Провадження №11-сс/801/7/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000347 від 26.08.2022 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорнобаївка, Білозірського району Херсонської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , заміжньої, на утриманні малолітня дитина, непрацюючої, раніше не судимої

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченої: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2023 року клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_10 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24:00 год. 22 січня 2024 року.

Строк дії ухвали визначено до 22 січня 2024 року.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона, перебуваючи на території с. Чорнобаївка Херсонської області, достовірно знаючи, що з 24 лютого 2022 року підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації, здійснено повномасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, маючи реальну можливість виїзду на підконтрольну українській владі територію, з мотивів непогодження з політикою чинної влади в Україні та підтримки входження тимчасово окупованих територій України до складу російської федерації, свідомо, добровільно прийняла рішення залишитись на окупованій території України та у період воєнного стану перейти на бік окупаційної влади російської федерації, з метою вчинення дій на шкоду державній безпеці України, шляхом надання представникам окупаційної адміністрації держави-агресора допомоги у реалізації рішень, підтримки дій окупаційної адміністрації держави-агресора, направлених на встановлення та утвердження окупаційного режиму на тимчасово захопленій території с. Чорнобаївка Херсонської області.

Так, 7 травня 2022 року, після повної окупації військовослужбовцями збройних сил російської федерації території с. Чорнобаївка Херсонської області, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, ОСОБА_7 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонської області, добровільно погодилася на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, зокрема, із так званим «головою Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_11 , що був призначений на названу посаду 6 травня 2022 року.

Зокрема, 9 травня 2022 року, діючи з метою сприяння окупаційній владі в її утверджені на захоплених територіях, підтримання дій та рішень окупаційної адміністрації, ОСОБА_7 здійснювала серед мешканців с. Чорнобаївка проросійські пропагандистські заклики про небезпечність та недоцільність звільнення українськими військами захоплених територій.

10 травня 2022 року, з метою популяризації окупаційної влади серед місцевого населення, а відтак її утвердження на захоплених територіях, використовуючи канали, створені окупаційною владою с. Чорнобаївки у соціальних мережах, ОСОБА_7 , на виконання вказівки так званої «голови Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_11 розповсюджувала відомості щодо питань організації комунального господарства с. Чорнобаївки.

13 травня 2022 року так званий «голова Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_11 у телефонному режимі довів до відома ОСОБА_12 , що в структурі окупаційної адміністрації с. Чорнобаївки необхідно організувати «відділ освіти», оскільки попередній керівник відділу відмовився співпрацювати з окупаційною адміністрацією.

Достовірно знаючи вимоги законодавства України та стандарти у галузі освіти, в межах підготовки до зайняття посади у окупаційній адміністрації т.зв. «начальника департаменту освіти та культури Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_7 , без дотримання обов`язкових юридичних формальностей, пов`язаних з призначенням на керівну посаду, пропонувалось виконувати доручення керівника окупаційної адміністрації с. Чорнобаївки у сфері культури та освіти, а також керівництва департаменту освіти та культури Херсонської обласної окупаційної адміністрації.

Достовірно знаючи вимоги законодавства України у галузі освіти, зокрема положення, -

- частини 1 статті 1 Закону «Про освіту», якою установлено, що мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова. Держава гарантує кожному громадянинові України право на здобуття формальної освіти на всіх рівнях (дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої), а також позашкільної та післядипломної освіти державною мовою в державних і комунальних закладах освіти;

- частини 2 статті 1 Закону України «Про освіту», де передбачено, що заклади освіти забезпечують обов`язкове вивчення державної мови, зокрема заклади професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти - в обсязі, що дає змогу провадити професійну діяльність у вибраній галузі з використанням державної мови;

- статті 5 Закону України «Про освіту», де визначено, що освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства;

- стаття 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» якою визначено, що державні стандарти повної загальної середньої освіти - документи, що визначають загальні обсяги навчального навантаження здобувачів початкової, базової середньої, профільної середньої освіти, вимоги до їх компетентностей і до згрупованих за відповідними освітніми галузями обов`язкових результатів навчання, яких вони мають досягти на відповідному рівні повної загальної середньої освіти;

- Державного стандарту початкової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2018 року № 87 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2019 року № 688), де передбачено, що метою початкової освіти є всебічний розвиток дитини, її талантів, здібностей, компетентностей та наскрізних умінь. До ключових компетентностей, серед іншого належать: вільне володіння державною мовою, спроможність діяти як відповідальний громадянин та брати повноцінну участь у громадському та суспільному житті, спираючись на критичне оцінювання основних подій національної, європейської та світової історії, а також повагу до прав людини та верховенства права, цінування культурного розмаїття різних народів та ідентифікацію себе як громадянина України;

- Державного стандарту базової середньої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 898, визначено, що метою базової середньої освіти є розвиток природних здібностей, інтересів, обдарувань учнів, формування компетентностей, необхідних для їх соціалізації та громадянської активності, виховання відповідального, шанобливого ставлення до родини, суспільства, навколишнього природного середовища, національних та культурних цінностей українського народу. Реалізація мети базової середньої освіти ґрунтується на таких ціннісних орієнтирах, як формування в учнів активної громадянської позиції, патріотизму, поваги до культурних цінностей українського народу, його історико-культурного надбання і традицій, державної мови, плекання в учнів любові до рідного краю, -

в межах підготовки до зайняття посади у окупаційній адміністрації так званого «начальника департаменту освіти та культури Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_7 , без дотримання обов`язкових юридичних формальностей, пов`язаних з призначенням на керівну посаду, пропонувалось виконувати доручення керівника окупаційної адміністрації с. Чорнобаївки у сфері культури та освіти, а також керівництва департаменту освіти та культури Херсонської обласної окупаційної адміністрації.

Так, 20 травня 2022 року ОСОБА_7 , діючи умисно, на шкоду Україні, з метою сприяння представникам окупаційної влади для реалізації рішень щодо запровадження російських стандартів освіти у навчальних та культурних закладах с. Чорнобаївка Херсонської області, добровільно надала так званому «голові Чорнобаївської військово-цивільної адміністрації» ОСОБА_11 відомості про керівників закладів освіти і культури даного населеного пункту, а також роз`яснила питання щодо їх організаційної структури.

Продовжуючи протиправну діяльність, протягом червня-липня 2022 року (більш точно час встановити не представляється можливим), ОСОБА_7 , перебуваючи у с. Чорнобаївка Херсонської області, діючи умисно, на шкоду Україні, надавала сприяння представникам окупаційної влади для реалізації рішень щодо запровадження російських стандартів освіти у навчальних та культурних закладах с. Чорнобаївка, переведення закладів освіти на стандарти ведення фінансово-господарської діяльності країни-агресора, здійснювала підбурювання педагогів та керівників закладів освіти та культури з метою їх схилення до співпраці із окупаційною владою та продовження освітнього процесу відповідно до російських освітніх програм.

Зокрема, 6 липня 2022 року, ОСОБА_7 , використовуючи мобільний додаток обміну інтернет-повідомленнями «Viber», зареєстрований на номер НОМЕР_1 , на виконання рішень так званого «департаменту освіти Херсонської області», діючи в інтересах окупаційної влади, здійснювала збір у керівників навчальних закладів шляхом підготовки «чек-листів» відомостей про відповідні заклади в частині наявності пошкоджень у зв`язку із бойовими діями, вартості (в рос. рублях) ремонтно-відновлювальних робіт, кількість учнів, вчителів та іншого персоналу, а також кількість тих з них, хто готовий вийти на роботу після 1 вересня 2022 року.

Крім того, у межах продовження умисної діяльності направленої на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, 30 липня 2022 року, перебуваючи у тимчасово окупованому м. Херсон, ОСОБА_7 з метою підтримки дій окупаційної влади російської федерації та рішень країни-агресора направлених на незаконне включення окупованих території до складу російської федерації, прийняла особисту участь як «делегат» у постановочній пропагандистській акції - форумі «Мы вместе с Россией», що був організований окупаційною адміністрацією Херсонської області для розповсюдження і впровадження в життя російських наративів про необхідність поглиблення інтеграції тимчасово окупованих території Херсонської області із російською федерацією у сферах економічного, культурного, соціального життя, а також підготовки до проведення незаконного референдуму про включення Херсонської області до складу російської федерації. За результатами проведеного форуму, делегатами проголосовано за прийняття т.зв. «декларації «русский Херсон», яка стала ідеологічним підґрунтям, що визначає «подальший розвиток» південно-російських земель Херсонщини.

Захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2023 р. відносно обвинуваченої ОСОБА_7 скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_7 будь-який інший запобіжний захід, який не пов"язаний з реальним позбавленням з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що слідчим суддею винесено ухвалу, яка є необгрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Захисник вказує, що жодного доказу на підтвердження факту продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України прокурором не наведено.

На думку захисника, запобіжний захід у вигляді, цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу стеження, з покладенням на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Крім того, судом не взято до уваги той факт і відповідно його не враховано, щодо внутрішнього переконання та відношення ОСОБА_7 до подій, свідком яких вона безпосередньо була під час тимчасової окупації с. Чорнобаївки, а також той факт, що вона засуджує поведінку та вибір її батька ОСОБА_11, який обійняв посаду так званого голови Чорнобаївської вца, будучи безпосереднім свідком ряду подій, бажає та готова надати правоохоронним органам України покази щодо протиправної діяльності як його так і його поплічників

При винесенні оскаржуваного рішення слідчий суддя не в повній мірі врахував фактичні обставини передбачені положеннями ст. 178 КПК України.

Слідчий суддя не мав повноважень в даному провадженні здійснювати кримінальне правосуддя, так як стадія, на якому вона знаходиться не передбачає участь слідчого судді взагалі.

Захисник вказує на те, що в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наведено виключних обставин та не вказано про наявність доказів, які б давали підстави для тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою, клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, тому у слідчого судді були всі підстави для залишення його без розгляду.

Викладене свідчить про істотність порушень процесуального права, зокрема права на захист, що вплинуло на повноту, всебічність та справедливість судового процесу відносно обвинуваченої в особливо тяжкому злочині та свідчить про упередженість сторони обвинувачення та суд, які діють виключно з обвинувальних ухилом, що не має ніякого відношення до здійснення справедливого та неупередженого кримінального судочинства.

Захисник ОСОБА_6 в судове засідання не з"явився, надіслав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду, однак згідно листа в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду -керівника секретаріату Касаційного кримінального суду ОСОБА_14 №21/0/158-24 від 25.01.2024 року провести відеоконференцію не представилось можливим, оскільки відсутні вільні зали судових засідань.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила відмовити, ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2023 року залишити без змін, захисника ОСОБА_9 , яка просила задоволити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала думку свого захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 183 КК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ст.199 ч.3 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177, 178, 183, 184 КПК України, бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 викладає доводи про, те що слідчий суддя не мав повноважень здійснювати розгляд клопотання прокурора у даному провадженні, так як стадія, на якій воно знаходиться не передбачає участі слідчого судді.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частиною шостою статті 199 КПК України (в редакції Закону № 2690-IX) передбачено що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Отже, наведеними положеннями Закону надано право прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідчому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.

У наведених нормах Закону законодавцем застосовано формулювання "до початку підготовчого судового засідання" (ч. 1 ст. 176 КПК) та "до проведення підготовчого судового засідання" (ч. 6 ст. 199 КПК).

Таким чином, аналіз положень статей 176, 199 КПК України (в редакції Закону № 2690-IX), у взаємозв`язку з положеннями статті 314 КПК України, дає підстави для висновку про те, що слідчий суддя наділений повноваженнями на розгляд клопотань слідчого та/або прокурора про застосування запобіжного заходу або його продовження лише у випадках коли обвинувальний акт надіслано (подано) до суду, однак підготовче судове засідання судом ще не призначено, або ж призначено, проте термін дії запобіжного заходу закінчується до дати проведення такого засідання.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчим суддею враховано, що 13.07.2023 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт, що ОСОБА_7 має процесуальний статус обвинуваченої та те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2023 року у справі № 127/20918/23 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, відомості про яке внесено 26 серпня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000347 на 04 січня 2024 року.

Зазначене вказує на те, що станом на час звернення прокурора до суду 17.11.2023 року з клопотанням про продовження запобіжного заходу, дія якого закінчувалась, підготовче судове засідання призначено не було, тому з урахуванням вимог ст.199 КПК України клопотання було передано з дотриманням вимог ст. 35 КПК України слідчому судді, яким 24.11.2023 року прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, а тому з огляду на вимоги п. 5 ч. 1, ч. 6 ст. 176 КПК колегія суддів вважає, що слідчим суддею вказані вище положення кримінального процесуального закону застосовані правильно і обґрунтовано, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.

При цьому в ухвалі слідчого судді наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про можливість застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу стеженняє безпідставними, оскільки ч.6 ст.176 КПК України чітко визначено питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Перевіривши рішення слідчого судді, суд апеляційної інстанції, вважає, що слідчий суддя, врахував особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка має постійне місце проживання, раніше не судима одружена, має на утриманні малолітню дитину, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану та у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, обставини кримінального правопорушення, наслідки в результаті кримінального правопорушення, та дійшов вірного висновку, що прокурором у судовому засіданні доведено, що ризики, передбачені п.1.3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, тривають та ОСОБА_7 може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, чинити тиск на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності ризиків, які існували на час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Посилання захисника на дані, що ОСОБА_7 засуджує поведінку та вибір її батька ОСОБА_11 , який обійняв посаду голови Чорнобаївської вца, бажає та готова надати правоохоронним органам покази щодо протиправної діяльності його та його поплічників не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

При цьому, апеляційним судом враховуються й імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, за змістом яких, під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Отже, правових підстав для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд не вбачає і вважає, що рішення слідчого судді про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлене з дотриманням вимог закону, з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 немає, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції.

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2023 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4