Справа № 298/1627/23
Номер провадження 1-кс/298/219/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року смт. Великий Березний

Слідчий суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Великий Березний клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Великий Березний Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, у кримінальному провадженні №0000141 від 30 серпня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000141 від 30 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділенням відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141 від 30 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_4 у змові разом з ОСОБА_7 та невстановленою досудовим розслідуванням на даний час особою на прізвисько « ОСОБА_8 » виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Так, ОСОБА_4 , діючи у змові разом з ОСОБА_7 та особою на прізвисько « ОСОБА_8 » за вказівкою останнього, умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті отримання прибутку за рахунок своєї незаконної злочинної діяльності, наприкінці лютого 2023 року підшукав особу призовного віку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , якому за винагороду в сумі 3000 (три тисячі) доларів США запропонував в незаконний спосіб через лісисту місцевість на території Ужгородського району Закарпатської області потрапити до Словацької Республіки, на що ОСОБА_10 , розуміючи, що він не в змозі сам перетнути Державний кордон України в законний спосіб, оскільки являється особою призовного віку, погодився на вказану пропозицію.

За попередніми вказівками, отриманими від ОСОБА_4 повинен приїхати в м.Ужгород до залізничного вокзалу, де на нього буде чекати автомобіль.

На виконання отриманих від ОСОБА_4 вказівок, ОСОБА_10 25 серпня 2023 року о 09 годині 30 хвилин потягом сполученням «Одеса-Ужгород» прибув на залізничний вокзал в м.Ужгород, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, м.Ужгород, вул.Станційна, №9.

Окрім того, ОСОБА_4 у змові разом з ОСОБА_7 та особою на прізвисько « ОСОБА_8 », умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті отримання прибутку за рахунок своєї незаконної злочинної діяльності, в середині серпня 2023 року підшукав особу призовного віку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 , якому за винагороду в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) доларів США запропонував в незаконний спосіб через лісисту місцевість на території Ужгородського району Закарпатської області потрапити до Словацької Республіки, на що ОСОБА_11 , розуміючи, що він не в змозі сам перетнути Державний кордон України в законний спосіб, оскільки являється особою призовного віку, погодився на вказану пропозицію.

За попередніми вказівками, отриманими від невстановленої на даний час досудовим розслідуванням особи, повинен приїхати в м.Ужгород до автовокзалу, де на нього буде чекати автомобіль.

На виконання отриманих від невстановленої на даний час досудовим розслідуванням особи на прізвисько « ОСОБА_8 » вказівок, ОСОБА_11 25 серпня 2023 року об 11 годині 00 хвилин автобусом прибув на автовокзал в м.Ужгород, який знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Станційна, № 2.

Надалі 31.08.2023 близько 18:20 невстановлена на даний час досудовим розслідуванням особа на автомобілі марки «Шкода», виконуючи вказівку ОСОБА_4 , посадила вищевказаних громадян ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в автомобіль марки «Шкода», в якому на той час знаходився водій та ще один пасажир, після чого поїхав в напрямку с.Оноківці Ужгородського району Закарпатської області.

В подальшому, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особою на автомобілі марки «Шкода» були доставлені в смт. Великий Березний, де зупинились на території лікарні за адресою АДРЕСА_4 , де пересіли до іншого автомобіля марки «Фольксваген Пассат», темно-синього кольору, під керуванням ОСОБА_4 , де шляхом наданням вказівок та порад, разом з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою, направились до лісового масиву в околицях с.Завосино, де маршрут їхнього руху проходив лісистою місцевістю, про розташування прикордонних нарядів та шляхи їх обходу та суму грошових коштів за незаконний перетин Державного кордону України до Словацької Республіки, вони були обізнані раніше, у зв`язку з чим ОСОБА_4 , діючи у змові разом з ОСОБА_7 , особою на прізвисько « ОСОБА_8 » та невстановленою на даний час досудовим розслідуванням особою, отримав від останніх заздалегідь обіцяну грошову винагороду за сприяння у незаконному перетині Державного кордону України, а саме: ОСОБА_10 надав вищевказаним особам грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) Доларів США, а ОСОБА_11 надав вищевказаним особам грошові кошти в сумі 2200 (дві тисячі двісті) Євро, де в подальшому були затримані працівниками поліції.

1 вересня 2023 року о 03-ій годині 10 хвилини ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України. 1 вересня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, який є тяжким злочином відповідно до ст.12 КК України, та існування ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Зазначається про наявність підстав вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також у клопотанні звертається увага на те, що підозрюваний ОСОБА_4 є непрацевлаштованим, не має постійного місця роботи або навчання, вік та стан підозрюваного дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі.

Розгляд клопотання розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному ОСОБА_4 копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що повідомлена підозра є необгрунтованою, також звернув увагу на те, що органом досудового розслідування порушені норми КПК при документуванні даного кримінального провадження, оскільки незрозумілим є залучення до справи свідків-агентів, а також відсутні дані про походження коштів, вилучених у ОСОБА_7 , натомість в ході проведеного огляду автомобіля ОСОБА_4 нічого не виявлено, через що отримані внаслідок цього докази є недопустимими. Вважає, що наведенні слідчим в клопотанні ризики є недоведеними, а тому являються припущеннями. Просив врахувати, що ОСОБА_4 має місце реєстрації та постійного проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, стан здоров"я підозрюваного є поганим, він має вроджену хворобу серця, у зв`язку з викладеним, посилаючись на належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , просив в задоволенні клопотання слідчого відмовити, та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши про сумлінне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141 від 30 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

1 вересня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, тобто у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчиненому з корисливих мотивів.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику ризикам, зазначеним у поданні.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України. Зокрема такими є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000141 від 30 серпня 2023 року; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 1 вересня 2023 року; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 1 вересня 2023 року; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 30 серпня 2023 року; протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_9 , протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_9 , протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_9 , протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_9 , протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_9 , протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_11 , протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_11 , протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_11 , протокол пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_11 , протокол пред"явлення речей для впізнання за фотознімками від 1 вересня 2023 року зі свідком ОСОБА_11 , протокол огляду місця події від 31 серпня 2023 року; постанова про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій від 30 серпня 2023 року, заява ОСОБА_9 від 30 серпня 2023 року, протокол затримання особи від 1 вересня 2023 року, інші матеріали кримінального провадження.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинене, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

За наведеного, слідчий суддя відхиляє заперечення сторони захисту з приводу недопустимості доказів, так як на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості. Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду (ст.89 КПК України).

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України" (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення №14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчиненому з корисливих мотивів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, яке відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів. Водночас слідчим суддею зауважується, що повідомлена ОСОБА_4 підозра не містить кваліфікуючої ознаки за попередньою змовою групою осіб, на яку посилається прокурор в ході судового розгляду.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати наінших підозрюваних, свідків у цьому кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється. (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні №0000141 від 30 серпня 2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує незначний ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дев"яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Що стосується наведеного у клопотанні ризику, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення проведено ряд слідчих дій, матеріальні докази, на підставі яких було висунуто підозру ОСОБА_4 зафіксовано органом досудового розслідування у відповідних протоколах та такі перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування. Водночас, як у клопотанні, так і в судовому засіданні стороною обвинувачення не зазначено, які саме речі та документи, що мають значення для досудового розслідування, підозрюваний може знищити, сховати чи спотворити, посилання прокурора в судовому засіданні на необхідність відшукання інших доказів є неконкретним, останній жодним чином не обгрунтував вказану обставину в рамках даного кримінального провадження. У зв`язку з чим, слідчий суддя критично ставиться до зазначеної стороною обвинувачення обставини.

Оцінюючи можливість впливу на іншого підозрюваного і свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення у судовому засіданні не доведено наявність підстав вважати існуючим ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на іншого підозрюваного та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки доказів про можливість такого впливу чи його здійснення слідчому судді не надано, у зв`язку з чим вказаний ризик за змістом є виключно припущенням.

Обґрунтування, які викладені слідчим в клопотанні та надані в судовому засіданні прокурором не доводять наявність ризику п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони не підтвердженні будь-якими доказами, а лише мають загальне формулювання про можливість вчинення підозрюваним таких дій.

У ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, доводи сторони обвинувачення щодо цього слідчий суддя відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення,наведені слідчим аргументи в цій частині клопотання є доволі абстрактними, а під час судового засідання слідчому судді прокурором не надано жодних обґрунтувань вказаному ризику, ймовірність підозрюваним перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином не ґрунтується на матеріалах справи, інших достовірних відомостях, а тому не може сприйматись судом як об`єктивне та використовуватись при вирішенні клопотання, оскільки воно побудоване на самих лише припущеннях.

При цьому, слідчий суддя також дійшов висновку про необґрунтованість ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливе вчинення іншого кримінального правопорушення, або ж продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_4 підозрюється. Посилання сторони обвинувачення щодо цього не знайшли свого підтвердження та ґрунтуються виключно на припущеннях, при цьому слідчий суддя враховує в тому числі, що ОСОБА_4 є несудимим, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Отже, слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених п.п.2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

Проте, з такими висновками органу досудового розслідування та викладеними в судовому засіданні прокурором доводами слідчий суддя не погоджується.

Так, клопотання слідчого та доводи прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати досудовому розслідуванню у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання будь-яким із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.

Разом із тим, ні слідчим до клопотання, ні прокурором в судовому засіданні не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

При розгляді клопотання слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, вік та стан здоров`я підозрюваного.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що останній має постійне місце реєстрації та проживання; проживає разом з батьками та сестрою, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується характеристикою Великоберезнянської селищної ради; є неодруженим; за станом здоров"я - перебуває на "Д" обліку з приводу діагнозу: вроджена вада серця, двостулковий аортальний клапан, комбінована аортальна вада з перевагою АН І-ІІ ст. СН 0, аневризматичне розширення всихідного відділу аорти, стенокардія напруження ФКІІ, атеросклеротична хвороба серця неуточнених судин к/з а/с, пароксизмальна тахікардія неуточнена, застійна серцева недостатність, гіпертензивна хвороба з переважним ураженням серця з серцевою недостатністю; ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Зважаючи на наведене вище, за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , стан його здоров`я, наявність постійного місця реєстрації та проживання, позитивну характеристику, відсутність судимостей, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ст.176 КПК України заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу відсутня.

Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленому слідчим суддею ризику, передбаченому ч.1 ст.177 КПК України, можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме: цілодобового домашнього арешту.

У п.104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючому ризику та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючого ризику та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою по місцю проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру 01.09.2023, то з урахуванням положень ст.219 КПК України, строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом, а також виконання обов`язків належить визначити по 30.10.2023.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням розміру застави - відмовити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 60 днів, тобто по 30.10.2023.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , передбачені ч.5 ст.194 КПК України обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків визначити по 30.10.2023.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1