ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2356/23 Справа № 178/1752/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

законного представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водяне Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей, не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15 червня 2021 року вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області , за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільненого з іспитовим строком три роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 годин.

У відповідності із ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, визначеного ОСОБА_9 вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року, яким він був засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 5 років і звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у позбавлення волі строком на 5 років і 5 днів.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 обраховувати з часу його затримання після набрання цим вироком законної сили.

Як встановлено судом, 30 жовтня 2022 року в період іспитового строку звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду о 02 годині перебуваючий у стані алкогольного сп`яніння обвинувачений ОСОБА_9 , прийшов до будинку своєї матері ОСОБА_10 , по АДРЕСА_1 , де в той час перебував його син неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював догляд за бабусею. У зазначений період часу за вказаною адресою обвинувачений почав здійснювати протиправні дії морального та фізичного характеру відносно матері, поводити себе агресивно та висловлюватись не цензурною лайкою по відношенню до неї та ОСОБА_8 . З метою припинення проти правної поведінка батька відносно матері ОСОБА_8 заступився за матір, та відштовхнув ОСОБА_9 від неї.

Після чого у обвинуваченого ОСОБА_9 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 реалізуючи який обвинувачений на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс два удари кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , від чого останній впав на підлогу.

Внаслідок своїх умисних противоправних дій обвинувачений ОСОБА_9 завдав своєму неповнолітньому сину ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 937- Е від 14 листопада 2022 року, тілесні ушкодження у вигляді синця по нижній повіці лівого ока, садни на лобній ділянці, садни на спинці носу, які відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки ( п.п. 2.3.5. Наказ № 6, МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою представника потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, мотивуючи такі вимоги тим, що ОСОБА_9 примирився із своєю дружиною та сином, претензій матеріального чи морального характеру ніхто до нього не висував, однак цієї обставини суд першої інстанції при розгляді справи не з`ясував і ухвалив вирок, яким призначив покарання, хоча мав підстави для закриття кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, вказував, що примирився з потерпілим та його законним представником. Окрім того, обвинувачений в ході судового засідання зазначив, що захисника не має, вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд за відсутності захисника, про що, додатково, власноруч написав заяву, яка долучена колегією суддів до матеріалів справи.

Потерпілий та його законний представник в судовому засіданні, апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів не вбачає правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вищевказані норми кримінального процесуального законодавства України під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 125 КК України були дотримані в повному обсязі, суд першої інстанції з`ясувавши та встановивши всі обставини вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, допитавши учасників судового провадження, в тому числі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та його законного представника ОСОБА_7 , та дослідивши наявні в матеріалах справи докази дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і як наслідок, необхідності притягнення його до кримінальної відповідальності в межах санкції даної норми.

Водночас, в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 посилається на те, що суд першої інстанції в ході судового провадження не перевірив наявність обставин, які в давали підстави у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження та не притягувати обвинуваченого до кримінальної відповідальності, оскільки вони із потерпілим та його законним представником, примирились, конфлікт між ними повністю вичерпаний, будь-які претензії матеріального або морального характеру до нього відсутні.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги обвинуваченого та приходить до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість, виходячи з наступного.

Так відповідно до п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України передбачено, що на стадії досудового розслідування кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Якщо обставини, передбачені п. 7 ч. 1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Як вбачається із досліджених судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування ані потерпілий, ані його законний представник бажання щодо примирення із потерпілим не виявили, із відповідними заявами до органу досудового розслідування про відмову від обвинувачення не звертались, напротязі усього досудового розслідування, зокрема, під час проведення слідчого експерименту та судово-медичної експертизи, підтримували надані ними покази стосовно обставин спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 .

В ході судового провадження, безпосередньо під час допиту їх судом першої інстанції ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , дійсно надали покази стосовно обставин нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_8 . Надані суду першої інстанції неповнолітнім потерпілим та його законним представником покази повністю узгодились із тими, що були надані ними органу досудового розслідування та відображені у протоколах їх допиту та проведення слідчого експерименту, кількість та локалізація отриманих неповнолітнім потерпілим ударам, узгодилась із проведеними висновками СМЕ.

Неповнолітній потерпілий та його законний представник під час допиту їх судом першої інстанції від своїх показів не відмовились, про примирення з обвинуваченим не вказували, лише просили суворо його не карати.

Сам обвинувачений ОСОБА_9 під час судового провадження в суді першої інстанції повністю визнав себе винним у вчиненому кримінальному правопорушенні, розкаявся, але від надання показів відмовився. При цьому, як вбачається із вироку суду, а також, журналу судового засідання та матеріалів судової справи, обвинувачений ОСОБА_9 про наміри щодо примирення або фактично примирення із неповнолітнім потерпілим та його законним представником не зазначав, як і не звертався до суду із відповідними клопотаннями про надання часу та можливості для примирення із неповнолітнім потерпілим.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Тобто, із правового аналізу наведеної норми кримінального процесуального законодавства України вбачається, що суд першої інстанції в ході судового провадження та з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення не наділений процесуальними повноваженнями щодо самостійного збирання доказів, в тому, числі стосовно з`ясування намірів учасників кримінального провадження на примирення або відмову від обвинувачення. Суд здійснює розгляд кримінального провадження лише в межах особисто отриманих під час судового провадження показів та безпосередньо досліджених доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, або обвинуваченою особою.

Таким чином, враховуючи те, що в ході судового провадження жоден із учасників (неповнолітній потерпілий, законний представник неповнолітнього потерпілого або обвинувачений) про примирення між собою не вказували, від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення ані ОСОБА_8 , ані його законний представник - ОСОБА_7 не відмовились, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав в суду першої інстанції для закриття кримінального провадження у відповідності до п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України, а відтак і відсутність будь-яких процесуальних порушень з боку суду першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 125 КК України, ухвалення вироку і притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Щодо позиції неповнолітнього потерпілого та його законного представника, які в суді апеляційної інстанції підтримали подану ОСОБА_9 апеляційну скаргу та надали письмову заяву, відповідно до змісту якої вони відмовились від раніше наданих ними показів, то колегія суддів не приймає до уваги таку позицію ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , оскільки нормами п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України передбачено, що якщо кримінальне правопорушення пов`язано із домашнім насильством, то кримінальне провадження в такому випадку не може бути закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення, а оскільки ОСОБА_9 звинувачується саме в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження особі, з якою він перебуває у родинних зв`язках, а саме, сину ОСОБА_8 , що в свою чергу, було враховано судом як обставина, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання.

Поміж іншого, під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, колегією суддів було встановлено, що обвинувачений раніше неодноразово вже притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, має штрафи, які ним досі не сплачені. На запитання колегії суддів неповнолітній потерпілий надав відповідь, що раніше вже був інцидент, коли його сестра викликала співробітників поліції з приводу домашнього насильства з боку обвинуваченого ОСОБА_9 . Законний представник потерпілого ОСОБА_7 , також, на запитання суду апеляційної інстанції, пояснила, що до сина обвинувачений вперше проявив агресію та спричинив тілесні ушкодження. При цьому, в суді апеляційної інстанції законний представник не заперечувала факту того, що застосування фізичної сили до родини з боку обвинуваченого відбувається не вперше.

Окрім цих встановлених в ході апеляційного перегляду обставин, колегія суддів, також, звертає увагу на встановлені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, у відповідності до ст. ст. 75, 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. В свою чергу, нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України по відношенню до свого сина, яке має спільний характер із попереднім злочином, а саме, пов`язано із злочинами проти життя та здоров`я особи, ОСОБА_9 вчинив 30 жовтня 2022 року, тобто, в період іспитового строку за попереднім вироком.

Вказане свідчить про стійку девіантну поведінку обвинуваченого, небажання ставати на шлях виправлення, характеризує його як агресивну особу, схильну до застосування фізичного насильства, в тому числі до своєї родини.

Таким чином, враховуючи наведене, а також прямо передбачене положеннями п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України обмеження щодо закриття кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та закриття кримінального провадження.

А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4