КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 12 липня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року,

за участі: прокурора ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 14 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000945.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що повідомлена ОСОБА_6 підозра від 14 грудня 2022 року відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти висновку, що ОСОБА_6 причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року та постановити нову ухвалу якою задовольнити скаргу захисника і скасувати вищевказане повідомлення про підозру.

Захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції проігноровано та не надано оцінку доводам сторони захисту про те, що під час розгляду скарги на підозру суд зобов`язаний перевірити наявність у діях підозрюваного складу інкримінованого злочину та дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру. У свою чергу під час розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчий фактично обмежився виключно перевіркою вірогідності можливої причетності ОСОБА_6 до скоєння інкримінованого їй злочину, без перевірки наявності в її діях складу злочину, процесуального порядку вручення повідомлення про підозру та достатності доказів для оголошення повідомлення про підозру.

Звертає увагу на те, що заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем полягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби. Основними ознаками злочину, передбаченого ст. 191 КК України, є безоплатність обернення майна, яке є безпосереднім предметом злочину, та протиправність відчуження (обернення) такого майна. Разом з тим, ОСОБА_6 набула право власності на об`єкт нерухомого майна, яке є предметом інкримінованого злочину, на підставі платного правочину (договору купівлі-продажу) умови якого останнім виконано у повному обсязі. Крім того, укладення такого договору повністю відповідало вимогам чинного та той час законодавства України. Таким чином, у діянні, яке інкримінують ОСОБА_6 , відсутні обов`язкові ознаки злочину, передбаченого ст. 191 КК України, а саме протиправний та безоплатний характер заволодіння майном, що є предметом такого злочину.

Більше того, зауважує, що ОСОБА_6 інкримінують таку форму скоєння злочину, передбаченого ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном. Однак, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 191 КК України, належною формою вчинення такого злочину є заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Тобто, стороною обвинувачення фактично інкримінується ОСОБА_6 форма вчинення і злочину, яка не передбачена диспозицією ст. 191 КК України. Водночас, звертає увагу на те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_6 не є службовою особою у розумінні положень КК України, а отже остання не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, вчиненого у формі заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем.

Також, звертає увагу на те, що надані прокурором матеріали кримінального провадження не підтверджують: наявність у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинного умислу на заволодіння нежитловим приміщенням комунальної власності територіальної громади м. Києва площею 628,9 кв.м. за заниженою вартістю та наявності злочинної домовленості між ними; залучення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до своїх, начебто, незаконних дій, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 та наявності злочинної домовленості між ними; залучення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до своїх, начебто, незаконних дій, першого заступника голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_12 та наявності злочинної домовленості між ними; здійснення ОСОБА_12 дій щодо координування з посадовими особами підприємства балансоутримувача об`єкта нерухомого майна, Департаментом комунальної власності м. Києва КМДА, постійною комісією Київської міської ради з питань власності, щодо отримання згоди на проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна та подальшої його приватизації; залучення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до своїх, начебто, незаконних дій, оцінювачів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та наявності злочинної домовленості між ними.

Наголошує, що матеріали провадження підтверджують виключно те, що ОСОБА_6 як і інші фізичні особи-підприємці у встановленому законом порядку отримала в оренду нежитлове приміщення, яке є предметом злочину, отримала дозвіл на здійснення у ньому ремонтних/будівельних робіт, які є невід`ємними поліпшеннями, та у подальшому викупила таке нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу.

З урахуванням наведеного, захисник вважає, що оголошена ОСОБА_6 підозра є явно необґрунтованою та не може переконати об`єктивного та незалежного спостерігача в можливій причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованому останній кримінального правопорушення.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що процесуальну дію щодо повідомлення про підозру ОСОБА_6 здійснено двома різними службовими особами органу досудового розслідування, що на дамку захисника є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та фактично породжує правові наслідки щодо недійсності такої процесуальної дії та не набуття ОСОБА_6 процесуального статусу підозрюваної.

Підозрювана ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином. Від захисника надійшло клопотання про розгляд даного провадження за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Норми щодо повідомлення про підозру регулюються Главою 22 КПК України.

Зокрема, частинами 1-3 ст. 276 КПК України визначено вичерпний перелік підстав, при яких в обов`язковому порядку здійснюється повідомлення про підозру та осіб, яким надано право вручати особі повідомлення про підозру, до яких відносяться слідчий чи прокурор.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

За змістом ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається затриманій особі в день його складання слідчим або прокурором не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як убачається з наявних в суді апеляційної інстанції матеріалів провадження, в рамках кримінального провадження № 0000945, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2020 року, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

04 квітня 2023 року захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на вищевказане повідомлення про підозру від 04 грудня 2022 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги захисника.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Слідчий суддя у постановленій ухвалі вірно зазначив, з чим в повній мірі погоджується і колегія суддів, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 277 КПК України і при його врученні слідчим дотримані вимоги ст. 278 КПК України.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та розгляду кримінального провадження по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінюючи у сукупності обставини провадження та враховуючи достатню наявність доказів про ймовірне вчинення підозрюваною ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, колегія суддів вбачає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , у контексті її розуміння Європейським судом з прав людини, на момент прийняття оскаржуваного рішення присутня, всупереч доводам апеляційної скарги.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру. Дослідивши матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки слідчого судді щодо наявності достатніх підстав для підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні № 0000945.

З урахуванням наведеного, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та фактично зводяться до оцінки винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника, навіть з урахуванням усіх викладених у ній доводів - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 14 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000945, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/13343/23-к Справа № 11-сс/824/2816/2023 Категорія: ст. 303 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_17 Доповідач: ОСОБА_1