ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 171/1950/22

провадження № 51-3593 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

а також в режимі відеоконференції:

засудженої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Запорізьке Апостолівського району Дніпропетровської області, мешканки АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останній раз вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року за ч. 4 ст. 185, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та на підставі ст. 75 КК звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК, враховуючи призначене покарання за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року, за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено та вирішено вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК, враховуючи призначене покарання за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2022 року, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. В решті вирок суду залишено без змін.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_6 визнано винуватою у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно в умовах воєнного стану, за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 30 жовтня 2022 року в період часу з 19:00 години по 23:00 годину (більш точного часу встановити не надалося) в період дії воєнного стану в Україні, який було продовжено 12 серпня 2022 року Указом Президента України № 573/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, з метою таємного викрадення чужого майна проникла на частково огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, із корисливих мотивів умисно викрала бензопилу марки «СВІТЯЗЬ», моделі

«БП-45-16PRO», що знаходилась біля приміщення сараю на подвір`ї за вище вказаною адресою, вартістю 3046 грн 23 коп., після чого з місця вчинення злочину зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційних скаргах засуджена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На їх думку, суд першої інстанції всупереч вимогам

статей 91, 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не навів належних і достатніх мотивів на обґрунтування наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК. Також вказують, що судом не було встановлено всіх обставин кримінального правопорушення, а докази, які були зібрані та дослідженні в судовому засіданні, не вказують на ОСОБА_6 та не підтверджують її причетність до вказаного злочину. Крім того, зазначають, що показання потерпілої та свідків не є логічними, послідовними, чіткими та такими, що узгоджуються між собою та іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вони не давали чітких відповідей та плутались у своїх показаннях. Вказують на те, що судом було безпідставно відмовлено у заявленому клопотанні ОСОБА_6 про допит свідків, які могли підтвердити її непричетність у скоєнні кримінального правопорушення, що, на їх думку, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також вказують, що апеляційний суд всупереч ст. 405 КПК провів апеляційний розгляд без участі ОСОБА_6 , яка не була доставлена в судове засідання на розгляд апеляційних скарг, чим була позбавлена можливості висловлювати свою думку стосовно вказаних скарг. Окрім того зазначають, що всупереч вимогам статей 370, 409 КПК апеляційний суд належним чином своїх висновків не мотивував, не навів вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги захисника, а лише обмежився перерахуванням доказів, покладених в основу вироку, та загальним формулюванням про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Позиції учасників судового провадження

Засуджена ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просили касаційні скарги задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційні скарги необґрунтованими і просив судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

При цьому, згідно зі ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції)).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Відповідно до ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. У разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як зазначено у ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Також згідно з положеннями ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Проте вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався у повній мірі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК.

На обґрунтування висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, суд першої інстанції навів у вироку такі докази, досліджені в судовому засіданні:

- показання потерпілої ОСОБА_8 про обставини, за яких вона виявила крадіжку бензопили «Світязь», яка їй належала. Крім того, потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що зі слів ОСОБА_9 вона дізналась, що ОСОБА_10 попросив 200 грн за інформацію про місцезнаходження безнопили та 500 грн, щоб віддати особі, яка бензопилу придбала. Вона назбирала грошей і хотіла передати їх ОСОБА_10 , але останній їх не взяв та сказав щоб вона йшла додому і чекала. Через деякий час бензопилу їй привезли працівники поліції;

- показання свідка ОСОБА_11 про те, що він попросив ОСОБА_12 допомогти йому попиляти дрова бензопилою, на що останній погодився і вони разом пішли до нього додому. Ввечері вони залишили бензопилу у дворі, а вранці виявили, що бензопила була викрадена. Через декілька днів він з ОСОБА_12 зустрів ОСОБА_10 , котрий повідомив їм, що бензопилу вкрала ОСОБА_13 і попросила, щоб він її продав, тому він знає, де знаходиться бензопила. Для того, щоб бензопилу повернути, треба заплатили 500 грн покупцю та ОСОБА_10 200 грн за інформацію. Вони пішли до ОСОБА_8 і все їй розповіли, після чого остання знайшла гроші, але вони гроші ОСОБА_10 не віддали, оскільки хотіли витратити на власні потреби й відразу зателефонували до поліції і повідомили про крадіжку бензопили, а також повідомили, що знають, хто вчинив крадіжку;

- показання свідка ОСОБА_14 про те, що до нього зателефонував ОСОБА_10 та запропонував купити бензопилу, яка за його завіряннями належала саме йому, і він передав ОСОБА_10 500 грн та забрав бензопилу. Через декілька днів до нього прийшли працівники поліції і він їм добровільно видав придбану у ОСОБА_10 бензопилу;

- показання свідка ОСОБА_10 про те, що в кінці жовтня 2022 року він зустрів знайому ОСОБА_6 , яка попросила його допомоги у продажі бензопили, після отримання негативної відповіді від ОСОБА_15 на купівлю бензопили, він зателефонував ОСОБА_14 та запропонував купити бензопилу, на що останній погодився. Отримавши гроші за оплату бензопили, він поїхав до ОСОБА_6 та віддав гроші в розмірі 500 грн, за що отримав 150 грн. Також пояснював, що дійсно ввечері він зустрів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , яким повідомив, що бензопилу викрала ОСОБА_16 , а він допоміг її продати і знає, де знаходиться викрадена бензопила. Для того, щоб повернути бензопилу, необхідно 500 грн, щоб повернути чоловіку, який її придбав, та йому 200 грн за інформацію. Через деякий час до нього прийшли потерпіла ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і потерпіла повідомила, що у неї є гроші, щоб повернули бензопилу, на що він сказав їй, щоб вона йшла додому і чекала його дзвінка, а він зателефонує покупцю бензопили і вирішить це питання;

- дані протоколу огляду від 21 листопада 2022 року території подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , на території якого розташовані житловий будинок та сарай;

- дані протоколу огляду від 23 листопада 2022 року бензопили марки «Світязь», моделі «БП-45-16PRO», зеленого кольору, яка була вилучена у ОСОБА_14 ;

- дані постанови слідчого від 23 листопада 2022 року про визнання вилученої бензопили речовим доказом, яку повернули потерпілій ОСОБА_8 ;

- дані протоколу огляду від 24 листопада 2022 року про проведення огляду вищевказаної бензопили за участю потерпілої ОСОБА_8 , в ході якого потерпіла впізнала належну їй бензопилу за моделлю і маркою, кольором, зношеністю ланцюга та ручки, по тріщині на задній частині пластикової кришки двигуна чорного кольору, по тріщині на панельній боковій кришці двигуна;

- дані висновку експерта № 3198 від 22 листопада 2022 року, в якому зазначено ринкову вартість, з урахуванням зносу бензопили марки «Світязь», моделі

«БП-45-16PRO», бувшої у використанні, станом на 30 жовтня 2022 року.

Разом з тим, дослідивши зазначені докази, суд першої інстанції всупереч приписам ст. 94 та абзацу сьомого п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК не надав належної оцінки та не навів мотивів неврахування показань свідка ОСОБА_14 у частині розбіжностей з показаннями свідка ОСОБА_10 та у взаємозв`язку з відомостями, отриманими під час допиту обвинуваченої ОСОБА_6 .

Так, свідок ОСОБА_10 пояснював, що в кінці жовтня 2022 року він зустрів знайому ОСОБА_6 , яка попросила його допомоги у продажу бензопили.

Водночас свідок ОСОБА_14 показував, що до нього зателефонував ОСОБА_10 та запропонував купити бензопилу, яка за завіряннями останнього належала саме йому.

При цьому обвинувачена ОСОБА_6 , надаючи показання в суді першої інстанції, категорично заперечувала свою винуватість у вчиненні крадіжки бензопили у ОСОБА_8 та стверджувала про наявність підстав для обмови її свідком ОСОБА_10 .

До того ж залишились не перевіреними та не спростованими судом першої інстанції й показання обвинуваченої ОСОБА_6 про наявність у неї алібі на момент вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, в суді першої інстанції обвинуваченою ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_7 заявлялось клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для повного з`ясування всіх обставин справи.

Як убачається із звукозапису та журналу судового засідання від 13 лютого 2023 року, у цього судовому засіданні суд першої інстанції розглянув клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 та відмовив у його задоволенні, зазначивши, що за клопотанням прокурора вже встановлено порядок дослідження доказів і з ним погодились обвинувачена та захисник.

Разом з тим, наведені мотиви, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання, на переконання колегії суддів касаційної інстанції, не можна вважати обґрунтованими чи такими, що ґрунтуються на приписах кримінального процесуального закону.

Відповідно ж до пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції

«1. Кожен має право на справедливий … розгляд його справи … судом, …, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення...

3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: ...

(d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; ...».

Водночас у рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово наголошувалось, що визнаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (див., зокрема, рішення у справі «Хан проти Сполученого Королівства» (Khan v. the United Kingdom) пункти 35, 37; у справі «Аллан проти Сполученого Королівства» (Allan v. the United Kingdom) п. 43) (рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України» п. 76).

З огляду ж на те, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 саме показання свідка ОСОБА_10 мають значення т. зв. «вирішального доказу», а всі інші докази або пов`язані з відомостями, повідомленими цим свідком, або взагалі прямо не вказують на причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, та враховуючи приписи пункту 1 та підпункту «d» пункту 3 статті 6 Конвенції і ст. 22 КПК, вказані показання свідка ОСОБА_10 підлягали ретельній перевірці у взаємозв`язку з наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_14 та обвинуваченої, котра стверджувала про непричетність до кримінального правопорушення та наявність у неї алібі на момент його вчинення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів касаційного суду вважає, що всупереч вимогам статей 22, 94, 370, 374 КПК суд першої інстанції не створив необхідних умов для реалізації процесуальних прав стороною захисту, у повній мірі не проаналізував обставин кримінального провадження, не надав оцінки всім доказам у їх взаємозв`язку, зокрема, враховуючи й критерій доведення винуватості «поза розумним сумнівом»,та дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

Переглядаючи вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд хоча й розглянув подану захисником апеляційну скаргу, але належно не перевірив його доводи про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам статей 91, 94, 370 КПК не навів належних і достатніх мотивів на обґрунтування наявності в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та не дав відповідної оцінки зазначеним у вироку доказам у їх взаємозв`язку.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні рішень щодо ОСОБА_6 допущено порушення вищезазначених вимог кримінального процесуального закону, які є істотними і такими, що могли перешкодили судам ухвалити щодо неї законні та обґрунтовані рішення.

Тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судові рішення щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду щодо ОСОБА_6 суд маєвсебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Доводи ж засудженої та захисника про те, апеляційний суд всупереч ст. 405 КПК провів апеляційний розгляд без участі ОСОБА_6 , яка не була доставлена в судове засідання на розгляд апеляційних скарг, чим була позбавлена можливості висловлювати свою думку стосовно вказаних скарг, колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища, або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою - також, у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що предметом апеляційного розгляду були апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора. При цьому в апеляційних скаргах не порушувалось питання про погіршення становища ОСОБА_6 , а тому суд апеляційної інстанції не визнавав участь ОСОБА_6 обов`язковою. Крім того, клопотання від обвинуваченої ОСОБА_6 про її участь при апеляційному розгляді в матеріалах справи відсутні. Водночас в матеріалах кримінального провадження міститься розписка обвинуваченої ОСОБА_17 про те, що вона повідомлена про день та час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, а також міститься заява про відмову від проведення за її участю судового засідання в режимі відеоконференції (т. 2 а.п. 104, 106).

А тому, на думку колегії суддів касаційного суду, розгляд апеляційних скарг без участі обвинуваченої ОСОБА_6 не вказує на наявність порушень вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Звільнити ОСОБА_6 з установи виконання покарань.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3