ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/171/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/40/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого- ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/40/24 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому за покарання за вказаною нормою закону України про кримінальну відповідальність у виді арешту на строк 5 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік 6 місяців.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту взяття його під варту, строк додаткового покарання з моменту відбуття ним основного покарання.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат та щодо скасуванння заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Згідно з вироком суду, 03 грудня 2020 року приблизно о 09 год 00 хв, водій ОСОБА_6 , керуював технічно справним автомобілем марки «Ravon R4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому перебував пасажир ОСОБА_9 , рухався автомобільною дорогою Н-18 зі сполученням «Івано-Франківськ-Бучач-Тернопіль», в напрямку від м. Івано-Франківськ до м. Монастириська, Тернопільської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, на відрізку 45 км + 345 м зазначеної автодороги, що за межами м. Монастириська, Чортківського району, Тернопільської області, зі швидкістю 70-80 км/год, водій ОСОБА_6 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перед початком перестроювання не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком обгону на ділянці з обмеженою оглядовістю не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та під час обгону перетнув лінію 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 частини 1, 1.10 (в частині визначення поняття «дорожня обстановка» і виконання його вимог), 2.3 (підпунктів «б», «д»), 10.1, 14.2. «в», 14.6 «г», розділу 34 (в частині роз`яснень щодо обмежень лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, оскільки водій перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху свого автомобіля повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

При наближенні до прилягання другорядної дороги, зліва, відносно руху автомобіля «Ravon R4», водій ОСОБА_6 , з метою виконання маневру - обгону вантажного автомобіля, який рухався попереду нього у попутному напрямку, змінив напрямок свого руху ліворуч, перетнувши суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки, та виїхав на зустрічну смугу руху, чим порушив вимоги дорожньої розмітки п.1.1 (вузька суцільна лінія), та перед початком цього виїзду на ділянці з обмеженою оглядовістю не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані та що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком обгону, чим порушив вимоги пункту 10.1 та розділу 34 (в частині роз`яснень щодо обмежень лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки) ПДР України.

У вказаний час водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався, в межах своєї смуги руху у напрямку до м. Івано-Франківськ, тобто назустріч автомобілю «Ravon R4».

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил, ОСОБА_6 не забезпечив безпеку дорожнього руху та після виїзду на зустрічну смугу руху, в порушення п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «дати дорогу», і виконання його вимог), 11.3 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Passat», а допустив наїзд передньою частиною керованого автомобіля на передню частину автомобіля «Volkswagen Passat».

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ravon R4» ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому медіального щиколотка лівої великогомілкової кістки, з приводу якого 14.12.2020 року ОСОБА_9 було проведено оперативне втручання відкрита репозиція, металоостеосинтез медіального щиколотка двома гвинтами, синці на тулубі, садна на тулубі, обличчі та в ділянці лівого ліктьового суглоба, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки при звичайному перебігу травматичного процесу, потребують для свого повного загоєння термін, тривалістю більш як 21 день та водій автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудей з переломами 8-го правого та 5-го лівого ребер, що ускладнилась розвитком двобічної післятравматичної плевропневмонії, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани волосистої частини голови, садна на голові, синці на обличчі та передній поверхні грудей, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки при звичайному перебігу травматичного процесу, потребують для свого повного загоєння терміну, тривалістю більш як 21 день.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів: 1.5 частини 1, 1.10 (в частині визначення понять: «дати дорогу», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (підпунктів «б», «д»), 10.1, 11.3, 14.2. «в», 14.6 «г», пункту 1.1 дорожньої розмітки (вузька суцільна лінія), розділу 34 (в частині роз`яснень щодо обмежень лінії 1.1 горизонтальної дорожньої розмітки) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_9 та потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить поновити строк на апеляційне оскрарження посилаючись на те, що справа розглядалась за його відсутності та лише після отриманння рішення суду та ознаймлення з його мотивами він зміг подати апеляційну скаргу.

Вважає вирок суду з частині призначеного ОСОБА_6 покарання таким що не відповідає його особі та тяжкості скоєного ним правопорушення у звязку з суворістю. Посилається на те, що обвинувачений відшкодував йому заподіяну шкоду, визнав вину та щиро розкаявся, одразу після ДТП надавав йому допомогу, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину , працює водієм та робота є єдиним джерелом його доходу. А тому просить помякшити вирок та призначити ОСОБА_6 покарання не повязане з позбавленням волі та не позбавляти прав керування транспортними засобами оскільки робота є єдиним джерелом доходу його сімї.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого, який підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити з викладених у ній мотивів, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у звязку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, його захисника, який підтримав вказане клопотання, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги потерпілого та підтримав клопотання обвинуваченого про застосування строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Клопотання потерпілого ОСОБА_9 про поновлення строк на апеляційне оскарження вироку слід задовольнити, визнати поважною причину його пропуску в звязку з тим, що справа розглядалась за його відсутності та лише після отриманння рішення суду та ознаймлення з його мотивами він зміг подати апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за установлених судом та викладених у вироку, є правильними оскільки ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд надав належну правову оцінку, визнавши належними, допустимими та достатніми та які в апеляційній скарзі не оспорюються, тому колегією суддів не переглядаються як і кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд вірно, у відповідності до статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим , який згідно з статтею 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який має родину, одружений, на утримані має малолітню дитину, працює водієм, по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину не визнав, не розкаявся, збитки не відшкодував, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а також те, що обвинувачений протягом судового розгляду не надавав критичної оцінки своїм діям та не висловлював співчуття потерпілому ОСОБА_10 , тим самим демонстрував зневагу до наслідків, які спричинили його діяння, що свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та його підвищену суспільну небезпечність.

Тому, колегія суддів вважає вірним призначене ОСОБА_6 основне покарання у виді арешту, яке не є ні найсуворішим ні наймякшим видом за санкцією частини першої статті 286 КК України, на якому наполягали як прокурор так і потерпілий .

Призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вірно взяв до уваги, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є їх роботою, джерелом засобів для існування тощо. Ці обставини потребують врахування з точки зору більш виваженого підходу до аспектів призначення покарання, однак не вказують на неможливість застосування такого додаткового покарання.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зокрема, у сфері безпеки дорожнього руху та відповідатиме вимогам ст. 65 КК України.

Перевіряючи доводи апелянта щодо неврахування місцевим судом помякшуючої покарання обвинуваченого обставини у виді визнання вини та щирого каяття, а також обставин, які характеризують його особу колегія суддів вважає їх необгрунтованими оскільки ОСОБА_6 заперечив те, що суспільно небезпечні наслідки злочину мали місце через його дії, не примирився з потерпілим ОСОБА_10 , що вказує на відсутність конкретних дій, спрямованих на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки , її осуду та бажання залагодити провину.

Застосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобоами, на думку колегії суддів, також є правильним з огляду на вищенаведене.

Перевіряючи доводи клопотання обинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у звязку зі спливом строків давності, передбачених ст.49 КК України, колегія суддів їх обгрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Інкриміновані ОСОБА_6 дії мали місце 03 грудня 2020 року. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за який не передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років . Отже, на час розгляду колегією суддів поданої потерпілим апеляційної скарги закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Обставин, які б зупиняли або переривали перебіг строків даності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності колегією суддів не встановлено.

Відповідно до уставленої позиції Верховного Суду звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення з підстав спливу строків давності (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17; від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к).

А тому колегія суддів приходить висновку про необхідність звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку зі спливом строків давності .

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України у випадку звільнення судом особи від кримінальної відповідальності кримінальне провадження закривається.

Виходячи зі змісту ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

За наведених обставин, кримінальне провадження стосовно обвинуваченого слід закрити у звязку з звільненням його від кримінальної відповідальності, скасувавши вирок суду.

Цивільний позов потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_10 на підставі поданої ним заяви колегія суддів залишає без розгляду.

Відповідно до ст. ст.122,124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів колегія суддів вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Отже, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 слід задовольнити частково, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у звязку з закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України та закрити кримінальне провадження стосовно нього.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст.49, ст. 284 ч.2 п.1, ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк на апеляційне оскраження.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності задовольнити.

Вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України у звязку з закінченням строків давності, визначених ст.49 КК України та закрити кримінальне провадження стосовно нього.

Цивільний позов ОСОБА_10 від 31 травня 2021 року про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме за:

судову автотехнічну експертизу № 1520/20-22 від 26.01.2021 року, витрати якої становлять - 2941 гривень 92 копійки;

судову автотехнічну експертизу № 1521/20-22 від 29.01.2021 року, витрати якої становлять - 2941 гривень 92 копійки;

судову транспортно-трасологічну експертизу № 1522/20-22 від 05.02.2021 року, витрати якої становлять - 3595 гривень 68 копійок;

судову транспортно-трасологічну експертизу № 1523/20-22 від 05.02.2021 року, витрати якої становлять - 3595 гривень 68 копійок;

судову автотехнічну експертизу № 622/22-22, витрати якої становлять 5108 гривень 96 копійок, загальна сума яких складає 18 184 (вісімнадцять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 16 коп. віднести за рахунок держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2020 року (ухвала №603/745/20, провадження № 1-кс/603/109/2020) та ухвалою слідчого судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 08.12.2020 року (ухвала №603/745/20, провадження № 1-кс/603/108/2020) скасувати.

Речові докази:

автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , місце реєстрації: с. Горожанка Чортківського (Монастириського) району Тернопільської області, що зберігається на території спецмайданчика для утримання транспортних засобів сектора поліцейської діяльності №1 (м.Монастириська) відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області, за адресою: вул. Сагайдачного, 2, м. Монастириська Тернопільської області, - після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_10 ;

автомобіль марки «Ravon R4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ТОВ «УЛФ-Фінанс», м. Київ, що зберігається на території спецмайданчика для утримання транспортних засобів сектора поліцейської діяльності №1 (м.Монастириська) відділення поліції №2 (м.Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області, за адресою: вул. Сагайдачного, 2, м. Монастириська Тернопільської області - після набрання вироком законної сили повернути ТОВ «УЛФ-Фінанс».

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді