ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/562/24 Справа № 185/7983/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000521 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України в мотивувальній частині вироку не виклав формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а лише навів обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_8 обвинувачується органом досудового розслідування.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у слідчих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відсутні повноваження на здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, оскільки вказані слідчі були призначені заступником начальника СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , посадова інструкція якого суперечила вимогам КПК України на час призначення цих слідчих та не наділяла його правом під час проведення досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, так як відповідно до п.1 ч.2 ст.39 КПК України цим правом був наділений тільки керівник органу досудового розслідування, тобто начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення.

З огляду на викладене, вважає, що прийняті слідчими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні є неналежними та недопустимими доказами.

Що стосується постанови старшого слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про перекваліфікацію дій від 21.05.2019 року, то судом при прийнятті рішення не врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.07.2022 року у справі №464/5140/18, згідно із якою винесення постанови слідчим про перекваліфікацію кримінального правопорушення за іншою статтею Особливої частини КК, а не за тією, за якою було розпочате кримінальне провадження органом досудового розслідування, КПК не передбачено.

Зазначає, що судом не усунені істотні розбіжності між механізмом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , зазначеним у висновку комісійної судово-медичної експертизи №83, і механізмом отримання тілесних ушкоджень, зазначеним у зміненому обвинувальному акті від 30.03.2022 року, в частині зазначення кількості травмуючих дій та місця прикладення сили.

Стверджує, що в порушення вимог ст.91 КПК України судом не встановлено конкретне місце вчинення кримінального правопорушення (чи це підсобне приміщення АЗС чи прилегла до АЗС територія).

Посилається на те, що тілесні ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_13 могли утворитися в інший час та при інших обставинах, враховуючи час звернення за медичною допомогою.

Звертає увагу на те, що протокол впізнання по фотознімкам потерпілим ОСОБА_13 від 18.06.2019 року, протокол впізнання по фотознімкам свідком ОСОБА_14 від 12.04.2019 року, протокол впізнання по фотознімкам свідком ОСОБА_15 від 14.04.2019 року не містять опису про зовнішній вигляд, прикмети або сукупність ознак, за якими вищезазначені особи могли впізнати особу ОСОБА_8 , а також обставин, за яких вищезазначені особи бачили цю особу.

Що стосується опису ознак, за якими потерпілий та свідки впізнали ОСОБА_8 , то вони мають лише загальний характер, окрім того, в протоколах не зазначено причин, з яких дану слідчу дію було проведено за відсутності ОСОБА_8 .

Також судом не дано оцінку тому факту, що впізнання по фотознімках проводилося за межами службового кабінету слідчого, що є істотним порушенням вимог ст.231 КПК України.

Зазначає, що протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2019 року, який було проведено за участю потерпілого ОСОБА_13 , складено з порушеннями, оскільки: - понятим не роз`яснені їх права та обов`язки; - відомості про проведення вказаної слідчої дії за участю інших осіб ( ОСОБА_16 ) у протоколі відсутні; - судово-медичному експерту ОСОБА_17 не роз`яснені права та обов`язки; - не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися при проведенні процесуальної дії, а саме не зазначено ким виконувалося фотографування, чи роз`яснені права і обов`язки зазначеному спеціалісту під підпис, не зазначено модель фотоапарату та умови зберігання світлин проведеної слідчої дії.

Стверджує, що ОСОБА_8 про місце та час проведення 25.07.2019 року слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_13 слідчим не повідомлявся і не залучався, що свідчить про порушення його права на захист, а тому протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2019 року є недопустимим доказом.

Вказує на те, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_14 не підтвердили, що тілесні ушкодження 18.02.2019 року ОСОБА_13 заподіяв обвинувачений ОСОБА_8 , не підтвердили механізм отримання тілесних ушкоджень, конкретне місце отримання ОСОБА_13 тілесних ушкоджень та інші обставини кримінального провадження, зазначене також не підтверджується протоколом огляду СD-диску від 20.05.2019 року.

Посилається на те, що судом не дано оцінки розбіжностям у описі виявлених у потерпілого ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, зазначених у висновку судово-медичної експертизи №79 від 09.04.2019 року та у висновку судової-комісійної експертизи №83 від 06.02.2023 року, у зв`язку з чим, в порушення вимог ст.91 КПК України, фактично не встановлено, які тілесні ушкодження були заподіяні ОСОБА_13 .

Також судом не враховано, що з урахуванням висновку судової-комісійної експертизи №83 від 06.02.2023 року стороною обвинувачення змінений обвинувальний акт від 30.03.2022 року в частині отриманих ОСОБА_13 18.02.2019 року тілесних ушкоджень, не змінювався.

Зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку свідчать про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 була зумовлена неправомірними діями ОСОБА_13 .

Відповідно до показів обвинуваченого ОСОБА_8 , він не мав умислу на заподіяння ОСОБА_13 будь-яких тілесних ушкоджень, а діяв у стані необхідної оборони захищаючись від небезпечного посягання з боку ОСОБА_13 , не допускаючи при цьому перевищення меж необхідної оборони, що є обставиною, що виключає злочинність його діяння.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, відповідно до зміненого обвинувачення, викладеного в зміненому обвинувальному акті і підтриманого прокурором під час судового розгляду, 18.02.2019 року о 12.10 годин ОСОБА_8 на автомобілі марки «Тойота» білого кольору д/н НОМЕР_1 під`їхав до автозаправної станції «Паралель № 67» ТОВ «Параллель-М ЛТД», розташованої за адресою: вул. Дніпровська 332Б, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., та знаходячись на території вищевказаної заправної станції, ОСОБА_8 діючи умисно, безпричинно, розпочав словесний конфлікт з оператором АЗС ОСОБА_13 , під час якого у ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_13 відійти від центрального входу в приміщення АЗС для подальшого з`ясування відносин, та, перебуваючи за приміщенням АЗС «Паралель № 67», на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, стоячи навпроти ОСОБА_13 , умисно, свідомо наніс останньому один удар кулаком лівої руки в праву частину обличчя, від якого ОСОБА_13 упав на землю, після чого ОСОБА_8 , продовжуючи свої дії, направленні на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_13 не менш ніж 3 (трьох) ударів в область голови та тулуба, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, перелому правої верхньощелепної пазухи, перелому очної поверхні великого крила клиновидної кістки справа, перелому виличної кістки справа, перелому правої носової кістки та носової перетинки, субкон`юктивального крововиливу правого ока та садна, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та частково підтримав апеляційну скаргу захисника, оскільки судом не було встановлено місця вчинення кримінального правопорушення, його обставини, механізм та кількість заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

В свою чергу, досудове розслідування завершується складанням обвинувального акта, яким слідство висуває обвинувачення особі у вчиненні злочину. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення. При цьому формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, має бути підтверджено в судовому засіданні шляхом дослідження доказів.

Відповідно до ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, у першу чергу повинен вирішити питання, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винуватий обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на вищевказане, встановлення саме судом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного, що були встановлені на підставі досліджених доказів, є необхідною умовою для визнання судового рішення законним та обґрунтованим.

Проте, усупереч наведеному, суд першої інстанції не виклав у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не встановив під час судового розгляду фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, пославшись лише на те, що обставини викладені згідно із зміненим обвинувальним актом, таким чином зазначивши у мотивувальній частині обставини, встановлені досудовим розслідуванням, а не судом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обставини, встановлені досудовим розслідуванням є основою висунення обвинувачення, натомість обставини встановлені судом є основою ухвалення рішення щодо винуватості чи невинуватості особи.

Таким чином, оскільки у вироку суду не вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції припустився таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які, у відповідності до ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, та які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що тягне за собою безумовне скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Разом з цим доводи захисника щодо відсутності повноважень у заступника начальника СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 визначити слідчих у цьому кримінальному провадженні, є безпідставним, оскільки відповідно до п.8 ч.1 ст.3 КПК України, яка діяла на час винесення постанови про призначення групи слідчих від 06.03.2019 року, керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Згідно із п.1 ч.2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Таким чином, в аспекті п.8 ч.1 ст.3, п.1 ч.2 ст. 39 КПК України, повноваження у заступника начальника СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 на визначення групи слідчих у зазначеному кримінальному провадженні та винесення відповідної постанови від 06.03.2019 року, були наявні.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.10.2022 року у справі №242/5399/20.

Що стосується посилання захисника на те, що слідчим в порушення вимог КПК України було винесено постанову про перекваліфікацію дій від 21.05.2019 року, що не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.07.2022 року у справі №464/5140/18, не є слушним, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що за заявою ОСОБА_13 06.03.2019 року було внесено відомості до ЄРДР № 0000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.п. 63 т.2).

21.05.2019 року постановою слідчого протиправні дії щодо спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень у цьому кримінальному провадженні були перекваліфіковані на ч.1 ст.122 КК України (а.п.64 т.2).

Зі змісту постанови слідчого від 21.05.2019 року вбачається, що підставою для зміни правової кваліфікації став висновок експерта №79 від 09.04.2019 року, яким встановлено, що ОСОБА_13 були спричиненні тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад 3 тижні (більш ніж 21 день).

За такі дії передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КК України.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні було змінено правову кваліфікацію не через вчинення нового злочину (що безумовно потребувало б реєстрації в ЄРДР), а через уточнення фактичних даних.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що зазначена обставина не впливає на допустимість зібраних доказів, окрім того, сторона захисту в апеляційній скарзі не навела переконливих аргументів на користь того, що постанова слідчого про перекваліфікацію діяння істотно вплинула на об`єктивність та правомочність доказів. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 03.10.2023 року у справі №173/1058/20.

Окрім того, у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.07.2022 року у справі №464/5140/18, на яку посилається сторона захисту хоч і зазначено, що положення КПК України не передбачають такої процесуальної дії як винесення постанови про перекваліфікацію дій, однак також і не зазначено, що зазначене є істотним порушенням КПК України, яке є підставою для скасування судового рішення.

Доводи захисника про те, що така слідча дія як впізнання за участі потерпілого та свідків була проведена за фотознімками та за відсутності ОСОБА_8 є безпідставними з огляду на таке.

Положення ч. 6 ст. 228 КПК України дозволяють, за необхідності, провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість подальшого пред`явлення особи для впізнання.

Жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків законодавством не передбачено, так само як і обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

За приписами ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити СРД та НСРД у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотримання порядку їх здійснення.

З огляду на те, що закон не встановлює обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками, слідчий самостійно, з урахуванням усіх обставин визначає спосіб проведення впізнання особи. Наявність у слідчого реальної можливості провести впізнання особи сама по собі не унеможливлює прийняття та реалізацію слідчим рішення про проведення впізнання за фотознімками. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.09.2023 року у справі №208/2160/18.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що в протоколі проведення слідчого експерименту від 25.07.2019 року не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися при проведенні процесуальної дії, а саме не зазначено ким виконувалося фотографування, не зазначено модель фотоапарату та умови зберігання світлин проведеної слідчої дії, то зазначене не є тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки відсутність у протоколі вказаної інформації жодним чином не впливає на встановлені обставини у результаті проведення відповідної слідчої дії.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості постановити кінцеве рішення у цьому кримінальному провадженні, зважаючи на допущене судом істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме: не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути за відсутності апеляційних скарг з цього приводу та у зв`язку із відсутністю клопотання учасників судового провадження щодо дослідження доказів, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга захисника - частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст. 412, 415 КПК України.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені в цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4