КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/588/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 , вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженк у м. Апостолово Дніпропетровської області, українку, громадянку України, із вищою освітою, заміжню, приватного підприємця, мешканку АДРЕСА_1 , не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта у розмірі 13 973 гривні 45 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою і засуджена за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 27 липня 2019 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, керувала автомобілем «Mazda 3 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй на праві приватної власності.

Рухаючись в світлу пору доби на автомобільній дорозі між селом Новий Стародуб та селищем Балахівка, на території Петрівського району Кіровоградської області, з боку села Новий Стародуб в напрямку селища Балахівка, на відстані 870 метрів від дорожнього знаку «Новий Стародуб», ОСОБА_7 , у порушення п. п. 1.2, 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України (п.1.2 В Україні (установлено правосторонній рух транспортних засобів; 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), через власну необережність та недбалість відволіклась від керування транспортним засобом, чим позбавила себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

ОСОБА_7 , рухаючись по вказаній ділянці дороги на вказаному автомобілі, не вибрала безпечної швидкості руху керованого транспортного засобу, не переконалась у відсутності транспортних засобів на смузі зустрічного руху, яким може бути створена перешкода чи небезпека, без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху, у безпосередній близькості із транспортним засобом, який рухався в зустрічному напрямку, виїхала на смугу зустрічного руху при вільній своїй правій смузі руху, чим грубо порушила вимоги п. п. 10.1 та 12.1 ПДР України (п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним).

Здійснюючи рух по смузі зустрічного руху, ОСОБА_7 , не виконавши вимог п. п. 13.1 та 13.3 ПДР (п. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п. 13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху), створила умови при яких відбулось зіткнення з автомобілем «ЗАЗ DAEWOO Т13110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , 1954 року народження, який рухався в зустрічному напрямку.

Такі невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_7 і порушення нею вимог п. п. 1.2, 1.5, 2.3 (б) і (д), 10.1, 12.1, 13.1 та 13.3 ПДР України, згідно із висновком судової інженерно-транспортної автотехнічної експертизи обставин ДТП № 3473/3474/19-27 від 17.09.2019 року, знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом зіткнення транспортних засобів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ЗАЗ DAEWOO Т13110», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 260 від 14.09.2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми черевної порожнини - множинних розривів печінки з явищами внутрішньочеревної кровотечі, закритої тупої травми грудної клітини та грудного відділу хребта - множинних переломів ребер справа та зліва, перелому грудного відділу хребта з ушкодженням спинного мозку, крововиливів у корені легенів, відкритого уламкового перелому правого колінного суглобу, саден лівого коліна, лівого передпліччя, лівого ліктя, губ, носу, обличчя справа, правого зап`ястку, ран правої гомілки, синців лівого зап`ястку, підборіддя, крововиливу у м`які тканини лоба, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що у даному випадку призвели до смерті ОСОБА_8 , смерть якого знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання, застосувати щодо неї положення ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, також не призначати додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вважає, що судом недостатньо враховано всіх обставин, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченої, суд прийшов до помилкового висновку про неможливість її виправлення без ізоляції від суспільства.

Вона повністю визнала свою вину, в тому числі, будучи допитаною в судовому засіданні, щиро розкаялась у вчиненому, вказувала й вказує, що дуже жалкує про те, що сталось, відшкодувала потерпілим спричинену кримінальним правопорушенням майнову і моральну шкоду у повному обсязі. Питання відшкодування спричиненої шкоди нею ініційовано самостійно, ще на стадії досудового розслідування, вона вибачилась перед потерпілими.

Судом не мотивовано належно, з яких причин не враховується така обставина, що пом`якшує покарання, як щире каяття, адже її щире каяття ґрунтується на повному визнанні вини, критичній оцінці своєї поведінки, готовності нести кримінальну відповідальність.

Крім того, вона активно сприяла розкриттю злочину, про що свідчить її поведінка після ДТП, вона надавала правдивих та послідовних показань щодо всіх обставин кримінального правопорушення, як під час досудового розслідування, так і під час судового слідства.

Обвинувачена також просить врахувати, що обставини, які обтяжують покарання, - відсутні.

При цьому, вона не судима, до кримінальної відповідальності та до адміністративної відповідальності не притягалась, виключно позитивно характеризована, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, довгий час перебуває у зареєстрованому шлюбі, має сина, якого вони виростили, має постійну роботу (є ФОП протягом 26 років), є соціалізованою та має активну громадську позицію щодо благодійної та волонтерської діяльності, є суспільно корисним членом суспільства, про що свідчать долучені грамоти, подяки тощо.

На утриманні обвинувачена має матір похилого віку (1947 року народження), яка хворіє на низку хронічних захворювань, а внаслідок отриманих переломів самостійно вільно не пересувається. Обвинувачена надає їй допомогу та наглядає за нею.

Також обвинувачена просить не позбавляти її права керувати транспортними засобами, оскільки її діяльність, в тому числі волонтерська, пов`язана із необхідністю пересуватись наявним транспортним засобом.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила змінити вирок в частині призначення покарання, застосувати стосовно неї положення ст. 75 КК України та не призначати покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні; доведеність винуватості обвинуваченої і кваліфікація її дій не оскаржується в апеляційному порядку.

Тому, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи ОСОБА_7 правильно визнаною винуватою у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть одного потерпілого, а дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України правильно кваліфікованими.

Обвинуваченою оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки ОСОБА_7 вважає можливим і достатнім призначення їй покарання без його реального відбування, із звільненням від його відбування з випробуванням, а також не застосовуючи додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ізч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням..

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, якої пом`якшують покарання, як характеристики особи відсутність судимостей, позитивну характеристику обвинуваченої.

Разом із тим, колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , в тому числі надані суду апеляційної інстанції, інші обставини, передбачені ст. ст. 65-67 КК України, прийшла до висновку, що суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання, не повною мірою дотримався принципів призначення покарання та недостатньо врахував обставини, передбачені ст. ст. 65-66 КК України, і, зокрема, неповно дослідив особу обвинуваченої.

Дійсно, ОСОБА_7 вчинене тяжке кримінальне правопорушення, наслідком якого стали непоправні та тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

Однак, враховується, що дане кримінальне правопорушення характеризується необережною формою вини. Суб`єктивна сторона даного злочину визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними. У зв`язку з цим психічне ставлення особи слід визначати як до факту порушення правил, так і до наслідків цього порушення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, і що безпосередньо зазначено у вироку суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 визнавала впродовж всього провадження, в тому числі в суді першої інстанції, та визнає свою вину у вчиненому, добровільно надавала сталих та послідовних показань з приводу обставин ДТП як вона їх сприймала. Обвинувачена вказувала, що дуже жалкує про вчинене.

Посткримінальна поведінка ОСОБА_7 свідчить про те, що остання не намагалась переховуватись від досудового розслідування, не намагалась приховати ступеню своєї участі у ДТП, надати неправдивих відомостей щодо обставин події або ж викривити такі відомості, надала пояснень з приводу події кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 , на початку досудового розслідування добровільно і з власної ініціативи відшкодувала потерпілим у даному кримінальному провадженні ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) спричинену кримінальним правопорушенням майнову і моральну шкоду у розмірі 15 000 доларів США кожному.

У цьому зв`язку потерпілі не мають жодних претензій майнового та морального характеру відносно обвинуваченої, висловили побажання щодо звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням (аркуші 69, 70 том 2).

Колегія суддів, крім того, не погоджується із висновками суду першої інстанції, що обвинувачена не розкаялась у вчиненому.

Щире каяття не формальна вказівка про визнання своєї винуватості, а дійсне визнання провини, відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає критичну оцінку винуватим своєї протиправної поведінки, її осуд, щирий жаль з приводу вчиненого, бажання залагодити провину, що має підтверджуватись конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, виправити наслідки злочину.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, це певний психічний стан особи винного, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

З огляду на зазначене, можливо прийти до висновку що така обставина як щире каяття встановлена і має враховуватись як обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , при призначенні їй покарання.

Тобто, можливо визнати наявними обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , - визнання нею винуватості, щире каяття та добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченій, - відсутні.

Крім того, як зазначалось вище, слід враховувати й характеристики особи обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_7 виключно позитивно характеризована, є соціалізованою й суспільно діяльною з позитивною направленістю, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, не судима, не притягалась до кримінальної відповідальності.

Відповідно до характеристики по місцю проживання: ОСОБА_7 позитивно характеризована, з 1987 року працювала в Олександрійському ЗЖБ, з 1999 року приватний підприємець, проживає разом із чоловіком, має дорослого сина, який мешкає окремо, із сусідами підтримує добрі відносини, не має конфліктів із представниками влади, скарг на неї не надходило, дотримується суспільно визнаних норм поведінки, активна у суспільному житті, постійно займається волонтерською діяльністю.

Як встановлено, обвинувачена ОСОБА_7 має численні подяки від закладів освіти за майнову підтримку і допомогу (яслі-садок №29 Олександрійської міської ради, дитячий будинок «Перлинка»).

Також, обвинувачена має подяки від помісної церковної громади смт. Пантаївки за допомогу у закупівлі продуктів для ЗСУ.

Обвинувачена активно займається волонтерською діяльністю, має подяки від громадських організацій та об`єднань за значну волонтерську та благодійну допомогу (з початку запровадження воєнного стану у виготовленні білбордів для міста, зборі грошових коштів для придбання автомобіля та комплексу супутникової системи Starlink).

Крім того, має подяки від 3-го стрілецького батальйону, окремого загону спеціального призначення Центрального ТУ Національної гвардії України, військової частини НОМЕР_3 , 69 окремого батальйону тероборони за матеріальну, гуманітарну, благодійну допомогу підрозділам.

/характеристики, подяки аркуші 32, 228, 229-230, 233-242, том 2/

Окрім того, враховується, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_7 знаходиться її матір похилого віку, пенсіонерка ( ОСОБА_11 , 1947 року народження), яка відповідно до рішення лікарської комісії за станом здоров`я потребує постійного догляду - у зв`язку із хронічними хворобами серцево-судинної системи, перенесеною травмою (переломом лівої стегнової кістки зі зміщенням, закритим переломом із вивихом лівої плечової кістки зі зміщенням), оперативним втручанням через отримані травми та після перенесеного інфаркту (аркуші 243-249, том 2).

Слід також врахувати інформацію доповіді органу пробації, згідно із якою: соціально-психологічна характеристика обвинуваченої є дуже позитивною, встановлено, що обвинувачена виказує жаль з приводу вчиненого, усвідомлює наслідки своїх протиправних дій, готова стати на шлях виправлення та відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду. Ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінений як низький, ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінений як низький. Виправлення ОСОБА_7 , за висновком органу пробації, можливе без позбавлення або обмеження волі і не становить небезпеки для суспільства (аркуші 49-53 том 1).

Беручи до уваги наведені норми та положення закону, рекомендації Пленуму, висновки рішень ЄСПЛ, колегія суддів вважає можливим застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України та звільнити її від відбування покарання з випробуванням, надавши обвинуваченій шанс на виправлення та перевиховання без реального відбування покарання, вважаючи, що у конкретному випадку сам по собі вирок служитиме ОСОБА_7 як попередження і що обвинувачена у цьому зв`язку не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання.

Крім того, колегія суддів прийшла й до такого висновку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 та п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суд має враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Отже, з огляду на досліджені та встановлені вище обставини, характеристик особи обвинуваченої, її роду діяльності, колегія суддів також вважає за можливе у цьому випадку не застосовувати додаткове покарання щодо обвинуваченої ОСОБА_7 у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд вважає за можливе та доцільне надати обвинуваченій як приватному підприємцю можливість, використовуючи автомобіль, продовження надання дієвої волонтерської, благодійної та гуманітарної допомоги, здійснення подальшої активної соціальної, громадської діяльності, що тим більше має істотне суспільне значення та є суттєвим під час воєнного стану.

Відтак, зважаючи на зазначене вище, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є слушними, знайшли своє підтвердження, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання, а саме призначення додаткового покарання та застосування положень ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_7 вважати засудженою за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю три роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на засуджену ОСОБА_7 покласти такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4