ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3089/23 Справа № 210/1979/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого 19.04.2018 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Актюбінська Республіки Казахстан, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 ставить питання про скасування вказаної ухвали суду 1-ї інстанції та ухвалення нового рішення про умовно-достроково звільнити його від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Оскаржувану ухвалу суду вважає незаконною, оскільки дана справа повинна була бути розглянута колегіально суддями, оскільки його засуджено за особливо тяжкий злочин. Вважає, що суд безпідставно звернув увагу, що строк попереднього ув`язнення йому було зараховано до покарання, чим значно скоротило строк відбування покарання. Стверджує, що він несе значно більше моральних страждань, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, а тому виплати за цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди є неможливими. Зауважує, що виконавчий лист не надходив до установи виконання покарання, а тому і відшкодувати матеріальні збитки є неможливим. Вважає, що висновки суду про те, що своєю поведінкою він не довів та не став на шлях виправлення не відповідають фактичним обставинам справи. Просить врахувати, що відбув більше строку покарання призначеного вироком суду; за місцем відбування покарання характеризується добре, на профобліку в установі не перебуває, працевлаштований на виробництві установи; має 2 заохочення та не має дисциплінарних стягнень; бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта»; має охайний вигляд, з представниками адміністрації завжди ввічливий, з іншими засудженими не конфліктує, на критику реагує спокійно; підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та отримує посилки; у скоєному щиро кається; раніше не судимий; має на утриманні батьків-пенсіонерів 1946 року народження, які потребують його піклування та допомоги. Просить звернути увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не звільняє від відбування покарання, а лише надає можливість довести суспільству, що він виправився.

В апеляційній скарзі захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області скасувати в повному обсязі та задовольнити клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям ним строку покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.04.2018 року у справі № 208/360/17. Оскаржену ухвалу вважає необґрунтованою та незаконною, оскільки в ній не зазначені підстави, з яких суд прийшов до висновку, що засуджений не довів свого виправлення, а лише встає на шлях виправлення, що суперечить матеріалам та фактичним обставинам справи. Просить врахувати, що засуджений ОСОБА_8 має на утриманні батьків похилого віку 1946 року народження, раніше не судимий, визнав вину у повному обсязі. Зауважує, що зарахування строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, на що послався суд 1-ї інстанції, жодного відношення до застосування або незастосування положень ст. 81 КК України не має.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів вважає наступне:

ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 квітня 2018 року, за яким його засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі. За правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції закону від 26.11.2015 року, ОСОБА_8 зараховано у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 17.10.2016 року по 20.06.2017 рік включно, а саме одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі. За правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції закону від 18.05.2017 року, ОСОБА_8 зараховано у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили. Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Злочин, за вчинення якого засуджено ОСОБА_8 , віднесено згідно ст..12 КК України до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Так, зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що суд мотивував свої висновки тим, що існування формальних підстав для звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_8 , обумовлених лише відбуттям певного строку покарання та наявності заохочення не дають суду підстав для задоволення заяви ОСОБА_8 .

Врахувавши положення ст. 81 КК України, дані про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, суд 1-ї інстанції прийшов до висновку про відсутність достатніх даних про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому у задоволенні заяви засудженого відмовив.

Відповідно до положень ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. п. 2, 17 Постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 від 20.04.2023 року вбачається, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений набрав 50 балів, тобто не довів своє виправлення, та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення (ст. 81 КК України).

З висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення та визнає свою вину. Засуджений не підтримує стосунки із прокримінально налаштованими друзями та знайомими як в установі, так і на волі, має друзів, соціально контактний та комунікабельний.

Під час відбування покарання в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» характеризується посередньо, стягнень не має, має 1 заохочення. До засудження офіційно не працював. Володіє достатніми професійними навичками для отримання роботи після звільнення. До праці на виробництві установи залучається в цеху ТНП виробничої зони різноробочим. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок не має.

Має бажання підтримувати зв`язки з рідними та близькими, але вони не бажають відновити зв`язки з ним. У засудженого із близьких родичів залишилася донька, але вона відмовилася підтримувати будь-які стосунки з ним після засудження що має негативний вплив на засудженого.

Зі слів засудженого наркотичні речовини не вживав, негативно ставиться до цього. Не в повній мірі усвідомлює вплив вживання алкоголю на життя і здоров`я, а також наслідків від зловживання алкоголем. Можлива зміна поведінки під впливом оточення.

Усвідомлює, що саме треба змінити в житті, але нічого при цьому не хоче робити для втілення. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє як їх втілити в життя.

З витягу протоколу № 16 від 28.04.2023 року засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вбачається, що за наслідками розгляду питання комісією було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, оскільки ОСОБА_8 не довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконання суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого та його захисника про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільній корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; відсутністю трудових порушень тощо.

З наданих матеріалів вбачається, що за весь час відбування покаранння ОСОБА_8 має лише одне заохочення, що не може безсумнівно свідчити про його зразкову поведінку.

Відповідно до матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 має заборгованість зі сплати цивільного позову, присуджених до стягнення вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 19 квітня 2018 року. Факт того, що виконавчий лист не надходив до установи виконання покарання не звільняв засудженого від відшкодування матеріальних та моральних збитків, спричинених потерпілій, у добровільному порядку.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту, що засуджений ОСОБА_8 має на утриманні батьків похилого віку 1946 року народження, які потребують його догляду, не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, наведеному у ст. 539 КПК України, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів. Отже, апеляційні доводи засудженого ОСОБА_8 про істотне порушення судом норм процесуального закону є необґрунтованими.

Аналізуючи наведені дані колегія суддів вважає, що розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що останнім не надано конкретних переконливих даних про те, що процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, із виключенням при цьому ризику вчинення ОСОБА_10 нового злочину.

Доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника про необґрунтованість оскарженої ухвали суду не ґрунтуються на матеріалах справи, а тому ні є слушними. Апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 419, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скаргу засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4