Номер провадження: 11-сс/813/162/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представників власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.12.2023 про відмову в накладенні арешту на майно в межах к/п №0000733 від 26.10.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000733 від 26.10.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення в період часу з 12.09.2023 по 15.09.2023 обшуку приміщення КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5-Г, відповідно до переліку, що міститься в резолютивній частині ухвали, всього 1947 найменувань.

Вищезазначене тимчасово вилучене майно повернуто особам, у яких його було вилучено.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя зазначив, що прокурором не було доведено відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено його відношення до розслідуваного к/п №0000733 та яким чином зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів, а посилання прокурора на необхідність накладення арешту на вилучене під час обшуку майно для проведення призначених експертиз в рамках кримінального провадження не може бути єдиною підставою для накладення арешту на майно, натомість, досудове розслідування кримінального провадження триває більше одного року та про підозру з початку досудового розслідування жодній особі не повідомлено, з моменту проведення обшуку пройшло більше трьох місяців та також про підозру нікому не повідомлено; факт вилучення всієї медичної документації та мобільних пристроїв унеможливлює на сьогоднішній день виконання передбачених Статутом КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР завдань.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на залишення слідчим суддею поза увагою того, що розсекречені матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій, долучені до клопотання про арешт майна, підтверджують обґрунтовані обставини стосовно можливого вчинення дій, направлених на внесення до медичної документації відомостей, які не відповідають дійсності та не відображають реальний стан здоров`я осіб, що дає підстави для зняття їх з військового обліку, а виявлені під час проведення обшуку речі та документи підтверджують встановлені під час проведення НСРД обставини.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення у період часу з 12.09.2023 по 14.09.2023 обшуку приміщень КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5-Г, відповідно до переліку, яке міститься в клопотанні прокурора про арешт майна.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 зауважила на тому, що доводи сторони обвинувачення є безпідставними з огляду на наступне:

- всупереч твердження прокурора в поданій апеляційній скарзі, грошові кошти не вилучались відповідно до протоколу обшуку, а до матеріалів клопотання про арешт майна не було долучено матеріалів НСДР та обґрунтованих обставин підтвердження скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 358, 366 КК України, на які прокурор посилається в обґрунтування необхідності накладення арешту на майно;

- процесуальні словосполучення, які прокурор використовує в апеляційній скарзі як встановлений факт злочину, є тільки припущеннями прокурора та викладенням обставин з метою створення уяви у суду щодо можливої причетності до скоєння злочину, натомість, станом на дату розгляду клопотання жодній особі не повідомлено про підозру, до моменту проведення обшуку та вилучення медичної документації жоден факт злочину не був встановлений.

З урахуванням викладених обставин, представник ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку представників власника майна, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, зазначених вимог закону дотримався з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В свою чергу, п.п. 1 та 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

На підставі аналізу змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах к/п №0000733 вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту на зазначене в ньому вилучене майно його збереження як речового доказу (т. 1, а.с. 1-118).

Окрім того, з клопотання про накладення арешту на майно, витягу з ЄРДР в к/п №0000733 (т. 1, а.с. 119-120) та інших матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів, зокрема, стосовно створення посадовими особами ТЦК та СП Одеського регіону разом із діючими лікарями сфери охорони здоров`я злочинної схеми виготовлення документів, на підставі яких приймають рішення стосовно непридатності до військової служби призовників.

Так, відповідно до клопотання слідчого в ході досудового розслідування встановлено, що директором КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОСОБА_10 надаються вказівки завідувачам відділень очолюваного ним підприємства стосовно проведення оглядів пацієнтів, які направляються для обстежень з ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході яких підтверджуються або спростовуються діагнози, які в подальшому мають причинний зв`язок із захворюваннями, що впливають на непридатність до військової служби.

Керівництвом КНП «Міська клінічна лікарня №11» організовано злочинну схему з вимагання та отримання грошових коштів, переважно в іноземній валюті від родичів пацієнтів травматологічних відділень, які звертаються за лікарською допомогою із ендопротезування, в тому числі кульшового суглоба та колінних суглобів. Вартість ендопротезів складає від 4000 до 5000 Євро, вказані грошові кошти розподіляються директором ОСОБА_10 на його власний розсуд та не обліковуються по бухгалтерії лікарні.

Окрім того, також встановлено, що ОСОБА_10 може бути пов`язаний із особами, які за допомогою корупційної схеми реалізують через медичні установи охорони здоров`я лікарські засоби, які передаються в якості гуманітарної допомоги з країн Європи, отримані кошти розподіляються між учасниками злочинної схеми.

Також керівництво КНП «Міська клінічна лікарня №11» передає до діагностичного центру приватного підприємства «Вита-Мед І», який здійснює діяльність на території МКЛ №11 контрастні препарати для магнітно-резонансної томографії, що отримуються лікарнею згідно бюджетних програм від департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради.

В ході проведення в період часу з 12.09.2023 по 15.09.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 05.09.2023 (т. 2, а.с. 25-27) обшуку приміщення КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5-Г було виявлено та вилучено речі та документи, відповідно до переліку, що міститься в клопотанні слідчого, всього 1947 найменувань (т. 1, а.с. 165-250 та т. 2, а.с. 1-24).

Постановою ст. слідчого СВ СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 від 15.09.2023 вилучене під час проведення обшуку вищевказане майно було визнано речовими доказами в зазначеному кримінальному провадженні (т. 2, а.с. 52-160).

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Диспозиція злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування за ознаками якого наразі здійснюється в к/п №0000733, передбачає кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, якщо воно спричинило тяжкі наслідки та одержання службовою особою неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Разом із тим, в наявних у розпорядженні апеляційного суду матеріалах провадження, не міститься доказів того, що вищезазначене майно, вилучене під час проведення обшуку приміщення КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР, всього 1947 найменувань, має будь-яке відношення до злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом якого на теперішній час здійснюється досудове розслідування в к/п №0000733.

Будь-яких доказів зазначених прокурором у клопотанні та в апеляційній скарзі обставин щодо причетності директора КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР ОСОБА_10 до фактів внесення недостовірних відомостей та подальшого проходження військово-лікарської комісії та визнання військово-зобов`язаних непридатними до військової служби, а також отримання за це неправомірної вигоди, органом досудового розслідування надано не було.

Натомість, досудове розслідування зазначеного кримінального провадження триває з жовтня 2022 року, ОСОБА_10 в зазначеному кримінальному провадженні не має жодного процесуального статусу, йому не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину, більш того, жодній особі в межах даного кримінального провадження не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Окремо апеляційний суд зауважує на тому факті, що під час обшуку приміщень лікарні було вилучено, серед іншого, численні лікарські засоби та медичні інструменти, велика кількість медичної, статистичної та облікової документації, що, з урахуванням часу їх вилучення, а саме вересень 2023 року, фактично перешкоджає законній діяльності КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР та унеможливлює виконання нею її статутних завдань, зокрема, надання вчасної та повної екстреної медичної допомоги та вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги (т. 3, а.с. 42-50).

Вилучення ж органом досудового розслідування без належних та достатніх на те правових підстав медичних карт пацієнтів, причетність яких до розслідуваного к/п №0000733 не доведена, становить порушення лікарської таємниці, тобто інформації про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина, яка стала відома медичним працівникам й іншим особам у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду представником КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР ОСОБА_7 рапорти співробітників лікарні на адресу директора закладу стосовно неможливості надання інформації у відповідь на запит пацієнтів стосовно отримання копій протоколів рентген-дослідження, які надійшли за період часу з 12.09.2013 по 15.01.2024 у зв`язку із їх вилученням в ході проведення обшуку приміщення лікарні в межах зазначеного кримінального провадження.

Вищезазначена обставина додатково свідчить про створення перешкод у наданні КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР відповідних послуг з надання кваліфікованої медичної допомоги населенню, як це передбачено Статутом лікарні та законодавством України про охорону здоров`я.

Не відповідають дійсності зазначені прокурором в апеляційній скарзі обставини стосовно залишення слідчим суддею поза увагою того, що долучені до клопотання розсекречені матеріали проведених НСРД підтверджують обґрунтовані обставини стосовно можливого вчинення дій, направлених на внесення до медичної документації відомостей, які не відповідають дійсності, натомість, всупереч зазначеним твердженням, до клопотання прокурора про арешт майна не було долучено жодним матеріалів розсекречених НСРД для підтвердження обставин, на які посилається сторона обвинувачення в клопотанні про арешт майна.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції доходить переконання про те, що вилучені у приміщенні КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР речі та документи, всього 1947 найменувань, не відповідають критеріям речових доказів, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України в зазначеному кримінальному провадженні.

Сам по собі факт наявності в матеріалах к/п №0000733 постанови слідчого від 15.09.2023 про визнання вилученого майна речовими доказами (т. 2, а.с. 52-160) не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст. 98 КПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання, що органом досудового розслідування не було доведено того, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, вилучене під час проведення обшуку приміщення КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР, всього 1947 найменувань, відповідає встановленим законом критеріям речових доказів в зазначеному к/п, зокрема, використовувалось як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу за зловживання владою або службовим становищем та одержання службовою особою неправомірної вигоди.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.12.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладання арешту на майно, відповідно до переліку в резолютивній частині ухвали, вилучене під час проведення в період часу з 12.09.2023 по 15.09.2023 обшуку приміщення КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 5-Г, в межах к/п №0000733 від 26.10.2022 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4