Справа № 742/1216/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/405/23
Категорія - в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

10 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001805 від 22 жовтня 2015 року, за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 у скасуванні арешту майна у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , засудженого за ч.1 ст. 115 КК України, який був накладений на майно засудженого з метою забезпечення кримінального провадження в частині відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд вказав на те, що на час постановлення вироку щодо ОСОБА_9 арешт на майно скасований не був, стороною захисту не було заявлено про те, що окрім засудженого, наявні інші особи, які мають право на це майно, на даний час ухвала про накладення арешту не скасована та є чинною, при цьому, виконавчі листи за цивільними позовами потерпілих не виконані, отже підстави для зняття арешту на вказане майно відсутні.

В апеляційній скарзі представник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення, яким скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 грудня 2015 року на автомобіль марки Урал 375, нежитлову будівлю - автогараж, нежитлову будівлю - пилораму, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт зазначеного майна.

Аргументує тим, що до клопотання про скасування арешту на майно ним було додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та Ордер на надання правової допомоги, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» є документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, та вказує на необґрунтованість сумнівів суду та прокурора в його повноваженнях як адвоката у даному провадженні та є нічим іншим, як втручанням в адвокатську діяльність.

Вказує на те, що 11 січня 2016 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області було затверджено мирову угоду між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , відповідно до якої визнано факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з листопада 2011 року по 01 грудня 2015 року та визнано їх спільною сумісною власністю: автомобіль марки Урал 375, нежитлову будівлю - авто гараж та нежитлову будівлю - пилораму. В порядку поділу спільного сумісного майна за ОСОБА_7 визнано одноособове право власності на автомобіль, автогараж та пилораму.

Норми Сімейного кодексу України призюмують право власності ОСОБА_7 на частину майна придбаного в шлюбі, якщо воно зареєстроване на ім`я одного з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Накладаючи арешт на зареєстроване на ім`я ОСОБА_9 майно, арешт було накладено в тому числі і на ? частину майна, яке належало ОСОБА_7 . Таким чином, незважаючи на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова та вирок Деснянського районного суду м. Чернігова, скасуванню принаймні підлягає ? частини арештованого майна, яка належала ОСОБА_7 ще до вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення та накладення арешту на майно ухвалю слідчого судді.

Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після припинення кримінальної справи відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й зацікавлена особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у ст. 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як титульний власник майна, в тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав,обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Отже, ОСОБА_7 мала всі законні підстави для звернення до суду, що ухвалив вирок, з клопотанням про скасування арешту накладеного на частину майна,яка є її власністю.

З метою забезпечення виконання вироку в частині задоволених позовних вимог потерпілих та стягнень на користь держави був накладений арешт на майно засудженого ОСОБА_9 , у тому числі був залишений арешт і на ту частину майна, яке на праві власності на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2016 року належить ОСОБА_7 . На даний час вона позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на належне їй майно з тих підстав, що на нього накладений арешт.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У даному випадку ОСОБА_7 позбавлена права власності в спосіб, який не передбачений Законом. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Оскільки судове рішення відповідно до якого за ОСОБА_7 визнано право власності на спірні нежитлові приміщення та автомобіль набрало законної сили, ніким не оскаржене та не скасоване, Деснянський районний суд м. Чернігова повинен був взяти його до уваги та скасувати арешт на дані приміщення та автомобіль.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи, що арешт був накладений на майно ОСОБА_9 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення з метою забезпечення цивільного позову, а тому рішення у цивільному провадженні, в якому обвинувачений домовився передати вже арештоване майно іншій особі, не можуть бути підставою для скасування арешту, шкода потерпілим невідшкодована до цього часу, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду було вирішено на стадії відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційного розгляду, тому повторному розгляду не підлягає. Строк на оскарження ухвали місцевого суду адвокату ОСОБА_8 був поновлений, чим заявниця та її представник були поновлені у своєму праві доступу до правосуддя.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_9 був визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі.

Цим вироком частково задоволені цивільні позови потерпілих та стягнуто із засудженого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 517 250 грн., на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 500 000 грн кожному.

Крім того, із засудженого ОСОБА_9 стягнуто на користь держави процесуальні витрати в розмірі 20 124 грн. 77 коп.

Для забезпечення виконання вироку в частині стягнення присуджених сум шкоди потерпілим та судових витрат, судом було залишено дію арешту майна ОСОБА_9 , а саме: автомобіля УРАЛ 375, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна № НОМЕР_3 ; нежитлової будівлі, автогаража, частка власності 1/1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлову будівлю, пилораму, частка власності 1/1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 .

05 серпня 2020 року державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства (м. Суми) відкриті виконавчі провадження за виконавчими листами № 742/1216/16-к від 04.03.2020 про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 517 250 грн.; на користь ОСОБА_11 500 000 грн. та ОСОБА_12 500 000 грн. На час розгляду клопотання про скасування арешту майна вирок суду в частині задоволених позовних вимог не виконаний.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном для забезпечення цивільного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова 07 грудня 2015 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001805 від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_9 був накладений арешт на майно, яке на праві власності належало підозрюваному.

По завершенню судового розгляду вироком суду, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд вирішив долю майна, на яке у кримінальному провадженні був накладений арешт, та з метою забезпечення виконання вироку в частині задоволення позовних вимог потерпілих та стягнення на корись держави процесуальних витрат, залишив дію арешту майна належного ОСОБА_9 .

Таке рішення суду не було свавільним, як намагається переконати адвокат, оскільки саме ч. 4 ст. 174 КПК України, передбачений обов`язок суду вирішити долю майна, на яке був накладений арешт. При цьому, законодавцем визначений вичерпний перелік випадків, за яких суд має вирішити питання про скасування арешту майна, у даному провадженні апелянтом таких обставин не наведено.

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 24 грудня 2015 року убачається, що на підставі ухвали суду державним реєстратором були внесені відомості про реєстрацію прав та їх обтяжень, де особою, майно/права якої обтяжують (власник) зазначений ОСОБА_9

01 січня 2016 року ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області фактично було затверджено мирову угоду про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та про добровільний розподіл майна. В ході судового розгляду суд не досліджував матеріали, які б підтверджували право власності на майно, яке підлягало поділу згідно мирової угоди між сторонами у провадженні. Ухвала суду є формальною та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, як помилково вважає апелянт.

За ч. 3, 4 ст. 364 Цивільного кодексу України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 372 Цивільного кодексу України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, ухвала суду в частині рішення про виділ нерухомого майна зі складу спільного майна передбачає, що право особистої приватної власності на вищезазначене нерухоме майно виникають у ОСОБА_7 з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до закону.

Разом з тим, мирову угоду між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було затверджено після накладення арешту на майно, яке згідно наданих слідчим доказів належало на праві власності на той час підозрюваному ОСОБА_9 та вже перебувало під арештом, забороною держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо поділу майна подружжя, як цього намагається домогтися сторона захисту.

Під час розгляду даного клопотання стороною захисту не надано доказів реєстрації права власнрсті за ОСОБА_7 арештованого майна.

Більш того, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно в порядку ст. 170 КПК України дійсно є тимчасовою та питання про подальшу долю майна, на яке під час досудового розслідування був накладений арешт вирішується судом під завершення судового розгляду.

У даному провадженні, при ухваленні вироку суд вирішив долю майна, на яке був накладений арешт, визначивши залишити його під арештом з метою забезпечення вироку суду в частині задоволення позовних вимог потерпілих, які становлять загальну суму понад півтора мільйона гривень, та стягнень на користь держави.

З цього моменту, арешт майна вже не є тимчасовим, як помилково вважає адвокат, а є забезпеченням виконання вироку в частині накладених на засудженого стягнень та може бути скасований виключно у тому випадку, коли суми збитків будуть сплачені потерпілим та державі.

Більш того, вирок суду був предметом перегляду в апеляційному та касаційному порядку, був залишений без змін та виконується з 2020 року. До того ж, стороною захисту питання про скасування арешту з майна, яке належить ОСОБА_7 в судах жодної з інстанцій не ставилось, не зважаючи на те, що з січня 2016 року ОСОБА_7 та її представник знали про існування ухвали місцевого суду про затвердження угоди про поділ майна.

В порядку ст. 537, 539 КПК України суд не наділений повноваженнями переглядати вирок суду, який набув чинності та перебуває на виконанні. Виконавчі провадження відкриті та не виконані.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ..

Частиною 4 статті 64-2 КПК України визначено, що представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Повноваження представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, на участь у кримінальному провадженні можуть бути підтверджені свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю або ордером, договором із захисником - якщо представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, є особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Отже, слушними є доводи адвоката про те, що до клопотання ним були подані всі належні документи, які підтверджують його повноваження щодо здійснення захисту прав та інтересів ОСОБА_7 , з чим не погодився суд першої інстанції.

Таке твердження суду не має під собою юридично обґрунтованого підґрунтя, але на законність судового рішення не впливає, тому судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки суд першої інстанції розглянув клопотання адвоката по суті та ухвалив судове рішення. В свою чергу, апеляційний суд також прийняв до розгляду апеляційну скаргу адвоката, тому право жодного з учасників провадження, в тому числі адвоката та особи щодо майна якої вирішується питання, порушені не були.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 березня 2023 року,якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту, накладеного на майно в рамках кримінального провадження в якому ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України, без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4