ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1728/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/36/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/36/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року про застосування щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,- ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого , погоджене прокурором, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2024 року.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Мотивує скаргу тим, що слідчим до клопотання долучено лише роздруківки негласних слідчих дій та протокол допиту свідка, які не дають змогу встановити обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованих йому злочинів.

Вважає що висновки слідчого судді про існування ризиків знищення доказів, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних та вчинення нових злочинів ґрунтується лише на припущеннях.

Вказує на те що стороною обвинувачення не доведено недостатності застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів оскільки підозрюваний має сім`ю, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні матір, яка є особою з інвалідністю.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчими слідчого управління ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000471 від 22.06.2023 року, у якому ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 КК України (стаття 255 в редакції Закону № 671-IX від 04.06.2020), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України (стаття 311 із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VHI від 22.11.2018), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України (стаття 305 із змінами, внесеними згідно із Законом № 875-V від 05.04.2007; в редакції Закону № 3718-VI від 08.09.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом № 5065-VI від 05.07.2012, № 5460-VI від 16.10.2012, № 770-VIII від 10.11.2015), а саме: у створенні та керівництві злочинною організацією, в організації та керуванні вчиненням незаконного придбання, зберігання, перевезення прекурсорів в особливо великих розмірах з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, в організації та керуванні вчиненням незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, а також в організації та керуванні збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, в організації та керуванні вчиненням контрабанди особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, тобто їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю у складі злочинної організації.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що він є вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, долучених до клопотання, зокрема, даних які містяться у: витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000471 від 22.06.2023 року; рапорті старшого оперуповноваженого УБН ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 20.01.2024 року; протоколі за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 28.12.2023 року та 03.01.2024 року; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо -, відео контролю особи від 22.12.2023 року та 11.01.2024 року; протоколі за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії - обстеження публічно недоступного місця від 20.10.2023 року та 29.12.2023 року; висновках експертів від 05.12.2023 року №СЕ-19/120-23/12547-НЗПРАП, від 15.12.2023 року №СЕ-19/120-23/10883-НЗПРАП та №СЕ-19/120-23/10885-НЗПРАП, від 18.12.2023 року №СЕ-19/120-23/12970-НЗПРАП, від 20.12.2023 року №СЕ-19/120-23/11426-НЗПРАП, від 21.12.2023 року №СЕ-19/120-23/13187-НЗПРАП, від 05.01.2024 року №СЕ-19/120-24/48-НЗПРАП, від 09.01.2024 року №СЕ-19/120-24/38-НЗПРАП, від 10.01.2024 року №СЕ-19/120-24/45-НЗПРАП; протоколах про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 04.10.2023 року, 20.11.2023 року та 13.12.2023 року; протоколах огляду від 29.12.2023 року, 11.01.2024 року та 12.01.2024 року; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо контроль особи від 31.10.2023 року; протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - накладення арешту на кореспонденцію, її огляд і виїмка від 08.12.2023 року, 09.10.2023 року та 30.10.2023 року; протоколі огляду місця події від 22.12.2023 року; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- візуальне спостереження за особою від 27.12.2023 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 12.01.2024 року; протоколі обшуку від 23.01.2024 року.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, колегія суддів враховує те, що Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Конвенції; 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

При цьому, колегія суддів вважає що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів , за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що існують ризики його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлюючи те, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення; незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, який стверджується тим, що на даний час не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані, також ОСОБА_7 може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз на інших підозрюваних з метою введення ними в оману органу досудового розслідування або суду, що спричинить складнощі для подальшого досудового розслідування та унеможливить викриття інших спільників злочинної діяльності підозрюваного, при цьому слідчий суддя вірно врахував те, що ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших підозрюваних і дослідження їх судом; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_9 ніде не працює, постійного законного джерела доходу не має та раніше притягувася до кримінальної відповідальності, а також те, що він підозрюється у вчиненні систематичних та багатоепізодних особливо тяжких злочинів, зокрема у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому колегія суддів приходить до висновку, що є високою ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень у випадку застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою; також існують ризики того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з огляду на те, що на даний час не відшукані психотропні речовини, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, грошові кошти, одержані від їх реалізації, крім цього, оскільки злочинна діяльність ОСОБА_7 тісно пов`язана із мережею інтернет (здійснювалася дистанційним методом із застосуванням конспірації з метою не викриття злочинної діяльності) та вся інформація яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення знаходиться в мережі інтернет, яку можливо видалити дистанційним методом підозрюваний, маючи доступ до інтернет мережі може видалити вказану інформацію, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що ці ризики грунтуються на припущеннях колегія суддів виходить з того що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення, чинний КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Також виходячи з практики ЄСПЛ колегія суддів враховує те, що хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, якщо таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, застосування найсуворішого виду запобіжного заходу є обгрунтованим. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть запобігти настанню існуючих ризиків.

Крім цього, слідчий суддя з урахуванням обставин та наслідків кримінальних правопорушень, вірно не визначив розмір застави, оскільки відповідно до п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України це є його правом щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 .

Наявність у ОСОБА_7 сім`ї, постійного місця проживання та утриманців не є обставинами, які в достатній мірі зможуть запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечити належну поведінку підозрюваного.

З врахуванням того що прокурором доведено обгрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_7 особливо тяжких злочинів, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, а також враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, обсяги діяльності щодо виготовлення та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, її розповсюдження на територію декількох областей, його роль як організатора, колегія суддів вважає що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти настанню доведених прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та на початковому етапі досудовго розслідування вказаний запобіжний захід не порушує право підозрюваного на особисту свободу та сприятиме органу досудового розслідуванню у ефективності його здійснення, в тому числі й щодо відшукання доказів та встановлення причетних до вказаної діяльності осіб.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року про застосування щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді