Дата документу 27.03.2023
Справа № 337/3528/19
Провадження № 1-кп/334/263/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі колегії суддів:

головуючогосудді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
за участю прокурораОСОБА_5
захисникаадвоката ОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_7
законного представника потерпілоїОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні

за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001124 від 21.06.2019 року,-,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2022 року після здійснення автоматизованого розподілу справ в провадження судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 07.07.2021.

Ухвалою суду від 19.04.2022 задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями визначено склад колегії для розгляду справи.

Справа перебуває на стадії судового розгляду.

Ухвалою суду від 03.02.2023 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів до 02 квітня 2023 року включно.

27.03.2023 прокурором в судовому засіданні подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що продовжують свою дію ризики, передбачені пп. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження правопорушень, а саме:

-переховуватись від суду;

-незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;

-вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що кримінальне правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_7 не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, є особою, раніше судимою за вчинення злочинів проти власності та статевої свободи та статевої недоторканості особи, судимості за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, тобто ОСОБА_7 усвідомлює те, що він може потрапити до місць позбавлення волі на тривалий строк, що в свою чергу вказує на те, що останній може переховуватись від суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою, раніше судимою за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, усвідомлений про місце мешкання свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, що є ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 є особою, неодноразово судимою за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості. Зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор ОСОБА_5 підтримала його з наведених в клопотанні підстав, зазначила, що з огляду на те, що справа підлягає новому розгляду, продовжують існувати ризики незаконного впливу на потерпілих та свідків, ризику переховування, потерпіла при допиті в судовому засіданні вказала на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила відносно неї кримінальне правопорушення, при цьому не всі свідки судом допитані, а тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу найбільш суворого виду, проте має враховуватись у сукупності з іншими обставинами.

Обвинувачений ОСОБА_7 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою просив відмовити; оскільки він не винний у вчиненні кримінального правопорушення, на час затримання мав постійне місце проживання та роботи, вирок щодо нього Запорізьким апеляційним судом скасовано, а отже обвинувачення є безпідставним.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 при розгляді клопотання в задоволенні клопотання прокурора просив відмовити за його безпідставністю, просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вирішуючи питання доцільності подальшого застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який є особливо тяжким злочином.

Доводи сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суворість покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

Крім того, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні також підтверджує підстави існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає неспроможними доводи сторони захисту з приводу наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, посилання на постійне місце проживання та місце офіційного працевлаштування, оскільки підтвердженням міцних соціальних зв`язків може бути наявність у обвинуваченого родини й утриманців.

При встановлені наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному проваджені, а саме спочатку, на стаді досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, а стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи у судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, після надходження до Ленінського районного суду м. Запоріжжя вказаного провадження на новий розгляд, в судовому засіданні 13.06.2022 допитана потерпіла, свідки сторони обвинувачення судом допитані не всі, а тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати та є реальним. Твердження про те, що жодний із свідків не був свідком інкримінованого ОСОБА_7 злочину не зменшує існування ризику незаконного впливу на таких свідків.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого або інших зацікавлених осіб на свідків.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, за аналогічний особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як по відбуттю строку покарання, так і умовно-достроково, а маючи не зняті та не погашені судимості, знову обвинувачується у вчиненні аналогічного особливо тяжкого злочину, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи обвинуваченого та його захисника з приводу необґрунтованості ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України безпідставними.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання на те, що матір обвинуваченого має поганий стан здоров`я та потребує постійного догляду, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Всі доводи сторони захисту, які зводяться до відсутності доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину не можуть розглядатись судом під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Доводи ж сторін, в тому числі і щодо правильності формулювання обвинувачення, наявність доказів на підтвердження пред`явленого обвинувачення, будуть перевірятися та оцінюватися судом у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 7, 9 , 22, 199, 201, 331, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 24 травня 2023 року включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду, обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2