Справа № 1-кп/593/37/2023
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани Тернопільської області в рамках кримінального провадження, внесеного 1 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Божиків Бережанського району Тернопільської області, громадянина України, українця, неодруженого, не працюючого, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Бережанського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 1 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

20 листопада 2023 року прокурор Бережанської окружної прокуратури звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, термін дії якого спливає 1 грудня 2023 року.

У поданому суду клопотанні прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням, проведеним по даному кримінальному провадженню, встановлено, що 29 листопада 2022 року, близько 22 години, між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем с. Квіткове Саранчуківської територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області та ОСОБА_4 , які перебували у житловому будинку за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_1 , виникла раптова словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 , який сидів на кріслі праворуч від нього, та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом наніс ОСОБА_6 один удар кулаком правої руки в область лівої брови, декілька ударів у ліву половину обличчя, один удар у ділянку правої вушної раковини та один удар правою ногою в праву частину тулуба. Внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів по тілу ОСОБА_6 останній впав з крісла на підлогу. Після цього ОСОБА_4 умисно наніс ще численні удари правою взутою ногою по тілу ОСОБА_6 , зокрема, у такі ділянки тіла з правої сторони: тулуба, грудей, живота, верхніх та нижніх кінцівок.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок багаторазової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, у вигляді:

- поширеного синця і крововиливу у м`які тканини лівої половини обличчя; рани зовнішньої частини лівої брови; садна проекції лівого лобного горба; синця повік лівого ока; синця правої вушної раковини;

- закритої травми грудей із численними, повними поперечними переломами правих ребер (у 6-ти місцях), що супроводжувались розривами пристінкового і вісцерального листків плеври, міжреберних м`язів, кровоносних судин та тканини нижньої долі правої легені; поширених (масивних) крововиливів у клітковину правої передньо-бокової поверхні грудей і товщу правого купола діафрагми; поширених синців правої бокової поверхні тулуба (навколо-соскової ділянки, правої підпахвової ямки, поширених синців поперекової ділянки, проекції гребеня крила правої здухвинної кістки);

- закритої травми живота з підкапсулярним крововиливом та надривом правої долі печінки; масивного крововиливу у стінку поперечно-ободової кишки;

- синців - передньо-зовнішньої поверхні середньої третини правого плеча, проекції вертела правої стегнової кістки, передньо-внутрішньої поверхні правого колінного суглоба, передньо-зовнішньої поверхні середньої третини лівого стегна.

Весь комплекс масивних травматичних змін грудей та живота, що супроводжувався масивними крововиливами у м`які тканини, численними переломами кісток скелету, ушкодженнями внутрішніх органів обумовив внутрішню кровотечу і згідно з п.п. 2.1.2 і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких.

Рана обличчя тягне за собою розлад здоров`я понад 6-и але менше 21 дня і за цією ознакою відповідно до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, стосовно живих осіб, належить до легкого із короткочасним розладом здоров`я.

Інші ушкодження синці (кінцівок), стосовно живих осіб, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, та відповідно до п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості належать до легких.

Смерть ОСОБА_6 настала від поєднаної закритої травми грудей та живота з численними переломами кісток скелету та порушенням цілісності тканини правої легені і печінки, міжреберних м`язів та судин, що призвело до масивної внутрішньо-грудної та черевної кровотечі та обумовило різке обезкровлювання організму.

А так як між спричиненням потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ділянки грудей та живота, за вищевказаних обставин, і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, тому ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

2 грудня 2022року ОСОБА_4 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

27 січня 2023року з урахуванням положень ст.ст. 283, 291 КПК України, обвинувальний акт з додатками скеровано до Бережанського районного суду для розгляду по суті.

Крім цього, зважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрювався у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вході досудового розслідування щодо останнього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, в останнє ухвалою Бережанського районного суду від 3 жовтня 2023року обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 1 грудня 2023року.

Щодо наявності обґрунтованої підозри чи обвинувачення, то прокурор у своєму клопотанні зазначив, що положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри чи обвинувачення». В оцінці цього питання належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до частини 5 ст. 9 КПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Ионкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра чи обвинувачення» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стороною обвинувачення в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження додано докази, котрі навіть в сторонньої людини викликають відчуття того, що підозра є обґрунтованою та розумною.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення звинувачення. Саме такий підхід застосовує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року.

У поданому суду клопотанні прокурор зазначив, що відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , вдалось дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності здійснення позапроцесуальних дій зазначеною особою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам переховуватись від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду є те, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого, вид та строк покарання, яке йому загрожує, та бажаючи його уникнути, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами. Окрім цього, існування вказаного ризику підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 зареєстрований та проживає один за адресою: АДРЕСА_1 , немає соціально-сталих зв`язків, оскільки офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей чи утриманців не має, що свідчить про відсутність у нього будь-яких соціальних зв`язків в суспільстві.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вищевикладене свідчить про те, що на даний час заявлені ризики не зменшились, а тому виправдовують подальше застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

У поданому клопотанні прокурор зазначив, що у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 виникла необхідність у його продовженні, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки, ризики, визначені ст. 177 КПК України, які описані в ухвалі суду про обрання, а в подальшому і в ухвалах суду про продовження строку тримання під вартою, надалі продовжують існувати.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, обсягу висунутому йому обвинувачення. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Більш м`який, запобіжний захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, прокурор у поданому суду письмовому клопотанні просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який перебуває у Державній установі «Чортківська установа виконання покарань № 26», строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання, просив його задоволити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечила, вважає його таким, що не підлягає до задоволення, просила суд змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив змінити обраний йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вивчивши заявлені клопотання та думку щодо їх задоволення інших учасників судового розгляду, прийшов до висновку, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, слід продовжити, а клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну обраного щодо підзахисного запобіжного заходу на більш м"який, яким являється цілодобовий домашній арешт, залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов»язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що 2 грудня 2022року в рамках кримінального провадження, внесеного 1 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому до нього під час досудового розслідування, а саме: 3 грудня 2022 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який слідчим суддею Бережанського районного суду було продовжено до 24 лютого 2023 року. Крім вказаного, 21 лютого 2023 року, 19 квітня 2023 року, 14 червня 2023 року, 8 серпня 2023 року та 3 жовтня 2023 року, ухвалами Бережанського районного суду обраний запобіжний захід ОСОБА_4 було продовжено до 20 квітня 2023 року, 18 червня 2023 року, 12 серпня 2023 року, 5 жовтня 2023 року та 1 грудня 2023 року включно.

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

А поскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 1 грудня 2023 року, однак розгляд справи ще не завершено та наведені прокурором у клопотанні ризики є дійсними та триваючими, вони виключають на даний час зміну виду запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який і стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню його у місцях попереднього ув`язнення та будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків для застосування більш м"якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не здобуто, тому суд вважає, що клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Суд також вважає, що продовження обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Крім цього, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку оскільки ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності із ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, він не має неповнолітніх дітей та інших осіб, щодо яких зобов`язаний був би здійснювати опіку чи піклування, а також не має постійного місця роботи, що свідчить про слабку

міцність його соціальних зв`язків в місці його проживання та підтверджує той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду і таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, тому враховуючи зазначене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому такого виду запобіжного заходу є виправданим.

Що стосується клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, то зазначене клопотання слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 201 Кримінально процесуального кодексу передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно частини другої та третьої вказаної статті копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується має надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання мають бути додані: копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

А так як захисником ОСОБА_5 норми вищевказаної статті не виконано, а тому суд не має можливості по суті розглядати заявлене нею в судовому засіданні клопотання, яке навіть не подано у письмовій формі.

Незважаючи на вищевказане, суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обраного раніше до обвинуваченого запобіжного заходу, також розглядав питання про можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, як про це просили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник та, враховуючи наявні ризики та тяжкість вчиненого злочину, прийшов до висновку, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому вважає, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який, яким являється цілодобовий домашній арешт, є безпідставне.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , а також наявність визначених національним законодавством підстав для його утримання під вартою, суд не вбачає протиріччя з європейською практикою розгляду подібної категорії справ, оскільки тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу ( рішення у справі "Летельє проти Франції" ).

А поскільки ризики, які були передумовою обрання до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу продовжують існувати, тому суд прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 25 січня 2024 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197, 199, 201, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Божиків Бережанського району Тернопільської області, у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб - до 25 січня 2024 року включно.

Ухвала підлягає виконанню з моменту її проголошення та діє до 25 січня 2024 року включно.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - залишити без задоволення.

Копії ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику і направити для виконання начальнику ДУ «Чортківська установа виконання покарань» (№ 26) за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено та проголошено о 9 год. 05 хв. 29 листопада 2023 року.

Головуючий суддя: