Провадження № 11-кп/4808/540/23
Категорія ч. 4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000017 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, зі слів: працюючого директором ЛК «Фаст Ділівері Експрес», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити більш м`яке покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Зазначає, що в ході судового засідання не встановлено обставин, що обтяжують покарання. Натомість встановлено обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування збитків потерпілій стороні, молодий вік, стан здоров`я і те, що являється військовозобов`язаною особою і має бажання вступити до лав Збройних Сил України.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Зазначає, що враховуючи конкретні обставини справи, а саме повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття y вчиненому, повне відшкодування шкоди потерпілим та їх думку про не суворе покарання, вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновків про те, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства. Адже виходячи з матеріалів кримінального провадження та дачі пояснень в судовому засіданні ОСОБА_7 визнав свою вину, дав правдиві покази, щиро шкодує про вчинене та негативно оцінює скоєний злочин.

Просить суд звернути увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою молодого віку, оскільки він з 1991 року народження, має постійне місце проживання у АДРЕСА_2 , негативних характеристик немає, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, згідно ст. 89 КК України рахується, як не судимий.

Вважає, що покарання ОСОБА_7 , який повністю визнав та усвідомив свою вину у вчиненому, що підтверджуються пом`якшуючими обставинами та обставинами особи винного, слід змінити на більш м`якше.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 вчинив: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно в умовах воєнного стану.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 02 січня 2023 року близько 10 год. 18 хв. зайшов до приміщення квартири АДРЕСА_3 , яку напередодні забронював та орендував через сервіс інтернет бронювання житла «Booking».

Перебуваючи в середині орендованої квартири, ОСОБА_7 помітив телевізор, який знаходився на полиці, після чого в останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 , в період дії на території України воєнного стану, який введено згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022), діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою незаконного збагачення таємно викрав телевізор марки «Toshiba» моделі «40L3443DG», чорного кольору, вартістю 3 851 грн. та вийшов з приміщення квартири.

Після вчинення крадіжки, ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3 851 грн.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 02 січня 2023 року близько 17 год. 23 хв. ОСОБА_7 , з метою викрадення чужого майна прийшов до приміщення квартири АДРЕСА_4 , яку напередодні забронював та орендував через сервіс інтернет бронювання житла «Booking».

Перебуваючи в середині орендованої квартири, ОСОБА_7 помітив телевізор, який знаходився на стіні, після чого в останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою незаконного збагачення таємно викрав телевізор марки «Bravis» моделі «LED-32G5000+T2», чорного кольору, вартістю 4 233,00 грн. та вийшов з приміщення квартири.

Після вчинення крадіжки, ОСОБА_7 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 4 233,00 грн.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарги, з мотивів, викладених у них, просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважає рішення суду першої інстанції законним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду доводи сторін не знайшли свого підтвердження.

Оскільки в апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та захисник оспорюють вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного зокрема те, що він згідно вимог ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та нароколога не перебуває, його молодий вік, матеріальний стан, стан здоров`я.

Врахував обставини, що пом`якшують, зокрема визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненому, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданих збитків, молодий вік, матеріальний стан, стан здоров`я та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилаються апелянти в апеляційній інстанції.

Також, суд першої інстанції належно врахував клопотання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 відповідно до яких претензій до обвинуваченого матеріального чи морального характеру не мають, оскільки збитки їм відшкодовані, просили суворо не карати (а.п. 22, 23), а тому суд призначив мінімальне покарання, що передбачене санкцією статті.

Колегія суддів також враховує дані про особу, які надала сторона захисту під час апеляційного розгляду, а саме ухвалу Волинського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, з якої вбачається, що відносно ОСОБА_7 вступив в силу вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п?яти) ) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробовуванням, 3 іспитовим строком 2 (два) роки.

На думку суду апеляційної інстанції призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню, є таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідними та достатніми для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції, визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 у є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 не здобуто, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5