Справа № 759/7386/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5525/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 20.02.2023 Святошинським районним судом м. Києва за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді 160 годин громадських робіт, покарання відбуто повністю, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку у 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_9 , 19.12.2022 приблизно о 23 годині 00 хвилин, прибув з метою вирішення особистого конфлікту до квартири АДРЕСА_2 , де проживав раніше не знайомий йому ОСОБА_7 , який в цей час знаходився за місцем свого проживання в стані алкогольного сп`яніння. Перебуваючи в квартирі ОСОБА_7 між ним та ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочалась сварка, в ході якої ОСОБА_9 побачив у потерпілого мобільний телефон «SАМSUNG Galaxy A 12», з сім - картою мобільного оператору «Київстар» НОМЕР_1 , імеі: НОМЕР_2 , імеі: НОМЕР_3 , s/n: НОМЕР_4 , який знаходився на столі в кухні вказаної квартири. Після чого, ОСОБА_9 , розуміючи, що ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та не може адекватно сприймати його дії, прийняв рішення, щодо таємного викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону ОСОБА_7 , що в той час залишився без нагляду його власника.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 продовжуючи знаходитись в квартирі АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи що в країні введено воєнний стан, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння майнової шкоди, таємно, скориставшись станом алкогольного сп`яніння потерпілого, викрав зі столу в кухонній кімнаті, чуже майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме мобільний телефон «SАМSUNG Galaxy A 12», з сім -картою мобільного оператору «Київстар» НОМЕР_1 , імеі: НОМЕР_2 , імеі: НОМЕР_3 , s/n: НОМЕР_4 , вартістю 3400 гривень 00 копійок.

В подальшому, ОСОБА_9 з викраденим майном, яке належить ОСОБА_7 , покинув приміщення квартири та зник у невідомому напрямку, розпорядившись чужим майном на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати його в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вказує, що суд, призначивши покарання ОСОБА_9 , необґрунтовано дійшов помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання із застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд фактично жодним чином не обґрунтував мотивів такого рішення.

Місцевим судом належним чином не враховано підвищений ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану. Без належної оцінки суду лишилися ті обставини, що з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення обвинувачений використав найбільш несприятливим для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Також, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття.

Прокурор стверджує, що в даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність таких обставин, як щире каяття. А визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинений злочин.

На думку прокурора, виправлення ОСОБА_9 неможливе без застосування до нього реального покарання у виді позбавлення волі. Безпідставне застосування до нього положень ст.75 КК України може викликати в обвинуваченого відчуття безкарності та спровокувати вчинення нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які вважали вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення необґрунтованими, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст.75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, зокрема його молодий вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичному обліку у лікаря-психіатра та нарколога, раніше судимий, а також, що потерпілому було відшкодовано збитки.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, повне визнання своєї вини.

Суд першої інстанції врахувавши характер діянь вчинених обвинуваченим та його особу, призначив ОСОБА_9 покарання, передбачене ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

При цьому зважаючи на ті обставини, що обвинувачений характеризується позитивно та відсутність претензій з боку потерпілого, на думку колегії суддів суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства та застосування до нього положень ст.75 КК України.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції необґрунтовано враховано щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає безпідставним. Адже під час судового розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений повністю визнав свою вину, повідомив обставини вчинення ним кримінального правопорушення та висловив жаль з приводу скоєного. Обставини, які б вказували на його нещирість, на думку колегії суддів, відсутні. Крім того, сторона обвинувачення при розгляді даного кримінального провадження сама вказувала на наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, а також вказала про це в обвинувальному акті.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, зважаючи на вищевикладені обставини.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: