Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2206/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422-1 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні матеріали судового провадження №935/2206/19 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.11.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів тобто до 26.01.2024 включно.

На вказане рішення захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід для ОСОБА_6 у виді домашнього арешту за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , або на інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням /позбавленням волі.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального Закону. Зазначає, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом наявність обґрунтованої підозри та вину ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Посилається на те, що у випадку обвинуваченого ОСОБА_6 конкретних фактів та доказів для того, щоб не те, щоб продовжувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, а й взагалі його обирати, надано не було, що є порушенням не тільки національних норм права, а й міжнародних. Продовживши обвинуваченому ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід, суд першої інстанції не з`ясував та не навів переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Зазначає, що в ухвалі суду містяться посилання на ті ж самі обставини, які слугували підставами для обрання запобіжного заходу, тобто, без належного доведення підстав продовження відносно обвинувачених виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків за плином часу, сторона захисту приходить до висновку, що таку тривалість тримання обвинувачених під вартою не можна вважати виправданою. Сторона захисту ставить під сумнів ризики, які наведені стороною обвинувачення у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляди тримання під вартою, оскільки відсутні будь-які додатки на підтвердження наявності ризиків. Посилається на те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не виправдане тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт тримання ОСОБА_6 під вартою суперечить Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України та іншим законодавчим актам України. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції не врахував належним чином дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні дружину та малолітнього сина, позитивно характеризується та тривалий час перебуває під вартою та за час тримання під вартою зарекомендував себе добре, умов запобіжного заходу не порушував та не порушує. Вказує, що застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дало б йому можливість влаштуватися на роботу для утримання своєї сім`ї.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просила розглянути її у відсутність як її так і обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_9 надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 без його участі в письмовому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.406, ч.4 ст.422-1 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане провадження в письмовому провадженні.

Перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України та доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження та доводи учасників судового розгляду щодо запобіжного заходу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000155 від 16.05.2019 року відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, п.12, 13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.11.2023 обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26.01.2024 року.

28.11.2023 року у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого спливає, розгляд кримінального провадження триває, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу продовжують існувати.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжкого, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором, обвинувачений ОСОБА_6 проживає за межами Житомирської області, зареєстрований на території АР Крим, тим самим має можливість залишити підконтрольну Україні територію. Також, перед затриманням ОСОБА_6 намагався втекти від поліції на мотоциклі, який використовувався під час вчинення злочину.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зазначення апелянтом про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про безпідставність продовження строку тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю, необґрунтованістю підозри, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду.

Так, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, яка оскаржується захисником в поданій апеляційній скарзі, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції.

ОСОБА_6 не є підозрюваним, а має статус обвинуваченого щодо якого судом здійснюється судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, а тому лише суд, що здійснює судовий розгляд вправі надавати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достатності та приймати рішення доводять чи не доводять вони висунуте обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував фактичні обставини цього кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винним, дані про його особу (беззаперечну високу ступінь суспільної небезпеки останнього), який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме протиправного позбавлення життя людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інші правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Всі викладені апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , які б слугували безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на розумні строки розгляду справи, про що неодноразово нагадувалося в ухвалах апеляційного суду та вказує, що відповідно до ч.4 ст.28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.11.2023, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 26.01.2024, включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :