Справа № 756/7251/23
Номер провадження № 1-кп/756/1311/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 26.02.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000336 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків, Київської області, громадянина України, із вищою освітою, офіційно працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

25.02.2023, близько 21:25 год., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині Гостомельського шосе зі сторони КП «Пуща-Водиця» в напрямку селища Гостомель, на ділянці дороги, що відноситься до адміністративної території міста Києва.

В цей час попереду та праворуч ОСОБА_6 рухався на електросамокаті «Gelius Cross Country» (№ GP-ES5000) по асфальтованому узбіччю Гостомельського шосе, в попутному напрямку із автомобілем «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім того, в цей час попереду по проїзній частині Гостомельського шосе в зустрічному напрямку рухались невстановлені транспортні засоби під керуванням невстановлених водіїв, світло фар одного із яких засліпило водія ОСОБА_4 .

Під час руху ОСОБА_4 допустив порушення вимог пунктів 1.10 термін «узбіччя», 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1 та 19.3 Правил дорожнього руху України:

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку ОСОБА_4 виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині Гостомельського шосе зі сторони КП «Пуща-Водиця» в напрямку селища Гостомель, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. При засліпленні світлом фар зустрічного транспортного засобу ОСОБА_4 не зупинився, не змінюючи смуги руху, та не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, ОСОБА_4 продовжив свій рух, виїхав на асфальтоване узбіччя, яке не призначено для руху транспортних засобів, внаслідок чого 25 лютого 2023 року приблизно о 21 годині 25 хвилин на Гостомельському шосе, поблизу електроопори № 22, на ділянці дороги, яка відноситься до адміністративної території міста Києва, здійснив наїзд на ОСОБА_6 , який рухався на електросамокаті «Gelius Cross Country» (№ GP-ES5000) по асфальтованому узбіччю, попереду, в попутному напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, смерть настала від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, крововтратою і шоком.

Указаними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 25.02.2023, приблизно о 21-00 годині, він їхав на автомобілі додому по Гостомельському шосе. Після КПП він їхав за авто, яке змінило рух, повернувши в лівий бік. На той час йшов дощ, дорога була мокра, калюжі, розмітки не було видно. Їхав він зі швидкістю орієнтовно 60 км/год. Раптово зустрічне авто засліпило його світлом фар, від чого обвинувачений з`їхав вправо та відчув удар. Зупинивши свій транспортний засіб, він вийшов з авто, побачив, що позаду лежить людина, підбіг до нього та почав надавати першу медичну допомогу, викликав швидку допомогу, поліцію. Дорога не було освітлена, самокат, на якому їхав потерпілий не мав фар чи інших світлових приборів, одяг останнього не містив світловідбивачів, через що обвинувачений його не побачив. В середині квітня 2023 року ОСОБА_4 зустрівся з родичами потерпілого, відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду. У вчиненому він щиро кається, повністю визнає свою вину у вчиненому. Крім того, вже після подій цього кримінального правопорушення, у червні 2023 в ДТП загинула його рідна сестра з чоловіком, залишився малолітній племінник сиротою, щодо якого, через притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, опікунство оформила його мати-пенсіонерка, але фактично дитина мешкає разом з ним, він щодо неї піклується та матеріально утримує, маючи своїх двох неповнолітніх дітей.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого, просив суд не позбавляти обвинуваченого волі та права керувати транспортними засобами, призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, приніс вибачення потерпілими, відшкодував завдану шкоду, працює лікарем, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, має відзнаки за професійну діяльність, до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а з червня 2023 року є фактичним опікуном малолітнього племінника після загибелі батьків останнього.

Прокурор у судовому засіданні вважав, що достеменно встановлено, що інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинено останнім, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобом на 3 роки, застосувавши ст.75 КК України, звільнивши від відбуття основного покарання з іспитовим строком на 3 роки. Також прокурор просив скасувати арешт майна, накладений 03.03.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва з транспортного засобу, автомобіля марки «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 та електросамокату «Gelius Cross Country» (№ GP-ES5000). Додаткового просив стягнути з обвинуваченого витрати за проведення експертиз в ході досудового розслідування.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор, як учасник судового провадження також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, і відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення та відшкодував матеріальні збитки на потерпілій. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування її як обставину, що пом`якшує покарання. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора, уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, що було зазначено прокурором в судовому засіданні під час судових дебатів, хоча і не зазначено в обвинувальному акті. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України є щире каяття.

При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України. Принаймні, прокурор про наявність таких обставин не посилався під час судових дебатів, та такі відомості не вказані в обвинувальному акті.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність, а саме, що даний злочин вчинений з необережності, під час його вчинення обвинувачений не перебував у стані алкогольного або іншого сп`яніння. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що завдана потерпілим матеріальна та моральна шкода відшкодована. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, у вчиненому розкаявся, засудив свою протиправну поведінку, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітніх дітей на утриманні. Крім того, ОСОБА_4 працює, позитивно характеризується за місцем мешкання та роботи.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1 КК України, не встановлено.

З урахуванням викладених обставин по справі, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки зі звільненням від його відбуття на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 2 роки.

Санкцією частини другої статті 286 КК України окрім основного покарання, передбачено також додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, суд враховує характер та обсяг допущених порушень Правил дорожнього руху, посткримінальну поведінку обвинуваченого, який одразу після вчинення кримінального правопорушення надав потерпілому допомогу, позицію потерпілих щодо призначення покарання обвинуваченому та у яких відсутні будь-які претензії матеріального та морального характеру. Крім того, суд враховує ту обставину, що обвинувачений має на утриманні та вихованні двох неповнолітніх дітей, а також фактично піклується про малолітнього племінника, який залишився без батьківського піклування після загибелі у дорожньо-транспортній пригоді в червні 2023 року сестри обвинуваченого ОСОБА_4 та її чоловіка - батьків племінника. Крім того, обвинувачений працює лікарем в КНП « Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва», а фактично мешкає в м. Гостомель, для пересування до місця роботи та в зворотньому напрямку, він активно використовує транспортний засіб, а також приймаючи до уваги стан війни в країні, небезпекові для життя та здоров`я людини ситуації, з метою мобільного уникнення яких, а також задля можливості надання необхідної допомоги стороннім особам, вкрай важливо мати змогу вільно пересуватись, в тому числі використовуючи транспортні засоби, суд приходить до висновку про недоцільність застосування до винного такого додаткового покарання як позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № СЕ-19/111-23/10253-ІТ від 30.03.2023 у сумі 1510 грн 24 коп.; на проведення експертизи № СЕ-19/111-23/10250-ІТ від 14.04.2023 у сумі 2868 грн 00 коп., на проведення експертизи № СЕ-19/111-23/20674-ІТ від 25.04.2023 у сумі 1434 грн 00 коп., на користь держави.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.03.2023, на транспортний засіб, автомобіль марки «ВАЗ-21099», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 та переданий на відповідальне зберігання на територію спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих засобів ГУНП у місті Києві - повернути власнику ОСОБА_7 .

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.03.2023, на електросамокат «Gelius Cross Country» (№ GP-ES5000), який належить ОСОБА_6 та переданий на відповідальне зберігання на територію спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих засобів ГУНП у місті Києві - повернути потерпілим.

Речові докази: фрагмент правого протитуманного підфарника автомобіля «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_1 , уламки скла та пластику - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1