КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 січня 2024 рокуапеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003412 від 29.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на вилучене майно з метою збереження речового доказу, а саме на транспортний засіб марки «BMW» моделі «428І» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 та перебуває у користуванні ОСОБА_7 із забороною володіти, користуватися та розпоряджатися ним, а також вчиняти будь-які дії щодо перереєстрації та відчуження у кримінальному провадженні № 0003412 від 29.11.2023 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною, через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам провадження, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він може містити сліди вчинення кримінального правопорушення та знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча його повідомлено у встановленому законом порядку. Представник власника майна - адвокат ОСОБА_8 на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю у іншому провадженні, доказів поважності причин не явки не надав. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 08 січня 2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0003412, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що 28.11.2023 близько о 23 год. 30 хв. невстановлена особа перебуваючи в приміщенні більярдного клубу «Сіріус», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Милославська, 6, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, наніс ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в область грудної клітини тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного торакоабдомінального поранення зліва з пересіченням 9 ребра зліва, ушкодження лівого купола діафрагми, селезінки, гемоперитонеум, лівобічний гемоторакс.

У подальшому, після спричинення тілесних ушкоджень вказана особа залишила місце події на транспортному засобі «BMW4281», державний номерний знак НОМЕР_1 і на теперешній час місцезнаходження вказаної особи невідоме.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 від 29 листопада 2023 року автомобільмарки «BMW4281», державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, опечатано та поміщено на спеціальний майданчик ГУНП у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3.

30 листопада 2023 року прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вказаний автомобіль.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року у задоволенні клопотання прокурора відмовлено, з тих підстав, що прокурором не доведено відповідність вказаного автомобіля критеріям речового доказу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі збереження речових доказів.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя вказав, що у клопотанні прокурора про арешт майна не вказано, що стосовно власника майна ОСОБА_6 , його онука ОСОБА_7 здійснюється кримінальне провадження, а належний ОСОБА_6 автомобіль є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, який був об`єктом кримінально-протиправних дій, грошима, цінностями чи іншими речами, набутими кримінально-протиправним шляхом, або отримано ОСОБА_6 , внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування в клопотанні не надано будь-якої оцінки щодо правової підстави для арешту майна-транспортного засобу, достатності доказів необхідності забезпечення збереження цього речового доказу, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб. Об`єктивних підстав вважати, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, власником якого є ОСОБА_6 , використовувалось, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину і відповідає критеріям , зазначеним у ст.98 КПК України, та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або відповідні сліди кримінального правопорушення, немає.

Крім того, обставини викладені прокурором у клопотанні про накладення арешту на майно, не внесено до ЄРДР у рамках кримінального провадження № 0003412 від 29.11.2023, з ЄРДР щодо даного кримінального провадження, доданого до клопотання, не відображено обставини вчинення кримінального правопорушення, про які йдеться у клопотанні.

Відтак, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що посилання прокурора на необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб з метою збереження речових доказів є не обгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 754/17312/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження № 11сс/824/653/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України