ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4828/22 Номер провадження 11-кп/814/1631/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000536 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Знаменівка Кіровоградської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, військовослужбовця, призваного під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 на посаді навідника 2-го відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.4 ст. 402 КК України на 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації на посаді навідника 2-го відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 02.05.2022 приблизно о 14.00 год., перебуваючи в пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 у передмісті АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 32-го окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 віл 02.05.2022 № 12 ДСК щодо вибуття в район н.п. Цапівка н.п. Одноробівка -н.п. Баранівка, доведеного до нього в усному порядку, який був виданий уповноваженою особою, в межах своїх повноважень із дотриманням належної форми і порядку його віддання, також ґрунтувався на закону, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, тому своїми діями ОСОБА_8 підірвав боєготовність та боєздатність 3-ї стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, у якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вина ОСОБА_8 в інкримінованому злочині не доведена.

Зазначає, що в судовому засіданні було досліджено повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.08.2022 за № 2104 з якого вбачається, що опитані військовослужбовці 3-ї роти військової частини НОМЕР_1 вказували, що за проходження військової служби за мобілізацією з ними не проводилися бойові злагодження, вони не проходили відповідних тренувань, занять та навчань. Було встановлено, що командування частини НОМЕР_1 недбало ставиться до своїх обов`язків, не проводить бойове відновлення навченості, відповідні заходи та тривалість бойового злагодження, не визначали та не розробляли для проведення тренувань, занять та навчань на весь період бойового злагодження відповідні конспекти, плани та інші документи. Внаслідок ненабуття підрозділами спроможностей виконувати бойові завдання у складі військової частини НОМЕР_1 станом на 28.06.2022 14 військовослужбовців зазнали поранень не сумісних з життям та 30 поранень. В діях службових осіб військової частини вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України. У зв`язку з чим були внесені відомості про кримінальне правопорушення № 00000052 від 01.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 425 КК України.

Також вказав, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 був допитаний як свідок в травні 2022 року, а у червні 2022 року йому була оголошена підозра. Оригінали вказаних документів суду не надавалися, а були надані незавірені копії, які зняті з копії документів, а не з оригіналів. Тому ці докази є недопустимими.

Вказує, що солдати роти у квітні 2022 року не були екіпіровані, та 02.05.2022 рота не була готова до виконання бойових завдань, боєготовність та боєздатність її підірвана.

Тому вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутня вина, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, при цьому захисник прохав призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, є правильним та ґрунтується на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені судом першої інстанції та отримали належну оцінку.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність вини ОСОБА_8 у вчиненому злочині є безпідставними та спростовуються наявними доказами.

Стаття 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.

Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий забов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Безпосереднім об`єктом злочину є установлений порядок підлеглості.

З об`єктивної сторони цей злочин вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.

Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватись не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.

Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_9 , який є командиром 3-ї стрілецької роти 32 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 01.05.2022 від командування батальйону поступив наказ передислокувати 3-тю стрілецьку року 32 окремого стрілецького батальйону до передмістя АДРЕСА_2 , а 02.05.2022 командир ознайомив його з бойовим розпорядженням, який він довів особовому складу роти о 14 годині 02.05.2022. Частина особового складу, зокрема і ОСОБА_8 , відмовилася виконувати даний наказ.

Вказану відмову ОСОБА_8 підтвердили свідки, допитані судом першої інстанції.

Фактично сам обвинувачений не заперечував факт відмови виконувати наказ, мотивуючи це неналежною підготовкою до бойового завдання та екіпіровкою. Проте мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними і для кваліфікації злочину значення не мають.

З огляду на вказане, враховуючи вказані вище докази та докази, досліджені судом першої інстанції в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_8 непокори, тобто відкритої відмови виконувати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Посилання захисника про те, що ОСОБА_8 органом досудового розслідування спершу допитувався як свідок, після чого йому оголошено про підозру, є безпідставним, оскільки будь-якого протоколу допиту ОСОБА_8 , як свідка, матеріали справи не містять, наявні в матеріалах справи пояснення та рапорт ОСОБА_8 не можна вважати допитом як свідка. Більше того, суд, відповідно до ст. 23 КПК України, безпосередньо сприймав пояснення обвинуваченого в судовому засіданні.

Самі матеріали досудового розслідування були отримані слідчими та прокурорами на підставі ухвал слідчого судді про надання тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні командира військової частини НОМЕР_1 , тому підстав вважати їх недопустимими, як зазначає захисник колегія суддів не вбачає.

Крім цього, необхідно зазначити, що на докази, які захисник вважає недопустимими, суд у вироку не посилається.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже судом взято до уваги всі обставини, які враховуються під час призначення покарання. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Доводи сторони захисту про наявність достатніх підстав для застосування ст.69 КК України не відповідають дійсності.

Як випливає зі змісту цієї норми матеріального права, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Однак таких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості скоєного злочину у цьому кримінальному провадженні, немає. Більше того, впродовж судового розгляду ОСОБА_8 свою вину не визнавав та судом не встановлено жодної обставини, яка б пом`якшувала покарання. Не зазначає таких обставин обвинувачений і під час апеляційного розгляду.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам кримінального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для скасування чи зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 10 січня 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

У зв`язку з набранням вироком законної сили, взяти ОСОБА_8 під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 18.12.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4