У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, директора ТОВ "Конструктив", зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 жовтня 2023 року включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

підозрювана ОСОБА_6

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою: особисте зобов`язання або домашній арешт (нічний чи цілодобовий, із використанням електронних засобів контролю чи без такого). У випадку залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити розмір застави згідно фактичних можливостей та чинного законодавства в межах санкції. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 жовтня 2023 року включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку захисника, стороною обвинувачення не була доведена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Вважає розмір застави непомірно великою сумою для ОСОБА_6 , оскільки вважає, що судом не враховано її майновий стан, що приводить до неможливості виконання застави.

Також вказує, що всупереч положенням ч. 3 ст. 132 КПК України слідчим не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; а також те, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Разом з тим, вважає, що у клопотанні слідчого не міститься відомостей, які б вказували на те, що будь - якій особі, яка є потерпілою унаслідок кримінальних правопорушень, спричинено шкоду та не обґрунтовано її розмір та не доведено, яка мета досудового розслідування може бути досягнена.

Також, у клопотанні не обґрунтовано наявність інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник зазначає, що копія ухвали була надіслана судом на його електронну адресу 01.09.2023 у відповідь на адвокатський запит від 30.08.2023 року, який доданий до апеляційної скарги.

Тому вважає, що є достатні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

За версією органу досудового розслідування, в період часу з 30.11.2022 року (більш точної дата досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_2 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшої перепродажі особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Вживаючи заходів для досягнення своєї злочинної мети, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 пізніше 30.11.2022 року (більш точної дата досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у невстановленому місці злочинної діяльності залучив ОСОБА_6 , яка є засновником ТОВ «УКР ЮР ТЕХ», який спеціалізується на виготовленні технічної документації на нерухоме майно, а також свого підлеглого ОСОБА_9 .

Своїми умисними діями, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_10 оціночна вартість якої складала 832 500, 00 гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму.

Вказані дії підозрюваної ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 28 ч.5 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у особливо великих розмірах.

Крім того, не зупиняючись на досягнутому, керуючись корисливим умислом ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , та ОСОБА_9 , достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від іменні ОСОБА_10 , тим самим легалізувавши його. Однак, завершити договір купівлі-продажу квартири не надалось можливості, у зв`язку із підозрою нотаріуса, щодо справжності документів на право власності.

Вказані дії підозрюваної ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, використання та вчинення замаху на розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, вчинені особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Також, не пізніше 21.12.2022 року (більш точної дата досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_3 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшого продажу особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Своїми умисними діями, ОСОБА_8 діючи попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_3 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_11 оціночна вартість якої складала 758 500, ОО гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму, який відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України є збитком у великих розмірах.

Вказані дії підозрюваної ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчинене у великих розмірах.

Крім того не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , керуючись прямим корисливим умислом, достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від ОСОБА_11 , тим самим легалізувавши його. Так 25.08.2023 року близько о 12:00 годин ОСОБА_8 ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , прибули до приватного нотаріуса надали документи на вказану квартиру з метою продажу. В свою чергу добросовісний покупець ОСОБА_12 надав також нотаріусу документи, для складання договору купівлі - продажу квартири та в подальшому передав ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 20 500 доларів США( спеціальні несправжні (імітаційні) засоби), за придбання квартири.

Вказані дії підозрюваної ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в якому зазначено, що остання підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .. Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 жовтня 2023 року включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя погоджуючись зі слідчим та прокурором щодо наявності ризиків, передбачених п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин. При цьому, законом не визначено переліку підстав, при наявності яких строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Захисник звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 р. В обґрунтування доводів щодо пропущеного строку зазначає, що несвоєчасно отримав копію рішення суду першої інстанції, копія ухвали була надіслана судом на його електронну адресу лише 01.09.2023 у відповідь на адвокатський запит від 30.08.2023 року. Адвокатський запит міститься в матеріалах справи.

Зазначені в клопотанні обставини, в даному конкретному випадку, апеляційний суд визнає поважними, що є підставою для поновлення строку захиснику на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Що стосується суті прийнятого судом рішення, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість а також фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , відомості щодо особи підозрюваної, яка має постійне місце проживання, працевлаштована, неодружена, утриманців не має, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, які відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих їй злочинах.

Така обґрунтованість підтверджується наступними матеріалами: протоколом обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_4 ; протоколом обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_5 ; протоколом обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 25.08.2023 року; протоколом про хід і результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 11.10.2023 року; протоколом про хід і результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 11.10.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_6 ; попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 ; попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ; відповіддю №3115/02.02.01-40/10/14/23 від 09.08.2023 року з Миколаївської міської ради.

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих ій злочинах, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти», які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять достатні відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих ій злочинах. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу підозрюваної, яка підозрюється у кримінальних правопорушеннях, які вчинені в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує значна ймовірність щодо того, що розуміючи наслідки вчиненого, маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон підозрювана може здійснити виїзд до іншої країни або на непідконтрольну Україні територію, знайома зі свідками та іншими підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні, коло яких на даний час ще встановлюється в ході досудового розслідування, що у сукупності свідчить про існування ризиків переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, в тому числі на території іншої держави, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також колегія суддів вважає доведеним існування ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, враховуючи, що на даний час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії, направлені в тому числі на встановлення інших осіб, причетних до його вчинення, встановлення місцезнаходження документів, у тому числі стосовно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 та враховуючи обізнаність підозрюваної щодо даних про учасників кримінального провадження, та місцезнаходження вказаних документів.

Також слідчий суддя обґрунтовано врахував і той факт, що в ході обшуку у реєстратора Казанківської селищної ради Миколаївської області, яким здійснювалась державна реєстрації права власності на вищевказані квартири, виявлено і вилучено документи щодо інших об`єктів нерухомості у м. Миколаєві, що може свідчити про планування підозрюваною продовжити протиправну діяльність шляхом вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Недостатність застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу обґрунтована наявністю вищевказаних ризиків.

Визначаючи розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваної, фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку, що для забезпечення виконання особою, що підозрюється, покладених на неї обов`язків, необхідно застосувати заставу в розмірі, який перевищує передбачений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України. З урахуванням зазначених обставин слідчий суддя правильно визначив розмір застави- 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у сумі 1 342 000 грн., яка здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на неї обов`язків, гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваної .

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Визначений слідчим суддею ОСОБА_6 розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваної, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Вищенаведені обставини надають достатньо підстав вважати, що тільки застосування відносно підозрюваної ОСОБА_6 , саме такого виняткового найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить належне виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року щодо ОСОБА_6 - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: