Справа № 345/2290/19
Провадження № 11-кп/4808/386/23
Категорія ст.124 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2023 року у кримінальному провадженні, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , освіта середньо-спеціальна, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, працюючого апаратником на ТзОВ «Карпатнафтохім», раніше не судимого, громадянина України,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в термін відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 зараховано строк перебування його під вартою в умовах Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі з моменту його фактичного затримання з 20.40 год. 05.03.2019 року до 14.03.2019 року.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 певні обов`язки.

Вирішено цивільний позов прокурора в інтересах Калуської районної ради, Калуської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину, в розмірі 17 596,30 грн.

Постановлено стягнути із ОСОБА_8 на користь держави: 1 570,10 грн. - витрат за проведення експертизи №СЕ-19/109/10-№114БЛ/19 від 21.05.2019 року; 1 570,10 грн. - витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109/10-№111БЛ/19 від 20.05.2019 року; 1 256,08 грн. - витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109/14-252Д/19 від 03.05.2019 року; 1 256,08 грн. - витрат за проведення експертизи № СЕ-19/109/14-251Д/19 від 25.05.2019 року.

Вирішено скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді від 07.03.2019 року та 11.03.2019 року.

Вирішено питання про речові докази.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин:

04.03.2019 року біля 22.00 год. біля будинку АДРЕСА_2 до ОСОБА_10 , який здійснював бортування та заміну колеса в автомобілі марки «Citroen Jumper», підійшов ОСОБА_8 . З приводу з`ясування стосунків, які склалися по відношенню до спільної знайомої ОСОБА_13 у них виник словесний конфлікт, в ході якого обвинувачений ОСОБА_8 умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 удар кулаком руки в ділянку носової п ерегородки, від чого останній впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 кулаками обох рук продовжив наносити ОСОБА_10 множинні удари в ділянки голови, обличчя, спини та умисно наніс удар ножем в ділянку лівої ноги, заподіявши рану в ділянці стегна лівої ноги.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №100 від 19.04.2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення та легкі тілесні ушкодження , які викликали короткочасний розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження.

Не погодившись із вироком суду прокурор Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор вказує на те, що у вироку судом, докладних та переконливих мотивів на спростування доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_8 не мав умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не наведено. Мотиви, викладені у вироку, вказують на те, що аналіз досліджених під час судового слідства доказів проведено односторонньо, а їх юридична оцінка-упереджена.

Наголошує, що суд не взяв до уваги та не надав належної оцінки доказам, які були досліджені під час судового слідства, безпідставно та необґрунтовано послався на одні та відкинув інші докази, не усунувши суперечності. Фактично, суд взяв до уваги лише показання осіб зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_8 свідків ОСОБА_13 та свідків родичів обвинуваченого ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які надали обвинуваченому позитивну характеристику, хоча самі свідками події кримінального правопорушення не були, не надав належної оцінки іншим доказам, які підтверджують їх та узгоджуються між ними.

Апелянт вважає, що вказані твердження суду не відповідають фактичним обставинам справи. Отже, суд не обґрунтував, чому саме він взяв до уваги одні докази, а відкинув інші.

Прокурор зазначає, що мотиви зміни кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення не являються безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверхневими та непереконливими.

Вважає, що суд фактично вийшов за межі своїх повноважень, оскільки поклав в основу вироку ухвалу Калуського міськрайонного суду від 23.06.2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.125 КК України за заподіяння тілесних ушкоджень свідкові ОСОБА_13 , яка у цьому кримінальному провадженні є свідком. Помилково вказано, що кримінальне провадження закрите за п.2 ч.1 ст.29 КК України, хоча в дійсності вказане кримінальне провадження закрите на підставі ст.49 КК України.

Прокурор вказав на те, що з метою доведення злочинного умислу до кінця, спрямованого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_8 кулаками обох рук наніс ОСОБА_10 множинні удари в ділянки голови, обличчя, спини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, перелом передньої стінки правої гайморової пазухи, синця та саден в ділянці голови, крововилив під кон`юнктиву обох очних яблук, обох губ, закриту хребетно-спинномозкову травму з між оболонковою гематомою на рівні 4-го поперекового 2-го крижових хребців, забоєм лівого дуго-апофізарного суглобу на рівні 2-го 3-го поперекових хребців, синця поперекової ділянки зліва.

Крім цього, за допомогою ножа ОСОБА_8 умисно заподіяв удар в ділянку лівої ноги ОСОБА_10 , чим спричинив рану в ділянці стегна лівої ноги потерпілого.

Отже, внаслідок вказаних дій, ОСОБА_8 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та в м`які покриви голови, що згідно висновку експерта №100 від 19.04.2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення; перелому передньої стінки правої гайморової пазухи, закритої хребетно-спинномозкової травми з між оболонковою гематомою, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення; а також перелому кісток носа без зміщення кісткових уламків, ран в ділянці обох кистей, лівого стегна, обох губ, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я; синців та саден в ділянці голови, крововиливу під кон`юнктиву обох очних яблук, синця поперекової ділянки зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Зазначає, що суд мотивував перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст.121 на ст.124 КК України тим, що ОСОБА_8 себе боронив від ОСОБА_10 , оскільки до вказаної події, саме 28.02.2019 року останній наніс тілесні ушкодження ОСОБА_13 , яка є дружиною обвинуваченого та обороняючись від ОСОБА_10 , в руках якого був ніж, вибив його з його рук та наніс ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження за відсутності умислу на їх нанесення.

Прокурор наголошує на тому, що не зрозуміло з яких підстав суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 наносив потерпілому удари інстинктивно, а не умисно. Не зрозуміло чому суд прийшов до висновку, що на судовому слідстві не знайшов факт підтвердження заподіяння ОСОБА_8 потерпілому ножових поранень в ділянку стегна лівої ноги, оскільки на ножах, по яких проводились судові експертизи, слідів крові не виявлено.

Наголошує, що суд у вироку прийшов до висновку, що ОСОБА_10 наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами довідкою №653 від 05.03.2019 року та висновком судово-медичної експертизи від 07.03.2019 року №67, однак стороною захисту не надано вироку, яким би визнано ОСОБА_10 винним за даним фактом.

Мотиви, викладені у вироку суду, вказують на те, що аналіз досліджених під час судового слідства доказів проведено односторонньо, а їх юридична оцінка упереджена.

Апелянт вважає, що суд оцінив кожний доказ з огляду на версію сторони захисту, що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК.

Прокурор наголошує на тому, що суд прийшов до передчасного висновку відносно того, що ОСОБА_8 не мав умислу спричиняти умисні тяжкі тілесні ушкодження. Такі твердження спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 04.03.209 року ввечері в с. Кропивник в автомобілі пробило колесо. До нього підійшов обвинувачений та почав з`ясовувати стосунки. В ході конфлікту ОСОБА_8 наніс йому сильний удар в область обличчя та ножове поранення в область лівого стегна. Причину конфлікту останній не знає. Під час нанесення тілесних ушкоджень періодично втрачав свідомість. Більше місяця перебував на стаціонарному лікуванні.

Наголошує, що судом не взято до уваги показання матері та сестри потерпілого, які бачили на ньому тілесні ушкодження після конфлікту.

Не взято судом висновок експерта №100 від 19.04.2019 року щодо наявності у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Згідно показів потерпілого тілесні ушкодження ОСОБА_8 не наносив.

Перекваліфікацію дій ОСОБА_8 із ч.1 ст.121 на ст..124 КК України вважає передчасною, а тому вирок суду підлягає скасуванню.

Наголошує, що у вироку суд не мотивував чому певні докази не взято до уваги та не дано їм оцінки під час перекваліфікації правопорушення.

Прокурор наголосив на тому, що характер, жорстокість та кількість тілесних ушкоджень свідчать про прямий умисел ОСОБА_8 на заподіяна тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Вважає висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані необхідної оборони передчасним, необґрунтованим та виходить тільки з показань сторони захисту, а суд першої інстанції зайняв односторонню та упереджену позицію. А тому, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 не було, яка потягнула пом`якшення кримінально-правового становища обвинуваченого.

Вказує, що при призначенні покарання суд вказав, що враховує як пом`якшувальну обставину щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Вказує, що обставину щирого каяття судом враховано передчасно, оскільки обвинуваченим було лише частково визнано вину, а у своїх показаннях ОСОБА_8 підтвердив обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме таких, які зазначені в обвинувальному акті.

Вчинений злочин є тяжким, за яке передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку. Прокурор вважає,, що необґрунтована перекваліфікація дій ОСОБА_8 та призначення покарання за ст..124 КК України, призвела до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання 5 років позбавлення волі.

Не погоджуючись із вироком суду потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в які вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідністю висновків суду фактичним та встановленим обставинам під час судового розгляду.

Потерпілий наголошує, що згідно показань обвинуваченого, який вину у заподіянні йому тяжких тілесних ушкоджень визнав, не заперечив, що дійсно наніс тілесні ушкодження, але у відповідь на нібито його протиправні дії. Суду пояснив, що конфлікт виник через переслідування та напад на його дружину ОСОБА_16 , яку я під час нападу наколов невідомою речовиною,ь а також через нібито його неодноразові погрози вбивством. Зазначає, що обвинувачений пояснив, що коли він підійшов до потерпілого, то ОСОБА_10 перший накинувся на нього із загостреним предметом, який він в мене вибив з рук і відкинув в сторону, та з метою самозахисту почав наносити удари в різні ділянки тіла, завдавши тілесні ушкодження.

Потерпілий також зазначив, що свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що зустрічалась із ОСОБА_10 , і через розірвання стосунків він 28.02.2019 року у неї на подвір`ї спричинив їй тілесні ушкодження, про що підтвердила і її мати.

Наголошую, що із наведених даних та показань осіб, які фактично виступали на стороні обвинувачення встановлено, що конфлікт між ним та ОСОБА_13 виник 28.02.2019 року, а він постраждав 05.03.2019 року.

Стверджує, що твердження суду про те, що ОСОБА_8 захищався від його посягань не підтверджується жодними доказами, не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи щодо відсутності у ОСОБА_8 умислу не спричинення йому тілесних ушкоджень такого ступеня тяжкості.

Потерпілий вважає, що внаслідок вільного трактування судом обставин, які були встановлені судом, призвело до застосування щодо обвинуваченого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Звертає увагу на те, що оборона не може вважатися правомірною, коли посягання закінчилось і небезпека вже не загрожує особі. Момент фактичного закінчення суспільно небезпечного посягання свідчить про те, що в застосуванні заходів захисту явно відпала потреба. Для притягнення особи за ст..124 КК має бути встановлено і доведено, що посягання почалося, триває і потребує негайного відвернення. Обвинувачений застосував заходи для припинення такого посягання на нього, проте зазначені заходи перевищують межі необхідної оборони, тобто він заподіює шкоду, яка є надмірною, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу потерпілого, в яких зазначає, що доводи наведені в апеляції не містять конкретних обґрунтувань істотного порушення кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне рішення у справі.

Наголошує, що саме ОСОБА_10 тривалий час переслідує його з дружиною та погрожував фізичною розправою, про що ствердили свідки в суді. Потерпілим не зазначено, що саме 04.03.2019 року в пізній час він знаходився поряд із будинком ОСОБА_13 як і чотири дня до того 28.02.2019 року, коли напав на ОСОБА_13 та вколов з шприця невідомою речовиною. Потерпілим не пояснено суду, з якою метою він опинився 04.03.2019 року у пізній час в темному місці поряд з будинком ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_8 наголосив, що саме потерпілий напав на нього з ножем та поранив праву руку, що підтверджується довідкою №653 від 05.03.2019 року, висновком СМЕ №67 від 07.03.2019 року та показаннями свідків.

Зазначив, що потерпілий приїхав на четвертий день після нападу на його майбутню дружину будучи озброєним, що підтверджується результатом огляду місця події від 05.03.2019 року, зокрема виявлено револьвер з позначенням Cal 4mm Flobert Made in Turkey Ekol Viper 2,5 E VP-1061386, який є справний та придатний для стрільби згідно висновку експерта №СЕ-11010-№111БЛ/19, наявні 6 набоїв, 2 гільзи, молоток з дерев`яним руків`ям, ніж з надписом Князь, відео реєстратор, 6 загострених металевих зірочок з прив`язаним дротом до кожної. Наголосив, що ОСОБА_10 суду не поясним походження зброї та наміри щодо її використання.

Наголосив, що він не заперечував, що наніс озброєному ОСОБА_10 ряд ударів голіруч, дійсно спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, захищаючи себе від його агресивних насильницьких протиправних дій.

Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що саме ОСОБА_10 переслідував його та ОСОБА_13 , саме він погрожував вбивством і здійснив реальний напад на його дружину і перебування пізно ввечері поряд з його будинком було не випадковим. До того моменту поки потерпілий не накинувся на нього і не поранив його, в нього не було наміру з ним битися , тим більше спричиняти йому шкоди. Все, що сталося 04.03.2019 року є спонтанними рефлекторними вчинками. Він усвідомлює, що наніс ударів ОСОБА_10 , мав вчасно зупинитись, після того як вибив з його рук ніж, проте цього не зробив, та готовий за це нести відповідальність.

Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 та залишити в силі вирок суду щодо нього.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілого. Вважає, що суд повно та неупереджено встановивши фактичні обставини справи, дав їм правильну оцінку. При оскарженні вироку апелянти не зазначили, які докази були відхилені судом, які встановлені судом обставини суперечать фактичним обставинам справи або іншим доказам, що містяться в матеріалах справи та були досліджені судом, а тому такі доводи вважає безпідставними.

Наголошує, що аналіз доказів, зібраних у кримінальному провадженні, свідчить, що характер потерпілого ОСОБА_10 був таким, що обвинувачений усвідомлював реальну загрозу для свого життя та здоров`я, тому ОСОБА_8 діяв з метою самозахисту протиправних дій потерпілого. Не маючи умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, він перевищив межі необхідної оборони і заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які явно не відповідали небезпечності посягання.

Зазначає, що судом враховано, а апелянтами не спростовано, що право на необхідну оборону у ОСОБА_8 виникло з моменту озброєного, раптового нападу на нього потерпілим, який реально наніс його ножове поранення, що підтверджується відповідними доказами у справі.

Відомості про те, що обвинувачений зазнав фізичного насильства саме з обставин нападу на нього потерпілим ОСОБА_10 . Факт нападу саме ОСОБА_10 на ОСОБА_8 і заподіяння йому поранень, обвинуваченням не спростовано.

ОСОБА_10 тривалий час переслідував ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , погрожував фізичною розправою, про що ствердили свідки в суді, свідок ОСОБА_17 зверталась за допомогою у спілку ветеранів АТО. Потерпілий в суді не заперечив та не спростував факти переслідувань, погроз і насильства щодо ОСОБА_13 , про що ствердили свідки в суді. Також прокурором та потерпілим не висловлено клопотань про визнання недопустимими такі докази. Допит свідків проведено судом пд. присягою, будучи упередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Тому суд об`єктивно постався на показання свідків та прийшов до висновку про те, що ОСОБА_10 дійсно тривалий час активно створював умови, за яких обвинувачений був упевнений у наявній небезпеці для свого життя і здоров`я та його майбутньої дружини ОСОБА_13 .

Сторона захисту наголошує, що в підтвердження свої погроз потерпілий ОСОБА_10 за чотири дні до вказаної події, здійснив фізичне насильство над ОСОБА_13 , що мало місце на її подвір`ї у вечірній час, після того як потерпілий виманив ОСОБА_13 з будинку, після чого побив її та вколов невідомою речовиною. Ці обставини перевірені судом в межах розгляду кримінального обвинувачення ОСОБА_10 , яка закрита за спливом строку притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі заяви ОСОБА_10 , тобто потерпілий уникнув відповідальності за скоєне, про що відомо апелянтам. Тому посилання прокурора про те, що суд зіславшись на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 23.06.2021 року вийшов за межі повноважень є безпідставним, оскільки саме це рішення суду, яке набуло законної сили, безсумнівно підтверджує факт уже реалізованої поведінки потерпілим погрози щодо фізичного насильства над близькою людиною ОСОБА_8 .

Сторона захисту також наголошує на тому, що прокурор в апеляційні скарзі у формулюванні обвинувачення не зазначив мету, за якої автомобіль ОСОБА_10 опинився на проїзній дорозі, неподалік будинку його попередньої жертви у пізній вечірній час, будучи озброєним, при тому що раніше висловлював погрози фізичної розправи.

Отже, на думку сторони захисту ОСОБА_8 , сама обстановка, попередні погрози фізичною розправою та фізичне насильство щодо дружини обвинуваченого, непередбачуваність розвитку подій, давали ОСОБА_8 підстави вважати дії ОСОБА_10 загрозливими та небезпечними для нього. Крім цього, потерпілий застосував до обвинуваченого насильство поєднане із використанням небезпечного предмету ножа, а тому у ОСОБА_8 були підстави сприймати дії ОСОБА_10 як загрозу для свого життя та здоров`я.

Адвокат ОСОБА_9 звертає увагу на те, що обвинувачений під час досудового слідства, так під час судового розгляду, дотримувався послідовної позиції, наполягаючи на тому, що він першим не починав конфлікт, першим не наносив удари ОСОБА_10 , який попередньо погрожував фізичною розправою, а лише захищався від неправомірних дій останнього, які виразились у нападі на нього і поранені ножем, тому перебував у стані необхідної оборони, оскільки відчував загрозу свого життя.

Наголошує, що потерпілий не надав відповіді на всі запитання, а його показання в частині переслідування, погроз і вчиненого ним фізичного насильства відносно ОСОБА_13 та інших фактів, що стосуються подій 04.03.2019 року, суперечать показанням свідків, результатам огляду місця події та висновкам судових експертиз та іншим доказам.

Зважаючи на те, що показання обвинуваченого та потерпілого в частині подій, що стосуються того, хто розпочав конфлікт, хто на кого напав, обставин нанесення тілесних ушкоджень, явно суперечать один одному, а самі особи є зацікавленими і мають протилежний процесуальний інтерес, для вирішення питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та прийняття рішення про достовірність однієї з повідомлених версій подій, показання потерпілого та обвинуваченого судом оцінено виключно у сукупності з іншими дослідженими судом доказами.

Тому, вважає твердження прокурора про однобокість та упередженість суду є безпідставними.

Щодо обґрунтованості висновків суду, сторона захисту зазначила, що прокурором сформульоване обвинувачення не конкретно, не зрозуміло в який момент і звідки у ОСОБА_18 взявся ніж, якщо згідно обвинувачення він наносив удари потерпілому кулаками обох рук в голову , обличчя та спину. Потерпілий також з приводу цього не надав пояснень. Крім того, як зазначено у висновку судово-медичної криміналістичної експертизи №76 від 23.04.2019 року поранення ноги ОСОБА_10 могло бути спричинено клинком ножа із графіруванням «Князь», вилученого в автомобілі потерпілого і на поверхні якого, за даними експертизи №52 від 25.03.2019 року крові ОСОБА_8 , який вже мав поранення правої руки не виявлено. Суперечності і розбіжності у поясненнях обвинуваченого та потерпілого не усунуто, при цьому потерпілий відмовився від надання показань з приводу даного предмета. Злочину ножа. Згідно висновку СМЕ №100 від 10.04.2019 року експертом не встановлено механізм і строк різаної рани на нозі ОСОБА_10 та кистях рук. На ножі із надписом Князь слідів пальців рук взагалі не виявлено згідно висновку експертизи №СЕ19/109/14-251Д/19.

Наголошує, що під час досудового розслідування ОСОБА_10 відмовився від проведення одночасного допиту з ОСОБА_8 , слідчий експеримент за участі потерпілого для перевірки його показань не проводився.

На місці події виявлено декілька недопалків з біослідами ОСОБА_10 , як було встановлено висновком експерта №54 від 08.04.2019 року, що свідчить, що потерпілий після побиття ОСОБА_8 , перебуваючи при свідомості, провів певний час, але що він робив в цей час слідством не було встановлено. Дані відеорестратора автомобіля ОСОБА_10 не перевірено.

Вважає показання обвинуваченого достовірними в тому, що після бійки від відійшов від ОСОБА_10 , спостерігав за ним, а переконавшись, що потерпілий зайшов в салон автомобіля та став палити, будучи переконаний про задовільний стан потерпілого, залишив місце події і пішов до брата.

Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, суд обґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.1 ст.121 КК на ст..124 КК України.

Наголошує, що ОСОБА_8 не ухилявся від відповідальності, згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, визнано його визнання вини та сприяння встановлення істини по справі. ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений. Позитивно характеризується на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, має постійне місце роботи, від часу вчинення кримінального правопорушення не вчинив жодних правопорушень., утримує перестарілого батька, не зловживає алкоголем, потерпілий підтвердив, що ОСОБА_8 просив у нього вибачення.

Просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг потерпілого та прокурора, вирок суду залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання 5 років позбавлення волі. Окрім того, прокурор не заперечував щодо задоволення апеляційних вимог потерпілого.

- потерпілий ОСОБА_10 та його представник ОСОБА_11 підтримали вимоги поданої потерпілим апеляційної скарги, не заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційних вимог прокурора та потерпілого, просили вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та подані на них заперечення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив вирок з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та допустив суттєві суперечності у своїх висновках.

Так, встановлені судом фактичні обставини вчиненого правопорушення свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, потерпілому ОСОБА_10 .

Зокрема, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_10 удар кулаком руки в ділянку носової перегородки, від чого останній впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_8 кулаками обох рук продовжив наносити ОСОБА_10 множинні удари в ділянки голови, обличчя, спини та умисно наніс удар ножем в ділянку лівої ноги, заподіявши рану в ділянці стегна лівої ноги.

Суд першої інстанції встановив, що внаслідок умисних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №100 від 19.04.2019 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення та легкі тілесні ушкодження , які викликали короткочасний розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження.

Встановлені судом фактичні обставини вчиненого правопорушення свідчать про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 були правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.121КК України, якою передбачена кримінальна відповідальність за умисне завдання тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

Разом з тим, в подальшому, суд першої інстанції, допускаючи істотне протиріччя у своїх висновках, вказав, що в ході судового розгляду не було доведено наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та вказав, що обвинувачений, вчиняючи правопорушення, діяв інстинктивно, перебуваючи у стані необхідної оборони і перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Суд першої інстанції зазначив, що судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 04.03.2019 року підійшов до ОСОБА_10 , який знаходився на ґрунтовій непроїзній дорозі біля свого автомобіля неподалік дому ОСОБА_13 , з наміром з`ясування причин вказаних вище злочинних дій ОСОБА_10 відносно своєї дружини ОСОБА_13 , що мали місце 28.02.2019 року, однак останній у відповідь вхопив предмет схожий на ніж та накинувся на ОСОБА_8 , поранивши йому при цьому кисть правої руки. Після того, як ОСОБА_8 , захищаючи себе, вибив з рук ОСОБА_10 предмет схожий на ніж, останній продовжував погрожувати ОСОБА_8 та намагався взяти із салону свого автомобіля іншу зброю.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вказав, що вчиненню кримінального правопорушення передувала неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_10 , а саме намагання завдати обвинуваченому ОСОБА_8 удар ножем, а також його злочинні посягання та переслідування дружини обвинуваченого ОСОБА_13 .

Суд першої інстанції також вказав, що характер та локалізація тілесних ушкоджень свідчать про відсутність у обвинуваченого конкретного умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вищевказані висновки суду першої інстанції істотно суперечать встановленим ним обставинам вчиненого кримінального правопорушення та викладеному в мотивувальній частині судового рішення формулюванню обвинувачення, визнаного доведеним.

Крім того, суд першої інстанції вказавши на відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень , кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 124 КК України, якою передбачена кримінальна відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

Колегія суддів неодноразово вказувала на те, що обвинувальний вирок не повинен містити суперечливих та непослідовних висновків, які ставлять під сумнів правильність встановлених судом фактичних обставин вчиненого правопорушення, доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину та правомірність правової кваліфікації дій обвинуваченого відповідно до вимог кримінального закону.

Зазначені порушення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Допущені судом взаємовиключні правові висновки та невідповідність судового рішення вимогам кримінального процесуального закону свідчать про незаконність ухваленого судом обвинувального вироку та необхідність його скасування і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те. що вищевказане кримінальне провадження перебувало на розгляді у Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області з 31.05.2019 року, що свідчить про явне порушення судом розумних строків розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог Конвенції з прав людини розгляд кримінального провадження повинен відбутися у розумні строки, які визначаються складністю справи, поведінкою учасників судового засідання, значущістю питання та іншими обставинами, які об`єктивно можуть впливати на тривалість розгляду кримінального провадження.

Так, недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен, діючи з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження та прийняти ефективні заходи щодо розгляду кримінального провадження по суті та постановити обґрунтоване, законне та справедливе судове рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 травня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5