Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/1187/23
Провадження № 1-кп/506/30/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

03.01.2024смт. Окни

Красноокнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в залі судового засідання в смт Окни у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 12.08.2023 року за №0000798 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новосамарка Красноокнянського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою середньою освітою, в шлюбі не перебуває, не працює, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Красноокнянського районного суду Одеської області перебуває вказане кримінальне провадження .

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 11.08.2023 року в період часу близько з 21 год. до 23 год., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання, в одній із кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де також знаходилась його співмешканка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в цей час, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у нього виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, пов`язаних з домашнім насильством.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого мешкання, в одній із кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи та оцінюючи свої дії, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою нанесення тілесних ушкоджень, з особистих мотивів, пов`язаних з домашнім насильством, умисно наніс правою рукою один удар в область голови ОСОБА_6 , внаслідок якого остання упала на підлогу, після чого умисно наніс ще один удар лівою ногою в область тулубу останньої. Продовжуючи свої злочинні дії, взявши з підлоги сокиру, яка знаходилась у вказаній кімнаті, та тримаючи її обома руками, перебуваючи у положенні стоячи, почав умисно наносити тильною частиною (обухом) сокири удари, точну кількість в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, по тулубу і голові ОСОБА_6 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді:

- травма голови: забійні рани голови, вогнищеві крововиливи в м`які тканини голови, садна слизової оболонки верхньої та нижньої губи;

- закрита травма органів грудної та черевної порожнини, перелом лівих ребер 3-6 по середньо-ключичній лінії (прямі по морфології) з множинним пошкодженням пристінної плеври; перелом правих ребер: 2-6 по середньо-ключичній лінії (прямі по морфології) та 2-6 ребер по навколохребетовій лінії (непрямі по морфології) з крововиливами і множинним пошкодженням пристінної плеври (до 250 мл рідкої крові); травматичні розриви печінки з крововиливом в черевну порожнину (до 450 мл рідкої крові); вогнищевий крововилив в праву навколониркову жирову клітковину з надривом судинного пучка правої нирки; рана лівої бічної поверхні живота; синці попереку зліва та обох сідниць;

- травма кінцівок: рана передньої поверхні лівої гомілки та задньої поверхні лівого ліктьового суглобу.

Від отриманих травм 12.08.2023 року в проміжок часу приблизно з 03 години по 05 годину, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_6 померла. Згідно обвинувального акту, смерть ОСОБА_6 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з отриманими закритими травмами органів грудної та черевної порожнини в комплексі (двобічні множинні переломи ребер з пошкодженням пристінної плеври та крововиливом в плевральну порожнину, розриви печінки та надрив судинного пучка в області воріт правої нирки з крововиливом в черевну порожнину), які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і настала від травматичного шоку.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого закінчується 06.01.2024 року. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що існує ризик переховування ОСОБА_3 від суду з метою уникнення від покарання, оскільки ОСОБА_3 усвідомлює, що санкція ч.2 ст.121 КК України, за якою він обвинувачується, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. При цьому, у зв`язку з близьким розташуванням державного кордону України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, ОСОБА_3 може незаконно перетнути його та переховуватись у ПМР, з якою у України відсутні будь-які міжнародні договори. ОСОБА_3 постійного місця роботи та сім`ї не має, зловживає алкогольними напоями, відсутні міцні соціальні зв`язки, які б утримували останнього від переховування. Крім того, існує ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків, потерпілого з метою примусу останній змінити покази на користь обвинуваченого, шляхом вмовлянь, погроз або підкупу. Також обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом невиконання або неналежного виконання покладених на нього, як на обвинуваченого, процесуальних обов`язків. Крім того , на думку прокурора ,існує ризик можливого вчинення ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень, виходячи з того, що останній раніше неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень ,пов`язаних з насильством.

На думку прокурора, з урахуванням зазначених обставин, обрання обвинуваченому ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання покладених на нього обов`язків, а також унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник підтримала позицію обвинуваченого.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, однак просив провести розгляд судове засідання у його відсутність.

Розглянувши клопотання прокурора, суд прийшов до наступного висновку.

14 серпня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався та закінчується 06.01.2024 року, відповідно до ухвали Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 листопада 2023 року.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обвинуваченому інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

В п.79 рішення у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Також суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, і за таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим незаконний вплив на потерпілого, свідків, а також ухилення від суду, і обрання більш м`якого запобіжного заходу може перешкоджати охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченню швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків в даному кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій. Зокрема, враховуючи близьке розташування державного кордону України, у обвинуваченого є можливості безперешкодно у незаконний спосіб перетнути державний кордон України з невизнаною Придністровською Молдавською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини або з Республікою Молдовою.

Крім того, суд враховує, що поведінка обвинуваченого на час вчинення інкримінованого органами досудового розслідування останньому кримінального правопорушення із застосуванням насильства, свідчить про існування ризику можливого впливу на потерпілого та свідків.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так, при вирішенні клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд виходить з того, що обвинуваченому ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.08.2023 року було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою і вказаною ухвалою встановлена наявність обґрунтованої підозри.

В подальшому ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10.10.2023 року та ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 07.11.2023 року продовжено строк дії обраного запобіжного заходу та він закінчується 06 січня 2024 року.

При обранні відносно обвинуваченого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчим суддею було враховано як особу обвинуваченого, так і ризики, передбачені ст.177 КПК України, і ці ризики на час вирішення питання щодо продовження судом запобіжного заходу не змінилися та не відпали.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому він може переховуватися від суду, оскільки ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, може впливати на потерпілого та свідків, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а крім того , враховуючи історію його адміністративних правопорушень, пов`язаних з насильством ,та скоєних у стані алкогольного сп`яніння, останній може вчиняти інші кримінальні правопорушення. .

Таким чином, зазначені обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

До того ж, зазначені ризики підсилюються також оголошеним в Україні воєнним станом.

Також суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особи обвинувачених та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження не розглянуто, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, беручи до уваги обставини кримінального правопорушення, за яким пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме, враховуючи, що обвинувачений не працює, офіційних джерел доходу не має, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, а також беручи до уваги те, що в Україні оголошено воєнний стан, що саме по собі є додатковим ризиком, суд вважає, що ризики не зменшились і інші запобіжні заходи не будуть сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого, а тому суд приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, задовольнивши клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 371, 372, 392 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів - до 06 березня 2024 року включно.

На ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Красноокнянський районний суд Одеської області протягом п`яти днів з моменту проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошено 05.01.2024 року о 15.30 год.

Суддя ОСОБА_1