Дата документу 31.07.2023 Справа № 318/1232/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 318/1232/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1014/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ Луганської області, росіянина, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 серпня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи до Заводського районного суду м. Запоріжжя звернувся начальник Кам`янсько - Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_9 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

В обґрунтування свого клопотання вказував, що до Василівського районного суду Запорізької області було скеровано обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 4, 12, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність справ Василівського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Оскільки на теперішній час ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не зникли, начальник Кам`янсько - Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_9 просив продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до останнього.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2023 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 серпня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились та не дозволяють застосувати до обвинуваченого альтернативні види запобіжних заходів, оскільки не будуть здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що протягом півтора року справа по суті не розглядається, а лише продовжується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зауважує, що в судових засіданнях прокурор вказував, що ним були прийняті заходи для відновлення матеріалів у вигляді отримання копій судових експертиз та відповідей на запити, проте, такі міри є недостатніми для справедливого розгляду в суді справи та більше схожі на затягування справи, тому що відновлення матеріалів справи до теперішнього часу не ініційовано та не виконано.

Звертає увагу на те, що справа не була розглянута в суді протягом 5 років судового розгляду та знаходиться на стадії виклику потерпілих, на початковому етапі судового слідства, обвинуваченого тримають під вартою з початку 2018 року.

Вказує, що зазначені прокурором ризики можливо і мали місце, але перестали існувати через 5 років 4 місяців тримання під вартою.

Крім того зазначає, що обвинувачений має соціальні зв`язки з цивільною дружиною, яка під час воєнного стану виїхала за кордон та допомагає йому матеріально, обвинувачений добре характеризується в умовах СІЗО.

Вказує, що обвинувачений не може впливати на свідків, тому що вони знаходяться на тимчасово окупованій території.

Також зазначає, що на час вчинення першого діяння тяжкого злочину, який інкримінується обвинуваченому діяла редакція ст. 72 КК України, згідно якої строк тримання під вартою обраховується в подвійному розмірі, тобто ОСОБА_7 вже відбув покарання близько 10 років 10 місяців позбавлення волі, що на 8 місяців більше мінімального строку покарання, передбаченого в санкціях інкримінованих статей КК України.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу та вказав, що до теперішнього часу матеріали кримінального провадження не відновлені.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду вважала є законним і обґрунтованим та просила залишити його без змін. Вказала, що наразі триває процес відновлення матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Між іншого, продовження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, оскільки останній не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та має місце проживання на тимчасово окупованій території, що може спонукати його до спроб переховуватися від суду на вказаній території, що в подальшому може призвести до неможливості розгляду кримінального провадження.

Також колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати, оскільки дане кримінальне провадження наразі не розглянуто, свідки ще не допитані, і будучі обізнаним про анкетні дані свідків, обвинувачений може незаконно на них впливати, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, слід зазначити, що покази свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на об`єктивний розгляд провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що він зацікавлений в можливості впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких корисливих кримінальних правопорушень, що вказує на наявність вкрай високого ризику можливості вчинення обвинуваченим інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи щодо довготривалого перебування обвинуваченого під вартою спростовуються об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів.

Крім того, слід врахувати і той факт, що наразі на території України діє воєнний стан, який неодноразово продовжувався, що також уповільнює розгляд даного кримінального провадження, адже матеріали кримінального провадження перебували на розгляді Василівського районного суду Запорізької області, місце знаходження якого наразі є тимчасово окупованою територією.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи.

Таким чином, в даному випадку тримання обвинуваченого під вартою з огляду на конкретні обставини справи, на переконання колегії суддів, не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Щодо посилання сторони захисту про те, що відповідно до ст. 72 КК України обвинувачений вже відбув більше ніж мінімальний строк покарання, передбачений в інкримінованих йому статтях КК України, то слід вказати на таке.

Так, із клопотання про продовження строку запобіжного заходу випливає, що 20 січня 2018 року до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається із матеріалів клопотання, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічну позбавлення волі.

Отже, враховуючи норми ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року та санкцію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , строк тримання під вартою останнього не перевищує співвідношення, визначене абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України та максимально можливий строк позбавлення волі, злочину, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України.

Доводи про те, що обвинувачений має цивільну дружину, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 7 серпня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4