Дата документу 12.12.2023 Справа № 332/3282/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3282/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/757/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхній Березів, Косівського району, Івано-Франківської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлучений, має середньо-спеціальну освіту, раніше не судимий, проходить військову службу за мобілізацією на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти у військовому звані молодшого сержанта,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 414 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_10 в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник-адвокат ОСОБА_10 , представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 29 серпня 2022 року.

До набрання вироком законної сили, залишено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави 4 839,64 гривень процесуальних витрат (рахунок № UA0008479, одержувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м.Запоріжжя/24060300, МФО:899998, ).

Цивільний позов адвоката ОСОБА_9 , поданий в інтересах потерпілої ОСОБА_8 - задоволений повністю.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 500 000,00 грн.

Скасовано арешт майна, згідно з ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2022 року.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду змінити, призначити йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.414 КК України, у виді позбавлення волі строком 4 роки, звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він повністю визнає себе винним у скоєному злочині, щиро розкаюється у вчиненому, йому дуже жаль родину загиблого. Свою вину у вчиненому злочину він визнав беззаперечно, в порядку ст.349 КПК України просив суд не досліджувати докази у справі, а розглянути її у спрощеному порядку. Цивільний позов у кримінальному провадженні визнав повністю.

Вважає, що вирок суду в частині призначеного покарання є необґрунтованим, а саме покарання є надмірно суворим.

При цьому, суд не мотивував чому необхідно призначити покарання саме на строк 6 років.

Обвинувачений звертає увагу на те, що прокурор під час судового розгляду, з незрозумілих підстав не визнав пом`якшуючі обставини, які були зазначені в обвинувальному акті, який він сам і затвердив.

Обвинувачений зазначає про те, що у потерпілої він просив вибачення, визнав цивільний позов, готовий компенсувати нанесену шкоду, як тільки в нього з`явиться така можливість.

Суд не повністю врахував всі обставини, за яких ним було скоєно злочин та які характеризують його як особу, призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та іншим обставинам справи.

Необхідно врахувати фактичні обставини вчинення порушення правил поводження зі зброєю. Його визнали винним в тому, що він тримав свій автомат АКС-74У в бойовому положенні та знехтував забороною направляти зброю на людей. Він визнає, що ці порушення і призвели до загибелі ОСОБА_12 , його смерть на його совісті. Але ці порушення він допустив, знаходячись в зоні бойових дій, не мав на меті створювати загрозу для своїх побратимів, ніколи ні на кого зброю прямо не направляв, навпаки хотів правильно та сумлінно виконувати свої обов`язки.

Вважає, що зазначені обставини мали б бути визнані судом, як пом`якшуючі, і вплинути на призначений розмір покарання.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду змінити, призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 414 КК України, у виді позбавлення волі строком 4 роки, звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в даній справі суд першої інстанції не врахував під час призначення покарання всі обставини, що мають значення, та характеристики особи обвинуваченого, що призвело до ухвалення необґрунтованого та несправедливого вироку, призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання.

Судом першої інстанції жодним чином не взято до уваги те, що злочин було вчинено ОСОБА_6 безпосередньо в районі ведення бойових дій.

Враховуючи специфіку самого складу правопорушення, передбаченого ст.414 КК України, яка полягає в порушенні правил поводження зі зброєю, захисник вважає, що обставини вчинення такого злочину, а саме причини та умови, в яких особа допускає таке порушення, мають суттєве значення для вирішення питання про те, яке саме покарання буде достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В даній справі причини, які спонукали обвинуваченого ОСОБА_6 порушити правила поводження зі зброєю, його мотиви та умови, в яких він скоїв таке порушення, свідчать про більш низький рівень його суспільної небезпеки, що мало бути визнано судом пом`якшуючою обставиною.

Водночас, зазначені обставини жодним чином не були враховані під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Судом не було жодним чином враховано відношення ОСОБА_6 до військової служби та виконання ним обов`язку захисту Вітчизни (ст.65 Конституції України).

Відношення обвинуваченого ОСОБА_6 до конституційного обов`язку захисту Вітчизни заслуговує на повагу, характеризує його з позитивного боку та має бути враховане при призначенні покарання.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість, не оспорював фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, та не наполягав на досліджені інших доказів у справі, що дало суду можливість на підставі ст. 349 КПК України не досліджувати докази у справі.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав цивільний позов потерпілої.

Зазначені обставини позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 , свідчать про визнання ним своєї вини у скоєному правопорушенні, усвідомленні своєї відповідальності та загалом про можливість його виправлення при застосуванні більш м`якого покарання.

У зв`язку з призначенням занадто суворого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції навіть не розглядав можливість застосування до нього положень ст.69 та ст.5 КК України. При цьому, жодним чином не мотивував своє рішення в цій частині.

Водночас, судом встановлено наявність у ОСОБА_6 двох окремих пом`якшуючих обставин - щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, суд першої інстанції, принаймні мав мотивувати своє рішення про не застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.

Неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбуття покарання (із застосування положень ст.75 КК України) обґрунтовується лише призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком 6 років.

Під час судового розгляду стороною захисту зазначалось про вказані обставини та характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_6 , однак судом зазначеним доводам оцінки надано не було.

В апеляційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 414 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що потерпіла ОСОБА_8 вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.370 КПК України, а призначене покарання за своїм строком є явно несправедливим через м`якість.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , не врахував обставини вчиненого злочину в повній мірі.

Крім того, на переконання потерпілої ОСОБА_8 , злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , а будь-які обставини, які б пом`якшували покарання ОСОБА_6 , відсутні.

Вчинення злочину ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується протоколом огляду місця події від 29 серпня 2022 року, під час якого зафіксовано на столі порожні пляшки від алкоголю, та поясненнями потерпілої ОСОБА_8 про те, що вона розмовляла перед трагедією з чоловіком ОСОБА_12 , який їй повідомив, що з іншими хлопцями, в тому числі ОСОБА_6 , вживають пиво.

ОСОБА_6 визнав вину з розкриттям обставин справи під тиском доказів після вчинення органом досудового розслідування більшості дій, спрямованих на розкриття злочину, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого, не засуджує свою поведінку, вважає, що так сталося через випадковий збіг обставин.

Те, що обвинувачений визнав вину, попросив пробачення у потерпілої, що не узгоджується з його діями, само по собі є не більше, ніж створення формальних умов для мінімізації справедливого покарання.

На переконання потерпілої, ставлення обвинуваченого до скоєного, оцінка ним своїх дій, його поведінка після вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що він навіть не намагався надати допомогу потерпілому ОСОБА_12 , байдуже віднісся до його стану, те, що він майже за пів року не попросив у потерпілої вибачення, не вчинив жодних дій, спрямованих на відшкодування завданих збитків, беззаперечно свідчать про відсутність його щирого каяття.

В діях ОСОБА_6 відсутнє активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він втік з місця події, переховувався, коли його шукали, очевидно з метою приховування стану алкогольного сп`яніння, при першому допиті як підозрюваного відмовився від дачі пояснень (протокол допиту підозрюваного від 30 серпня 2022 року), та вже після того, коли органом досудового розслідування було здобуто всю можливу інформацію, проведено слідчі дії, за наявності оголошеної підозри за ч.1 ст. 115 КК України, почав повідомляти ті відомості, що його виправдовували саме за цією статтею.

Представник потерпілої звертає увагу і на те, що й самі пояснення ОСОБА_6 не послідовні та взаємовиключні, оскільки під час досудового розслідування 12 жовтня 2022 року останній зазначив, що разом з іншими військовослужбовцями вживав алкогольні напої, випив три пляшки пива, а в суді першої інстанції - що не вживав спирті напої.

В судових дебатах прокурор погодився з тим, що в даному випадку відсутні обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 .

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та безпідставно встановив обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Сторона захисту в суді першої інстанції посилалася на те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується як військовослужбовець, має подяки, грамоти, відзнаки.

Потерпіла ОСОБА_8 в жодному разі не применшує заслуг ОСОБА_6 перед Батьківщиною, та не може давати йому будь-якої оцінки в цій частині.

В той же час, в службовій характеристиці обвинуваченого від 29 серпня 2022 року, наданій командиром РВП ОСОБА_13 , зазначено про те, що останній не дуже дисциплінований, до виконання службових обов`язків відносився не завжди сумлінно, військові статути, постанови і обов`язки по займаній посаді та інші нормативні акти повністю не знає, в колективі авторитетом не користувався, через складність характеру, через прояви неконтрольованого гніву вступав у словесні конфлікти, мав незначні дисциплінарні стягнення. Така характеристика є негативна, а не посередня, як визначено судом першої інстанції.

Крім цього, характеристика обвинуваченого як військовослужбовця є тільки однією обставиною, з переліку тих, що визначають структуру особи.

В матеріалах справи немає відомостей про соціальні зв`язки ОСОБА_6 , він розлучений, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра, лікаря нарколога є нормою в суспільстві, а не похвальною відзнакою.

Характеристика за місцем проживання, видана виконкомом Яблунівської селищної ради, в основному стосується діяльності обвинуваченого, починаючи зі школи, та викликає сумніви, оскільки в ній вказано, що громадського порядку він в селі не порушував, а на сайті Судова влада України та ЄДРСР є відомості про те, що ОСОБА_6 (не виключено, що це односельчан і однофамілець), також уродженець с. Вижній Березів Косівського району в селищі Яблунів висловлювався нецензурними словами і образливо чіплявся до громадян, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП.

Потерпіла розуміє, що ОСОБА_6 на даний час є таким, що не притягався до адміністративної відповідальності, однак враховуючи, що подяки та грамоти є за тривалий період, це можна врахувати в рамках відомостей щодо особи винного.

Факт того, що ОСОБА_6 є стрільцем стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти та вчинив грубе порушення правил зберігання та використання зброї, надає кримінальному правопорушенню таких специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно більший.

Стороною захисту не було доведено існування таких чинників, які свідчать про зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та про те, що ОСОБА_6 як особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, заслуговує на поблажливе ставлення.

На думку потерпілої ОСОБА_8 , виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутності обставин, що пом`якшують покарання, наявності обставини, яка обтяжує покарання, призначення покарання у виді позбавлення волі на строк десять років відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

В запереченнях до апеляційної скарги сторони захисту представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9 зазначає, що доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції жодним чином не взято до уваги місце вчинення злочину - безпосередньо в районі ведення бойових дій, спростовуються змістом вироку. Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 , порушуючи правила поводження зі зброєю, керувався намірами забезпечення найвищого ступеня своєї готовності до захисту себе та своїх побратимів, виконання свого обов`язку з захисту Батьківщини, сумнівне та не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 в суді першої інстанції підтвердив, що усвідомлював, що порушення порядку поводження зі зброєю створює небезпеку оточуючим. Сторона захисту вказує на те, що в даній справі, причини, що спонукали ОСОБА_6 порушити правила поводження зі зброєю, його мотиви та умови, в яких скоєно правопорушення, свідчать про більш низький рівень його суспільної небезпеки, що мало б бути визнано судом першої інстанції пом`якшуючою обставиною. Разом з тим, ОСОБА_6 мав можливість належно виконувати передбачені законодавством правила поводження зі зброєю. Як ним не наведено, так і не встановлено існування будь-яких зовнішніх факторів, що спонукали його до такої поведінки. Розвиток ситуації повністю визначався вибраним обвинуваченим на свій розсуд рішенням. Порушення ним правил поведінки зі зброєю не було вимушеним. Існування таких чинників, які свідчать про зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, стороною захисту не було доведено. Твердження захисника ОСОБА_10 про неврахування судом першої інстанції відношення ОСОБА_6 до військової служби та виконання ним обов`язку захисту Вітчизни, є непереконливим, оскільки суд першої інстанції в рамках особи обвинуваченого врахував як його характеристики як військовослужбовця, так і численні грамоти і подяки, що також відображено в оскарженому вироку.

ОСОБА_14 вказує на те, що бажає продовжити військову службу, щоб принести користь державі. Обвинувачений фактично хоче, здійснюючи військову службу, спокутувати свою провину. Хоча військова служба пов`язана з ризиком для здоров`я та життя, передбачає обмеження в реалізації деяких можливостей, для обвинуваченого це повернення у звичний ритм життя, в той час, коли життя ОСОБА_12 закінчилося, а життя потерпілої ОСОБА_8 та її дітей вже ніколи не буде таким як раніше.

Тільки застосування реальної міри покарання у виді позбавлення волі та його невідворотність буде сприяти виправленню обвинуваченого, а також зможе запобігти вчиненню нових злочинів.

Сторона захисту посилається на те, що ОСОБА_6 під час судового розгляду повністю визнав свою провину, не оспорював фактичні обставини справи та не наполягав на дослідженні інших доказів у справі, що дало суду можливість на підставі ст. 349 КПК України їх не досліджувати.

Наведені обставини не більше ніж обрана позиція захисту, яка в першу чергу, відповідала інтересам саме обвинуваченого ОСОБА_6 , а суд, визначаючи обсяг доказів, які підлягають дослідженню, сприяв повній реалізації його прав.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ствердив, що «Правила поводження зі зброєю в Збройних силах України порушують масово».

Таким чином, враховуючи, що кількість злочинів, вчинених військовослужбовцями, зростає, призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки зі звільненням від його відбування не відповідатиме меті кримінального покарання, застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду, створюватиме ілюзію безкарності та підриватиме віру в те, що людина, її життя і здоров`я, є в Україні найвищою соціальною цінністю.

Не зважаючи на заперечення сторони захисту, суд першої інстанції перевірив можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 вимог ст.ст. 69 та 75 КК України, мотивуючи незастосування відсутністю підстав.

На думку прокурора та потерпілої ОСОБА_8 у даному кримінальному, провадженні відсутні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а ті, які визнані судом першої інстанції - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, по своїй суті не є такими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням його індивідуальних особливостей.

Потерпіла ОСОБА_8 вважає, що виходячи із конкретних обставин та тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутності обставин, що пом`якшують покарання, за наявності обставини, яка обтяжує покарання, немає підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання. В такому випадку, застосування вимог ст.75 КК України суперечитиме загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості та обґрунтованості.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 в званні молодший сержант, 28 серпня 2022 року, перебуваючи на бойових позиціях поблизу АДРЕСА_2 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, та правила поводження зі зброєю та маючи можливість належно їх виконувати, діючи зі злочинною недбалістю, порушив правила поводження зі зброєю, а саме без дозволу командира, зарядив закріплений за ним автомат АКС- 74У № НОМЕР_3 , опустивши перевідник вогню до низу у положення «ОД», за рукоятку відвів затворну раму назад, відпустив рукоятку затворної рами, дославши таким чином патрон до патронника, поставив автомат на запобіжник та почав зберігати його в такому режимі.

В подальшому, 28 серпня 2022 року, приблизно о 21:20 годині, перебуваючи в спальній кімнаті домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, та правила поводження зі зброєю, маючи можливість належно їх виконувати, діючи зі злочинною недбалістю, порушив правила поводження зі зброєю, а саме зберігав закріплений за ним автомат АКС-74У № НОМЕР_3 в бойовому положенні, нехтуючи забороною спрямовувати зброю (незалежно від того, заряджена вона чи ні) убік людей, без дозволу командира, взяв у руки закріплений за ним автомат АКС-74У № НОМЕР_3 , який перебував в бойовому положенні, опустивши перевідник вогню до низу у положення «ОД», направляючись до виходу з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , тримаючи автомат у руках, а палець на спусковому гачку, вдарився правим плечем об дверну коробку, через що спустив курок з бойового взводу, внаслідок чого здійснив один постріл у вхідні двері, за якими стояв солдат ОСОБА_12 , в результаті чого останній отримав одне проникаюче наскрізне кульове вогнепальне поранення в область грудей та одне проникаюче сліпе кульове вогнепальне поранення лівого передпліччя, що призвело до смерті потерпілого через розриви внутрішніх органів та масивну крововтрату.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисників, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої; потерпілу та її представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 414 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, згідно з довідкою військово-лікарської комісії є придатним до військової служби, згідно зі службовою характеристикою, наданою командиром РВП ОСОБА_15 від 29 серпня 2022 року, ОСОБА_6 характеризується посередньо, згідно з характеристикою з місця реєстрації, наданою старостою с. Середній Березів від 06 вересня 2022 року, ОСОБА_6 характеризується з позитивної сторони, неодноразово нагороджувався відзнаками Президента України, має безліч подяк та грамот від Державної прикордонної служби України, Яблунівської селищної ради, сільського голови, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос»; згідно з колективним зверненням військовослужбовців, ОСОБА_16 характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставини, на які посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Сукупність вказаних обставин була підставою для висновку суду першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі, але не на максимальний строк, проте, ці обставини, на думку колегії суддів, не є достатніми підставами як для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, на підставі ст.69 КК України, так і для звільнення останнього від призначеного покарання з випробуванням.

Так, згідно із положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, за змістом статті 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження, попередження нових злочинів й виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Водночас, колегія суддів вважає, що фактичні обставини та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_6 злочину та його наслідки, а саме смерть потерпілого, який також був військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, а також те, що за місцем служби обвинувачений характеризується не виключно з позитивного боку, свідчать на користь висновку суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, клопотання від Середньоберезівської Станиці Братства ОУН-УПА, а також звернення військовослужбовців, на які покликається сторона захисту, не спростовують таких висновків.

Підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як про це просить представник потерпілої в апеляційній скарзі, колегія суддів також не убачає, виходячи з усіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, обставин, що пом`якшують покарання, врахованих судом першої інстанції, та відсутність таких, що його обтяжують.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений беззаперечно визнає себе винним, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, в ході судового розгляду (що відображено у обвинувальному акті), а суду - у встановленні істини в справі, фактичних обставин інкримінованого йому злочину не оспорював, що стало підставою для дослідження доказів під час розгляду провадження судом першої інстанції у спрощеному порядку, на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України, позовні вимоги потерпілої визнає повністю, справедливість заявлених позивних вимог не оспорює, що свідчить про те, що обвинувачений критично ставиться до своїх дій та засуджує їх, злочин вчинив уперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, виходячи зі змісту наявних в матеріалах провадження даних, що характеризують обвинуваченого, останній на початку березня 2022 року добровільно вступив на військову службу, має численні грамоти, подяки та нагороди, в т.ч. відзнаки Президента України.

Посилання представника потерпілої на те, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, не є слушними, оскільки на підтвердження такої обставини доказів в матеріалах провадження немає.

Показання ОСОБА_6 , надані останнім під час досудового розслідування (на які посилається представник потерпілої в апеляційній скарзі), не можуть враховуватися судом з огляду на вимоги ч.4 ст.95 КПК України.

Окрім того, згідно з вимогами ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 не інкримінується вчинення злочину у стані сп`яніння, відповідно, вказана обставина не вказана в обвинувальному акті як така, що обтяжує покарання.

Окрім того, враховуючи всі обставини у сукупності, вказані вище, вважати надто м`яким призначене ОСОБА_6 покарання, з огляду на його вид та строк, підстав немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_10 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 414 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4