Номер провадження: 11-кп/819/240/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/6160/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6160/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0001239 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2023 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24.11.2023 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001239 відносно ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2023, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 24.11.2023 включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що прокурором до його клопотання не було додано жодного документа. Суд фактично повірив прокурору на слово.

Зазначає, що сама по собі суворість покарання не може бути підставою для тримання особи під вартою. Також твердження прокурора щодо характеристики особи нічим не підтверджені, а відсутність судимості підтверджена обвинувальним актом.

Ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу, можливість продовження вчиняти інші кримінальні правопорушення жодним чином не підтверджується. Також ризик продовження вчинення кримінального правопорушення нічим не підтверджується.

Крім того, на думку апелянта, підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення є необґрунтованою, а підготовче судове засідання незакінчене, а перенесено через відсутність потерпілої, а тому і розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу не можна було проводити.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про час розгляду справи шляхом надіслання повідомлень.

Клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді від нього до суду не надходило, а тому відповідно до ч.4 ст.401, ч.4 ст.422-1 КПК України його участь не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, подовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, санкцією якої передбачено покарання строком понад десять років позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.177 КПК України є доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини може здійснити дії на спроби переховування від суду, незаконно впливати на свідків, допит яких на даному етапі судового розгляду не розпочато; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки він міцних соціальних зв`язків не має, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

Крім того, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на необхідність проведення допитів в судовому засіданні свідків і потерпілої, домашні адреси яких відомі обвинуваченому.

Отож, з урахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, суд визнав за можливе задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, дані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , є переконливими.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_7 про те, що підготовче судове засідання незакінчене, а перенесено через відсутність потерпілої, а тому і розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу не можна було проводити, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як було зазначено вище, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, а ст.193 КПК України передбачає, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, а тому участь потерпілого у даному випадку не є обов`язковою.

Доводи апеляційної скарги захисника про незаконність ухвали є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування судового рішення суду першої інстанції, а також про відмову в продовженні строку запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.28 та 318 КПК України, та рекомендувати суду першої інстанції дотриматися принципу розумних строків у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ч.4 ст.28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Керуючись ч.2 ст. 376, 404, 405, 407,419 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2023 про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів до 24.11.2023 включно - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4