Справа № 191/999/20
Провадження № 1-кп/191/104/20
У Х В А Л А

іменем України

29 січня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки останній обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, з яких : два кримінальні проступки, один - тяжкий та один - особливо тяжкий злочини, за які у сукупності законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, репутацію обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжких злочинів, обвинувачується у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння, неодруженого та на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, систематичний характер вчинення кримінальних правопорушень та суспільна небезпечність, три кримінальних правопорушення вчинені із застосуванням насильства відносно потерпілих. Крім того, приймається до уваги й жорсткий характер вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, непоправні наслідки злочину у виді заподіяння смерті людини, а також суспільний резонанс злочину, які в своїй сукупності є достатніми вважати про продовження існування з боку обвинуваченого спроб вчинити дії, передбачені пп.1), 3), 4), 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В даному випадку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає суспільному інтересу. Крім того, гарантії того, що ОСОБА_5 не вчинить інших кримінальних правопорушень, в тому числі аналогічних, наразі відсутні. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спрямований на забезпечення посилення контролю за місцем перебування обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків, а головне в даному випадку попередження та своєчасне припинення вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності та переховування від правосуддя.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора, оскільки вказані прокурорм ризики не обґрунтовані та зазначили, що обвинувачений не буде чинити вплив на потерпілих та свідків, не буде вчиняти інші кримінальне правопорушення.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 30.08.1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальні правопорушення. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» визначає, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Крім того, згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. У справі «Феррарі-Браво проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

При вирішенні заявленого клопотання відносно обвинуваченого, суд враховує встановлені судом підстави обрання останньому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним декількох кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, не має постійного місця роботи та навчання, утриманців не має, не одружений, тобто за місцем проживання у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, раніше неодноразово судимий, але судимість погашена у встановленому законом порядку. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні наявні та продовжують існувати наведені ризики та обставини, що є підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження. За таких обставин підстав для обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу судом не встановлено.

Доводи сторони захисту не зменшують вказаних ризиків та не свідчать про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, а саме до 28 березня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 01.02.2024 року.

Суддя ОСОБА_1