБА_7 , при невстановлених слідством місці та обставинах, вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення майна, яке знаходилось у офісному приміщенні, що розташоване по АДРЕСА_4 .

З цією метою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , будучи об`єднаним єдиним неправомірним умислом, попередньо розподіливши між собою ролі, 01.09.2020 о 19 год 41 хв прийшли до будинку АДРЕСА_4 .

В подальшому, діючи згідно заздалегідь розприділених ролей, ОСОБА_9 залишився входу до приміщення будинку АДРЕСА_4 , з метою попередження ОСОБА_7 у випадку появи сторонніх осіб, а ОСОБА_7 , через незачинені двері зайшов до приміщення загального коридору вище вказаного будинку та піднявся на другий поверх, де розміщені офісні приміщення.

Після чого, ОСОБА_7 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до дверей офісного приміщення АДРЕСА_5 , в якому здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_8 , та шляхом підбору ключа до вхідних дверей незаконно проник всередину вказаного приміщення.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному офісному приміщенні, діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , таємно викрав ноутбук марки «НР» моделі «Pavilion G7», вартість якого згідно висновку експерта № CE-19/109/14/2-762TB/20, становить 3 400,00 грн, який належав потерпілій ОСОБА_8 .

Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 3 400,00 грн.

Окрім цього, ОСОБА_7 , при невстановлених слідством місці та обставинах, вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення майна, яке знаходилось у офісному приміщенні, що розташоване по АДРЕСА_6 .

З цією метою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , будучи об`єднаним єдиним неправомірним умислом, попередньо розподіливши між собою ролі, 01.09.2020 о 19 год 41 хв прийшли до будинку АДРЕСА_6 .

В подальшому, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 через незачинені двері зайшли до приміщення загального коридору та піднялися на третій поверх, де розміщені офісні приміщення. Після чого, користуючись тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, підійшли до дверей офісного приміщення АДРЕСА_4 , в якому здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_11 , та шляхом віджиму вхідних дверей незаконно проникли всередину вказаного приміщення.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 , перебуваючи у вказаному офісному приміщенні, діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, за попередньою змовою із ОСОБА_9 , таємно викрали ноутбук марки «НР» моделі «655», вартість якого згідно висновку експерта № CE-19/109/14/2-707TB/20, становить 5 000,00 грн, який належав потерпілій ОСОБА_11 .

Після вчинення крадіжки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покинули місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 5 000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті таємно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та з проникненням в приміщення викрав у потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 речі та предмети, що зазначені в обвинувальному акті. Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом. Також обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що ним повністю відшкодована завдана кримінальним правопорушенням потерпілим матеріальна та моральна шкода.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяви про проведення судового розгляду без їх участі. У заяві зазначили, що матеріальна та моральна шкода, що задана їм кримінальним правопорушенням відшкодована у повному обсязі та просили суд обвинуваченого суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні вказала, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю відшкодував їй завдану злочином матеріальну та моральну шкоду та просила суд заявлений нею цивільний позов залишити без розгляду. Також просила суд призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_7 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_7 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності її позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб та з проникненням у інше приміщення.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою молодого віку; раніше не судимий; з середнью освітою; працює в ТОВ «В-Версія» на посаді слюсаря; одружений; на утриманні має двоє малолітніх дітей; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин які відповідно до ч.1 ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, а також думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі строком на один рік, думку обвинуваченого і його захисника які просили призначити обвинуваченому покарання, що не пов`язано з позбавленням волі та думку потерпілих, які просили обвинуваченого суворо не карати, суд вважає, що ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України слід призначити покарання в межах санкцій даної статті, у виді позбавлення волі.

Також судом встановлено, що вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року, що набрав законної сили, ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та із застосуванням ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки. Як видно з вказаного вироку інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинене ним до ухвалення вироку, а отже остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

В той же час, з урахуванням вищенаведених обставин, які характеризують особу обвинуваченого та підтверджують його негативне і критичне ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування основного покарання, проте в умовах здійснення контролю за його поведінкою, а тому до нього слід застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. .

Вирішуючи долю заявленого в кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову про стягнення з обвинуваченого шкоди, що завдана кримінальними правопорушеннями суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Враховуючи, що потерпіла подала заяву про відмову від цивільного позову, суд вважає, що даний цивільний позов слід залишити без розгляду.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 28 серпня 2023 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Нагляд за ОСОБА_7 здійснювати органу пробації за місцем його проживання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору в день його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1