Провадження № 1-в/204/972/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 у відповідність шляхом визнання ухвали Верховного Суду України від 30.05.2000 такою, що постановлена з істотним порушенням прав людини та її скасування, визнання вироку суду від 14.12.1999 таким, що втратив чинність та його звільнення від відбування покарання

ВСТАНОВИВ

В провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 у відповідність шляхом визнання ухвали Верховного суду України від 30.05.2000 такою, що постановлена з істотним порушенням прав людини та її скасування, визнання вироку суду від 14.12.1999 таким, що втратив чинність, та його звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_7 зазначає, що Верховним Судом України під час розгляду його касаційної скарги на вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999, було порушено його конституційні права, оскільки розгляд касаційної скарги здійснювався без його участі та без адвоката, який здійснював його захист, що в даному випадку є порушенням положень ст.45 КПК України у редакції закону від 1960 року, яка передбачає обов`язкову участь захисника в провадженні щодо особливо тяжких злочинів, санкція статті, яких передбачає довічне ув`язнення. Також зазначає, що вказане порушення є порушенням його права на захист та істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, а саме ст.412 КПК України, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

ОСОБА_7 уточнивши своє клопотання у судовому засіданні, наголосив, що постановлена Верховним Судом ухвала від 30.05.2000, якою вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 змінено в частині покарання, а саме, смертну кару змінено на довічне позбавлення волі, є незаконною, оскільки зазначене судове рішення постановлено з істотним порушенням прав людини, що автоматично тягне за собою втрату чинності вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999, та у відповідності до положень ст.80 КК України, що є підставою для звільнення його від відбування покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_7 уточнив клопотання та просив його задовольнити.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 просив задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 .

Прокурор ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки воно є безпідставним. Зазначив, що ОСОБА_7 відбуває покарання згідно вироку суду, який набрав чинності.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.539 Кримінального процесуального кодексу України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Процесуальний закон, чітко визначає повноваження судів першої інстанції.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.424 Кримінального процесуального кодексу України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Статтею 436 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Таким чином, КПК України не передбачає процедури оскарження рішення суду касаційної інстанції, в тому числі шляхом подачі скарги до суду першої інстанції.

Судом встановлено, що вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року ОСОБА_7 був засуджений за ст.ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «з», «і», 86 ч. 2, 140 ч. 2, 193 ч. 3, 142 ч. 3, 208 КК України до виключної міри покарання - розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 травня 2000 року покарання у виді смертної кари, призначеного вироком Дніпропетровського обласного суду від 14 грудня 1999 року, змінено на довічне позбавлення волі.

Таким чином, ОСОБА_7 скористався своїм правом на оскарження рішення суду від 14.12.1999. Верховним Судом України перевірено доводи його скарги та прийнято рішення.

Станом на 25 жовтня 2023 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вищевказаним вироком суду.

В даному випадку засуджений в своїй заяві ставить питання про скасування рішення суду касаційної інстанції, вважаючи, що таке рішення постановлено з істотним порушенням прав людини, що, на його думку, в свою чергу має необхідність визнання вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 таким, що втратив чинність, та його звільнення від покарання. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що здійснення судового провадження у суді першої інстанції, яким є Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська, регулюється розділом IV Кримінального процесуального кодексу України, та до компетенції Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська як суду першої інстанції не належить розгляд питання щодо скасування рішень суду вищої інстанції, про що просить в своєму клопотанні засуджений ОСОБА_7 . Надаючи оцінку його заяві, колегія приходить до висновку, що позиція засудженого фактично зводиться до незгоди з рішенням Верховного Суду України, яке є в даному випадку остаточним, та не може бути оскаржене. Виходячи з того, що суд процесуально не має повноважень для визнання ухвали Верховного Суду України від 30.05.2000 такою, що постановлена з істотним порушенням прав людини та скасувати її, підстав для приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 у відповідність, так само як і визнання цього вироку суду таким, що втратив чинність, з подальшим звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання, немає.

З урахуванням наведеного, у задоволенні заяви ОСОБА_7 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.12.1999 у відповідність шляхом визнання ухвали Верховного Суду України від 30.05.2000 такою, що постановлена з істотним порушенням прав людини та її скасування, визнання вироку суду від 14.12.1999 таким, що втратив чинність та його звільнення від відбування покарання відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3