ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7111/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1850/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , 1977 року народження, ОСОБА_9 , 1969 року народження,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор»: ОСОБА_10 , 1977 року народження; ОСОБА_9 , 1969 року народження, кожного на 60 днів, а саме до 14 січня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання їх під вартою не перестали існувати і продовжують зберігатися, а саме: існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити дієвість судового розгляду кримінального провадження.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подала до суду апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти ухвалу, якою відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ця ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях, а не на реальних доказах наявності існування ризиків. Вважала, що існування ризиків не підтверджується будь-якими фактичними відомостями.

Вказує на те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою.

Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 має місце мешкання в Харківській області за адресою: АДРЕСА_1 ; має мати, дружину, трьох дітей, що свідчить про існування сталих соціальних зав`язків за місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_9 має місце мешкання в Харківській області за адресою: АДРЕСА_2 ; має батьків, дружину, дітей, що свідчить про існування сталих соціальних зав`язків за місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, у тому числі особливо тяжких злочинів, один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 15 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачені вчинили, у тому числі, ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме, будучи членами злочинної організації, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілої ОСОБА_11 та погрозою застосування такого насильства ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , поєднаного з проникненням у житло, а також викрадення потерпілого ОСОБА_13 , що супроводжувалось заподіянням останньому фізичних страждань із застосуванням зброї, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що на час вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не працювали, офіційних джерел доходів не мали, що вказує про наявність ризику можливого вчинення ними інших корисних злочинів.

На теперішній час встановлення обставин справи та перевірка їх доказами триває, свідки не допитані, тому ризик можливого незаконного впливу на них з боку обвинувачених продовжує зберігатися.

Посилання захисника про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мають постійне місце проживання, батьків, дружину та дітей, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченими своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо них більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , 1977 року народження, ОСОБА_9 , 1969 року народження, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: