КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 11-кп/824/2030/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2022 у кримінальному провадженні №0002662,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2022

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено частково. Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 64 133,32 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 22 серпня 2020 року приблизно о 21:30, перебуваючи в якості ймовірного покупця, знаходячись по вул. Братській, 4 у м. Києві, де попередньо домовився з ОСОБА_8 для огляду його автомобіля «Volkswagen СС», державний номерний знак НОМЕР_2 , який обвинувачений бажав придбати у свою власність, під час спільного огляду транспортного засобу, сів за кермо автомобіля та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння даним транспортним засобом, реалізуючи який, ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом вказаного автомобіля, розпочав рух та поїхав у невідомому напрямку без дозволу власника.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно, всупереч волі власника, вилучив з власності ОСОБА_8 автомобіль «Volkswagen СС», державний номерний знак НОМЕР_2 .

В подальшому ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen СС», спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої керований ним автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2022 в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши останнього від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Судом не враховано належним чином обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також не визнання ним своєї вини у вчиненому, заявлений потерпілим цивільний позов обвинувачений визнав частково, а саме лише в частині спричиненого внаслідок ДТП збитку, однак, навіть за таких обставин, суму спричинених збитків не відшкодував.

Крім цього, на переконання апелянта, судом неправильно застосовано положення ст. 76 КК України, оскільки як вбачається з оскаржуваного вироку на обвинуваченого крім іншого було покладено обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Постановою Верховного суду від 02.11.2023 касаційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволено; ухвалу Київського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Своє рішення суд мотивував тим, що погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції усупереч положенням п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України, повною мірою обставини, зазначені у вироку, не перевірив, а також, належним чином не спростував доводи прокурора щодо безпідставності застосування положень ст. 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 , повідомлений про день та час розгляду справи, до апеляційної інстанції не з`явився, заяв чи клопотань від нього не надходило, що, за умови його належного повідомлення, не перешкоджає перегляду вироку в апеляційному порядку у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється.

З огляду на доведеність винності вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону, зокрема ст. 75 КК України та невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого заслуговують на увагу.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції застосовуючи до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України - звільнення від відбування призначеного покарання формально зазначив про врахування зазначених положень КПК України, не надав їм належної правової оцінки під час постановлення судового рішення.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, повною мірою не врахував тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, обставини його вчинення, зокрема і те, що ОСОБА_7 , умисно, незаконно, всупереч волі власника, вилучив із власності потерпілого ОСОБА_10 , належний йому транспортний засіб.

При цьому суд першої інстанції, хоча і послався у вироку, однак не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_7 , заволодівши автомобілем потерпілого, спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої керований ним автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень.

Судом першої інстанції повною мірою не було враховано і дані про особу обвинуваченого, зокрема, і те, що ОСОБА_7 , вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, не одружений, на утриманні дітей немає, офіційно непрацевлаштований, збитки, заподіяні потерпілому не відшкодував.

Водночас дані щодо особи ОСОБА_7 , на які у вироку посилається суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчать лише про можливість призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 289 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 роки, однак, з огляду на тяжкість вчиненого злочину та вищезазначені обставини кримінального провадження, не є такими, що спростовують доводи сторони обвинувачення щодо безпідставного застосування до засудженого положень ст. 75 КК України.

Отже рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком є необґрунтованим.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції в часитині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню на підставі ст. 413 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку, за яким обвинувачений має реально відбувати покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2022 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ______________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3