Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000290 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Чернігівського обласного суду від 14.07.2000

за п."а" ст.93, ч.3 ст.142 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області 8 травня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області 08.05.2023 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.152 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Також відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України суд прийняв рішення включити інформацію про ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 та обвинувачений просять вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказують про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, всупереч приписам ст.91 КПК України орган досудового розслідування не встановив обставини кримінального правопорушення, а суд не взяв до уваги показання обвинуваченого, які узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні повідомила, що статеві відносини між ними були за її ініціативою, а показання під час досудового розслідування вона давала під тиском. При цьому жоден з доказів, які суд поклав в основу вироку, ці показання не спростовує.

Звертає увагу сторона захисту і на висновок судово-психологічного експерта № 390 від 09.06.2021 та дані у протоколі опитування неповнолітньої ОСОБА_8 за методикою " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", з яких вбачається, що співмешканець матері потерпілої ОСОБА_9 , який оголошений у розшук, систематично ґвалтував малолітню потерпілу, і що саме дії ОСОБА_9 призвели до порушень її психологічного стану. ОСОБА_9 судом не допитувався, хоча міг бути свідком цих подій, а сторона обвинувачення не повідомляла суд про наявність інших підозрюваних. Відтак, висновок експерта повністю спростовує висунуте обвинувачення та висновки суду, що ОСОБА_7 здійснював психологічний та фізичний вплив на потерпілу з метою примусити її вступити у статеві відносини, зважаючи на те, що ОСОБА_8 до цього вже мала статеві відносини з іншою особою під психологічним примусом.

Також, як вказується в апеляційній скарзі, вирок суду не відповідає вимогам ст.370 КПК України, у відповідності з якою судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, яким передбачено, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів. На думку сторони захисту, суд у вироку виклав лише констатацію результатів досудового розслідування, що викладені в обвинувальному акті, не встановив фактичні обставини провадження і не сформулював визнане доведеним обвинувачення, що унеможливлює оцінку дій ОСОБА_7 з точки зору правової кваліфікації, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив зґвалтування малолітньої ОСОБА_8 , за наступних обставин.

У січні 2017 року ОСОБА_7 приїхав у гості до свого знайомого ОСОБА_9 , який проживав спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 в будинку останньої за адресою: АДРЕСА_2 , та її малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З дозволу власниці домоволодіння ОСОБА_10 . ОСОБА_7 залишився проживати спільно з ними на невизначений термін.

В період з грудня 2017 року по 10 січня 2018 року, у вечірній час доби, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_7 залишився в будинку без сторонніх осіб разом з малолітньою ОСОБА_8 і у нього виник умисел на зґвалтування останньої. ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_8 є малолітньою, взяв її за руку та повів до спальної кімнати, де з метою задоволення своїх сексуальних потреб, користуючись подавленою до опору волею потерпілої та її безпорадним станом з огляду на вік та фізичну розвиненість тіла, відсутністю сторонніх осіб і перевагою у фізичній силі, погрожуючи вчинити вбивство у разі, якщо вона комусь розповість про статевий акт, поклав останню на ліжко і з використанням геніталій без її згоди вчинив дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням у тіло ОСОБА_8 .

Ті обставини, що між ОСОБА_7 , який усвідомлював, що ОСОБА_8 є малолітньою, і останньою мали місце статеві відносини, підтверджуються показаннями обвинуваченого, потерпілої, а також показаннями законного представника потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про обставини, за яких вони дізнались про вагітність потерпілої, документами: довідкою поліклінічного відділення КНП "Миронівська центральна районна лікарня" № 2657 від 14.06.2018, згідно з якою ОСОБА_8 перебуває на обліку в жіночій консультації з діагнозом: вагітність 29 тижнів; копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копією свідоцтва про народження ОСОБА_15 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якої є ОСОБА_8 ; а також висновком експерта № СЕ-19/111-21/58369-БД від 16.12.2021, у відповідності з яким ОСОБА_7 може бути біологічним батьком ОСОБА_15 , ймовірність чого складає 99,764 % (т.1 а.с.153, 154, 155, 191-199). Не оспорюються вказані обставини і в апеляційній скарзі.

Разом з тим, показання обвинуваченого та потерпілої в суді першої інстанції, що ОСОБА_7 потерпілій не погрожував і що статеві акти між ними відбувалися за ініціативою ОСОБА_8 , яка нібито мала до нього почуття, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, який правильно не взяв їх до уваги.

Як зазначив суд у вироку, показання ОСОБА_7 , що інтимні стосунки між ним і ОСОБА_8 мали місце, оскільки вона сама приходила, а він був у стані сп`яніння, не виправдовують його дії і є способом уникнути відповідальності.

При цьому суд оцінив висновок судово-психіатричного експерта № 47 від 02.02.2022, згідно з яким притаманні ОСОБА_7 індивідуально-психологічні особливості, як то переважання емоційної логіки в мотивації поведінки, схильність до скоєння правопорушень та низький морально-етичний рівень особистості знайшли своє відображення в його поведінці в досліджуваній ситуації. На характер його свідчень здійснили вплив притаманні йому індивідуально-психологічні особливості у вигляді ухильності та нещирості (т.1 а.с.211-213).

Дав належну оцінку суд і висновку судово-психіатричного експерта № 390 від 09.06.2021, згідно з яким ОСОБА_8 при обговоренні обставин, що мають значення у справі, соромиться, ніяковіє, стає замкненою та напруженою, тривожною, говорить, що їй неприємно про це згадувати.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на психологічні особливості потерпілої, яка має невисокий інтелектуальний розвиток, але здатна до правильного сприймання та розуміння обставин, які досліджуються в кримінальному провадженні, вона може давати щодо них правильні показання, здатна до послідовного та логічного викладення необхідної інформації. Вона достатньо обізнана в статевих стосунках, була обізнана в них в період скоєння інкримінованих відносно неї дій, тому могла розуміти їх характер та значення. Їй притаманні такі індивідуально-психологічні особливості, як підкорюваність, пасивність поведінки, риси емоційної лабільності в суб`єктивно складних ситуаціях, виникнення реакцій розгубленості у суб`єктивно складних для особистості ситуацій, які обмежили її здатність чинити опір. ОСОБА_8 у своїй поведінці не виявляє будь-яких виражених змін, її психологічний розвиток не порушився, але під час бесіди про вказані раніше обставини вона відчуває неприємні емоційні відчуття, і наявні афективні переживання прогностично можуть змінити нормальний психосексуальний розвиток та стати перепоною у встановленні гармонії у шлюбі та її подальшому житті (т.1 а.с.221-223).

Ці докази ніяк не узгоджуються з показаннями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про вільне волевиявлення потерпілої на сексуальні відносини з обвинуваченим, і тим більше на ініціювання їх саме потерпілою. У той же час, викладені у вироку показання потерпілої, її законного представника ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 - брата потерпілої, свідчать про те, що така позиція потерпілої викликана виключно сподіванням на те, що ОСОБА_7 допомагатиме матеріально утримувати дитину ОСОБА_15 , біологічним батьком якої він являється.

Правильно суд поклав в основу вироку і дані протоколу опитування неповнолітньої ОСОБА_8 за методикою " ОСОБА_16 ", в ході якого потерпіла розповідає дитячому психологу Центру сім`ї Дарницького району м. Києва, що її мати познайомилася з ОСОБА_17 , який став у них жити і через деякий час, коли нікого не було вдома, будучи п`яним, ґвалтував її, поки вдома не став проживати друг ОСОБА_17 . Пилип, який винайняв кімнату. Спочатку ОСОБА_18 був галантний, добрий, купував продукти і допомагав по господарству, а потім, коли почав пити, ґвалтував та погрожував, щоб вона нікому не казала, бо завезе її на дачу і ніхто її не знайде. Коли вона пішла в школу, то почав рости живіт. З неї глузували та ображали однокласники, іноді били до крові. Вона матері нічого не говорила, і коли мати помітила її живіт і вони поїхали у лікарню, то дізналися про вагітність. Про це повідомили ОСОБА_18 , який на другий день зник. Спочатку ОСОБА_18 ставився до неї як до дочки, він їй подобався. Пилип її використав без її згоди і так тримав, бувало, що все боліло на ранок. Після опитування психологи дійшли висновку, що малолітня ОСОБА_8 пережила сексуальне насильство, а також зазнала фізичного і психологічного насильства та потребує психотерапевтичної допомоги з боку фахівців-психологів та психотерапевтів (т.1 а.с.178-185).

Отже, суд у вироку зазначив, чому за наявності суперечливих доказів взяв до уваги одні і відкинув інші, а тому посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є надуманими.

Дійсно, згідно з ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто в ході допиту під час досудового розслідування слідчим суддею.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.9 КПК України у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

Кожна дитина без будь-якої дискримінації за ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, національного чи соціального походження, майнового стану або народження має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сім`ї, суспільства і держави (ст.24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ратифікованого у 1973 році).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.ст.3, 12 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої у 1991 році).

Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення: а) проведення опитувань дитини без необґрунтованої затримки, відразу після повідомлення фактів компетентним органам; b) проведення опитувань дитини, якщо це необхідно, у спеціально обладнаному та прилаштованому для цих цілей приміщенні; c) проведення опитувань дитини особою, спеціально підготовленою для цих цілей; d) проведення всіх опитувань дитини одними й тими самими особами, якщо це можливо, та де це доцільно; e) якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження; f) можливості супроводження дитини її законним представником або, де це доцільно, дорослим, якого вона сама вибирає, якщо стосовно цієї особи не буде винесено мотивованого рішення про інше. Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення можливості запису на відеоплівку опитування жертви або, де це доцільно, свідка дитини та прийняття таких відеосвідчень як доказу в суді згідно з нормами її національного законодавства (ст.35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої у 2012 році).

Опитування потерпілої з використанням методики "Зелена кімната" здійснено з дотриманням норм міжнародного права, Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 585 від 01.06.2020, на виконання Національній стратегії реформування системи юстиції щодо дітей на період до 2023 року. Вказана методика створена для удосконалення системи досудового розслідування та судового розгляду у кримінальних провадженнях за участю дітей і є необхідною для забезпечення єдиного підходу до допиту/опитування дітей, незалежно від їх статусу у кримінальному провадженні (підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий).

Метою методики "Зелена кімната" є отримання достовірних показань дитини під час проведення її допиту/опитування в умовах мінімізації та недопущення повторної травматизації її психіки. Ключовими завданнями використання методики є: встановлення взаємодії з дитиною з урахуванням її вікових та психологічних особливостей, сприяння відкритому спілкуванню з нею; отримання достовірних показань дитини в умовах, дружніх до дитини, та з дотриманням принципів правосуддя, дружнього до дитини; мінімізація та недопущення повторної травматизації дитини, блокування гострих стресових реакцій, що можуть виникнути під час її допиту; сприяння у отриманні доказу у справі та прийняття справедливого рішення, що відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Опитування потерпілої здійснювалось психологом з урахуванням психологічних особливостей її віку без втручання слідчого, що зафіксовано за допомогою технічних засобів (аудіо- та відеофіксація), і спростовує доводи в апеляційній скарзі, що ОСОБА_8 давала в під час досудового розслідування показання під тиском на неї для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за найтяжчою кваліфікацією.

Всупереч твердженням сторони захисту в матеріалах кримінального провадження міститься інформація про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою законного представника потерпілої ОСОБА_10 про зґвалтування ОСОБА_9 малолітньої потерпілої (т.1 а.с.140-143, 232). Проте суд не повинен був давати оцінку цим даним, оскільки можливе вчинення ОСОБА_17 незаконних дій по відношенню до малолітньої ОСОБА_8 ніяким чином не вплинуло і не могло вплинути на оцінку дій ОСОБА_7 , який повинен нести персональну відповідальність на вчинені особисто ним дії.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації його дій за ч.4 ст.152 КК України в редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010, чинній на час вчинення кримінального правопорушення - зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням погрози фізичного насильства та з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої.

Стверджуючи про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідність вироку вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, сторона захисту фактично висловлює свою незгоду з наданою судом оцінкою доказів.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, дані про особу винного, який є судимим, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. З огляду на викладене призначене покарання у виді позбавлення волі в межах відповідної санкції відповідає принципу індивідуалізації і є справедливим.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для його скасування з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, відсутні.

Конец формы

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 8 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3