ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власник майна - ОСОБА_7 ,

представника

власника майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Верба-ВВ» - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2023 року про накладення арешту на майно (кримінальне провадження 0000333 від 23.11.2021),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2023 року задоволено клопотання старшої слідчої СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, яке належить юридичній особі щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру - ТОВ «Верба-ВВ», та накладено арешт на грошові кошти, що розміщені на банківських рахунках № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Кредобанк» та НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ АБ «Укргазбанк».

Своє рішення суд мотивував тим, що матеріалами провадження доведено наявність обґрунтованих підстав для накладення арешту на грошові кошти, які розміщені на вказаних вище банківських рахунках, з метою забезпечення можливої конфіскації майна у кримінальному провадженні №0000333 від 23.11.2021 за ч. 1, 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України, а тому є необхідність у їх збереженні шляхом накладення арешту.

Не погодившись з оскарженою ухвалою, представник власника майна оскаржує її з мотивів незаконності, необґрунтованості та невідповідності вимогам КПК України.

Насамперед апелянт вказує на допущення слідчим суддею ряду процесуальних порушень, зокрема, оскаржувана ухвала не містить належного мотивування щодо причин неповідомлення представників вказаного товариства про розгляд клопотання про арешт майна. Також в ухвалі від 27.07.2023 не зазначено строк дії вжитого заходу, що, на переконання представника ТОВ «Верба-ВВ», є грубим порушенням матеріальних та процесуальних прав вказаної юридичної особи та ставить власника майна у невизначене становище.

Щодо обґрунтованості накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках, апелянт вказує про відсутність законних підстав для такого заходу забезпечення кримінального провадження, адже ні слідчим, ні прокурором не доведено його мету, як це передбачено ч. 2 ст. 170 КПК України.

Зауважує, що у клопотанні слідчого так і в ухвалі слідчого судді не зазначено на який саме розмір грошових коштів необхідно накласти арешт, що на переконання апелянта, є порушенням вимог КПК України.

Також апелянт вказує про неспівмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, адже грошові кошти, які містяться на арештованих банківських рахунках, є власністю ТОВ «Верба-ВВ», а не індивідуальною власністю підозрюваної. Крім цього, арешт вказаних рахунків унеможливить подальшу підприємницьку діяльність товариства, призведе до затримки по виплаті заробітної плати та несплату податків та зборів до бюджету.

Беручи до уваги вказане вище, апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою у задоволенні клопотання старшої слідчої про накладення арешту відмовити.

Одночасно з апеляційними вимоги апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, адже повний текст оскаржуваного рішення представник власника майна отримав лише 07 серпня 2023 року, а самий розгляд справи відбувся без його участі та повідомлення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, власника майна, представника ТОВ «Верба-ВВ», які підтримали апеляцію останнього і просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу і просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала була ухвалена без виклику представника ТОВ «Верба-ВВ», копію повного тексту представник апелянта отримав лише 07 серпня 2023 року. Представником ТОВ «Верба-ВВ» апеляційну скаргу подано 11 серпня 2023 року, тобто у 5-ти денний строк з моменту отримання, передбачений ч. 2 ст. 395 КПК України, таким чином апелянтом строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого суді Луцького міськрайонного суду від 24 липня 2023 року не пропущено.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна(ч. 10 ст. 170 КПК України).

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд доходить висновку, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваного рішення вказані вимоги закону дотримані.

Як вбачається з матеріалів провадження, які були дослідженні слідчим суддею, слідчим управлінням ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000333 від 23.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України, у якому 10.07.2023 повідомлено про підозру ОСОБА_10 , яка будучи уповноваженою особою ТОВ «Верба-ВВ» на підставі установчих документів юридичної особи, вчинила від імені товариства та в її інтересах кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.209 КК України.

В клопотанні про арешт майна зазначається, що особи, які здійснюють фактичне керівництво діяльністю ТОВ «Верба-ВВ» створили план щодо виведення грошових коштів з банківських рахунків вказаного товариства. До вказаної злочинної діяльності невстановлені досудовим розслідуванням особи залучили підозрювану ОСОБА_10 , яка мала вчиняти удавані правочини з фізичними особами підприємцями, на підставі яких в подальшому мали здійснюватися фінансові операції з переказу грошових коштів з банківських рахунків ТОВ «Верба-ВВ» на банківські рахунки вказаних вище приватних підприємців в якості оплати за поставку товару, який фактично не поставлявся, оскільки підприємницькою діяльності зазначені особи не займалися.

Так для реалізації даного злочинного плану, підозрювана, будучи тимчасово виконуючою обов`язки директора ТОВ «Верба-ВВ», діючи від імені та в інтересах очолюваного нею товариства, на підставі попередньо підроблених товарно-транспортних накладних, складених нібито на виконання удаваних договорів купівлі продажу з фізичними особами підприємцями, неодноразово здійснювала фінансові операції щодо переказу грошових коштів з банківських рахунків ТОВ «Верба-ВВ».

Враховуючи наведенні обставини вчинення кримінального правопорушення та надані стороною обвинувачення докази, на переконання апеляційного суду, є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які містяться на арештованих банківських рахунках, в рамках даного досудового розслідування можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Таким чином, необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є обгрунтованою та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову, конфіскацією майна та збереження речових доказів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту грошових коштів, не є переконливими.

Посилання апелянта, що арешт вказаних рахунків унеможливить подальшу підприємницьку діяльність товариства, призведе до затримки по виплаті заробітної плати та несплату податків та зборів до бюджету є безпідставними, оскільки як встановлено в судовому засіданні ТОВ «Верба-ВВ» у своєму розпорядженні має інші банківські рахунки, які забезпечують підприємницьку діяльність товариства.

Таким чином, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання про арешт майна міг відбуватись без повідомлення власника майна, оскільки це було необхідним з метою забезпечення арешту майна, адже, на переконання судової колегії, за обставин вказаних у клопотанні слідчого про арешт майна повідомлення власника майна чи його представника про розгляд могло призвести до втрати вказаного майна, а відтак доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

У свою чергу, норми КПК України зазначають, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, та не передбачають встановлення конкретного строк дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Також не встановлено нормами КПК України і обов`язку зазначати суму грошових коштів, яка розміщена на банківських рахунках, а тому твердження апелянта, зазначені в апеляційній скарзі, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Верба-ВВ» - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2023 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді