КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/829/2024 Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України
ЄУН: 752/3231/21 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000932, внесеного до ЄРДР 6 жовтня 2020 року та № 0004930, внесеного до ЄРДР 17 листопада 2020 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою зі змінами обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянка України, українки, з вищою освітою, офіційно непрацююча, заміжня, є матір`ю неповнолітніх дітей 2004, 2009, 2011 року народження (відомості щодо позбавлення батьківських прав відсутні), зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, знята з обліку Печерського РВ м. Києва з питань пробації у зв`язку зі сплатою штрафу 11 липня 2022 року,

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, яким ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком ухвалено виконувати окремо.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора Дронової

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнана винуватою в тому, що обвинувачена 5 жовтня 2020 року о 21.30 год., перебуваючи в торгівельному залі гіпермаркету «Епіцентр», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Кільцева Дорога, 1-Б, вирішила повторно таємно викрасти чуже майно, переконавшись в тому, що за нею ніхто не спостерігає, взяла з торгівельної полиці вищевказаного гіпермаркету засоби індивідуальної гігієни - респіратор ЗМ з клапаном видиху «9322PT/FFP3/UR», у кількості двох одиниць, вартістю 149,15 грн. кожний, та респіратор складний з клапаном «FFP3D», у кількості двох одиниць, вартістю 32,50 грн. за кожний, та, поклавши вищевказаний товар до належної їй сумки, будучи впевненою, що виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до логічного завершення, направилась до виходу з торгівельного залу, де, пройшовши касову зону, не розрахувавшись за вищевказаний товар, з викраденим майном направилась до виходу з приміщення гіпермаркету «Епіцентр», однак, не довела свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівниками охорони, разом з наявним при нею товаром, який остання намагалась таємно викрасти.

Своїми умисними, протиправними діями, що виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_6 , намагалася завдати ТОВ «Епіцентр К», (), матеріальної шкоди на загальну суму 363,30 грн., без урахування ПДВ.

Крім того, 16 листопада 2020 року о 19.10 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину «Велика Кишеня», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Лятошинського, 14, вирішила повторно таємно викрасти чуже майно яке належать ТОВ «Фудком». Реалізовуючи свій умисел, ОСОБА_6 , переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, умисно з корисливих мотивів, таємно викрала товар, а саме: ікру лососеву «Мореход», масою 80 г., вартістю 125 грн.; ікру лососеву «Ключ Владіс», масою 90 г., вартістю 127,97 грн.; ікру лососеву «Камчадал», масою 90 г., вартістю 127,97 грн., які сховала до сумки, яка була при ній. Після чого, зберігаючи при собі викрадений товар, ОСОБА_6 вийшла за межі касової лінії магазину, не розрахувавшись за вище вказаний товар, однак, не змогла довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки вчинений злочин виявили працівники магазину.

Своїми умисними, протиправними діями, що виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_6 , намагалася завдати ТОВ «Фудком» (), матеріальної шкоди на загальну суму 380,94 грн., без урахування ПДВ.

Тобто ОСОБА_6 визнається винуватою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, недоведеному до кінця з причин, які не залежали від її волі.

Цим же вироком вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 , вважаючи вирок незаконним та необґрунтованим, подала апеляційну скаргу зі змінами, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до неї положення ст.ст.75, 76 КК України.

Як зазначила апелянт в зміненій апеляційній скарзі, у вироку суд зазначив, що обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, не встановлено, разом з тим, вона вину визнала повністю, щиро покаялась у вчиненому.

Обвинувачена вважає, що в даному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин у справі та її особи, те, що вона є матір`ю трьох неповнолітніх дітей 2004, 2009, 2011 року народження, поновила свої документи, почала лікування від алкогольної залежності, судом може бути застосовано ст.75 КК України та звільнено її від відбування покарання з випробуванням. Вважає, що покарання у виді позбавлення волі є занадто суворим та невідповідним, нерівноцінним фактичним обставинам справи та вчиненому кримінальному правопорушенню та її особі.

Представники потерпілих юридичних осіб повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, проте, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подали.

Зважаючи на позиці учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного розгляду за відсутності осіб, які не з`явились.

Обвинувачена ОСОБА_6 , надавши пояснення по апеляційній скарзі у попередньому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, за рішенням колегії суддів від 10 січня 2024 року видалена з залу судового засідання у зв`язку з явкою в судове засідання у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши наявні у справі докази, а також додатково надані стороною захисту пі час апеляційного розгляду, обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до матеріалів судового провадження під час судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися, і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2019 року засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, та знята з обліку Печерського РВ м. Києва з питань пробації 11 липня 2022 року у зв`язку зі сплатою штрафу .

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, недоведене до кінця з причин, які не залежали від її волі.

Фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої не оспорюються жодним з учасників судового розгляду.

Що стосується доводів зміненої апеляційної скарги обвинуваченої про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій виду та розміру покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкість вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким; данні про особу обвинуваченої, яка не працює, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судима.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої згідно ст.ст. 66-67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу обвинуваченої, визнання вини у вчиненому, відсутність обставин, що пом`якшує чи обтяжує її покарання, конкретні обставини вчинення злочинів, притягнення до адміністративної відповідальності за дрібну крадіжку після засудження вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченої можливе лише в ізоляції від суспільства, а тому їй слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, з врахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.

Врахувавши правовий висновок Верховного Суду у справі № 760/26543/17 щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що вирок Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, яким ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік підлягає виконанню окремо.

На думку суду, призначене обвинуваченій покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для її виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані, а, окрім того, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій враховані й ті обставини, на неврахування яких посилається обвинувачена у зміненій апеляційній скарзі.

Так доводи апеляційної скарги про щире розкаяння обвинуваченої, на переконання колегії суддів, є непереконливими.

Розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (Постанова Верховного Суду у справі № 199/6365/19).

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_6 , будучи засудженою вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 8 лютого 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу, належних висновків для себе не зробила, неодноразово протягом 2019-2022 років притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП (ас. 66-82 т. 1), вчинила нові кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що обвинувачена не зробила для себе належних висновків, не надала критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Окрім того, на переконання колегії суддів. є непереконливими й доводи обвинуваченої про те, що вона звернулась до медичного закладу з метою лікування від алкогольної залежності, з огляду на поведінку останньої в суді апеляційної інстанції. Окремо колегія суддів враховує, що обвинувачена не працює, вчиняє правопорушення, веде антисоціальний спосіб життя.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої неможливо без ізоляції від суспільства та призначив обвинуваченій покарання, яке відповідає тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та даним про її особу, а також критерію справедливого покарання, вимогам ст. 65 КК України та меті покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а, відтак, апеляційна скарга обвинуваченої зі змінами не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 рокущодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4