Справа №: 398/4477/23
провадження №: 1-кп/398/195/24
УХВАЛА

Іменем України

"08" лютого 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000636 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, з вищою освітою, перебуваючого на військовій службі в Збройних Силах України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286 КК України

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні прокурор Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики встановлені ухвалою суду продовжують існувати, підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим пп. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання. Клопотання мотивує тим, що обвинувачений характеризується позитивно, за місцем проходження військової служби його товариші по службі потребують його допомоги у виконанні бойових завдань, здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні військової агресії рф, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, під час досудового розслідування та судового слідства виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, до суду з`являється за кожною вимогою, під час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту злочину не вчиняв.

Обвинувачений у судовому засіданні погодився з думкою захисника.

Представник потерпілих в судовому засіданні …………………….

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Вирішуючи питання про зміну раніше обраного запобіжного заходу, суддя щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить суд до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування та подальшого продовження будь-якого запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що особа може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За вказаних обставин, зважаючи на особу підозрюваного, який раніше не судимий, за місце проходження служби характеризується позитивно, наявність клопотання командира військової частини про необхідність залучення обвинуваченого до несення військової служби та виконання бойових завдань, враховуючи обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, з метою забезпечення дотримання з боку підозрюваного процесуальної дисципліни, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Разом з тим, суд вважає недоведеним у судовому засіданні ризику можливості переховування від суду, оскільки у своєму клопотанні прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання. Між тим, вказану обставину суд не може оцінювати в якості ризику, бо ця обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Більше того, тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, оскільки в розумінні рішень ЄСПЛ у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи, дані про особу обвинуваченого, який жодного разу не порушував покладені на нього судом обов`язки, є військовослужбовцем та є необхідність у його перебуванні на військовій службі та виконанні бойових завдань, здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі військової агресії проти рф, а також враховуючи позицію обвинуваченого та його захисника, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту та застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 179, 194, 200, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем несення служби - відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання - зодовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці з дня постановлення даної ухвали, тобто до 09 квітня 2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки:

- прибувати до прокурора або суду за першою вимогою,

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця перебування.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Клопотання потерпілого про витребування доказів - задовольнити частково.

Витребувати з військової частини НОМЕР_1 інформацію: чи був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні службових обов`язків на момент вчинення ДТП, а саме 10.06.2023 року та чи пов`язані травми, одержані ОСОБА_6 при ДТП 10.06.2023 року із проходження ним військової служби.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст виготовлено 14.02.2024 року.

Суддя ОСОБА_1