1Справа № 335/7737/20 1-кп/335/136/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Щодо ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, в останній раз ухвалою суду від 14.03.2023 року до 12.05.2023 року включно.

В судовому засіданні 11.05.2023 року прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою без визначення розміру застави. Просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому з тих підстав, що стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків передбачених, п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_9 може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджує зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Зазначає, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 т. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавленням волі, що відповідно до ст. 12 КК України відносить його до категорії особливо тяжких злочинів. Розуміючи особливу тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду.

Про можливість переховуватись також свідчить те, що обвинувачений ніде не працює, не має постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, а тому є достатні підстави вважати, що останній з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення може безперешкодно переховуватися від слідства та суду а взагалі залишити території України і це також є обґрунтуванням ризики, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, під час досудового розслідування встановлено, що на момент вчинення кримінального правопорушення в проваджені Дніпроовського відділу поліції перебували матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , в рамках якого 28.08.2017 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 345 КК України, та роз`яснено права та обовязки підозрюваного. 31.07.2017 року досудове розслідування даного провадження зупинено у зв`язку з неможливістю встановити місцезнаходження підозрюваного, що, незважаючи на подальше закриття вказаного кримінального провадження після встановлення його місцезнаходження свідчить про тек, що ОСОБА_9 раніше ухилявся від органу досудового розслідування, та є підставою вважати, що, знаходячись на волі, він буде ухилятись від суду з метою унеможливлення подальшого судового розгляду.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив будучи у статусі підозрюваного в іншому кримінальному провадженні, прокурор вважає, що існує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 при ухваленні вироку, наслідки злочину, у вигляді смерті потерпілого в результаті нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим, прокурор вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не надасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_9 , прокурор вважає неможливо, так як він не зможе виконувати обов`язки покладені на особу при обранні особистого зобов`язання, домашнього арешту, оскільки як стало відомо органу досудового розслідування останній перебуває у розшуку вже тривалий час. Особисту поруку не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких слідство вважає такими, що заслуговують на довіру, і які могли поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зазначені вище факти свідчать про неможливість запобігання вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу окрім як тримання під вартою до розгляду кримінального провадження в суді.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, прокурор просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів з утримання у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримав клопотання прокурора.

Захисник адвокат ОСОБА_10 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора і застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Захисник вважає, що на даному етапі кримінального провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, є недоведеними, належним чином не обґрунтованими, голослівними. Вказує, що прокурором не було надано жодного документу, який би підтверджував статус ОСОБА_9 як підозрюваного у іншому кримінальному провадженні, порушеному за ст. 345 КК України. Вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити застосуванням до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав заперечення свого захисника, просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, і про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченому під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його звязки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, колегія суддів приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, колегія суддів зазначає наступне.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

В розумінні Кримінального кодексу України інкриміновані обвинуваченому злочини, передбачені ст. 115 КК України, є особливо тяжкими.

Щодо суспільної небезпеки, суд приходить до висновку, що такі злочини мають дуже високий ступінь суспільної небезпеки.

За даним кримінальним провадженням суд враховує, що у відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , стала наявність обґрунтованої підозри у можливої причетності його до скоєння особливо тяжких умисних злочинів проти життя особи, а підставою для продовження дії запобіжного заходу є наявність обвинувального акта, відповідно до якого, ОСОБА_9 продовжує обвинувачуватися у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство людини, під час якого особа з причин, що не залежали від її волі, не вчила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вчинене щодо двох осіб, за що законом передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи, та від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

На думку колегії суддів вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім зазначеного, на теперішній час, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, колегія суддів враховує обсяг пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, приймає до уваги репутацію обвинуваченого.

Так, відповідно до анкетних даних з обвинувального акту, ОСОБА_9 раніше не судимий, він офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, не має міцних соціальних зв`язків та офіційних утриманців,

Встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому умисних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, які вчинив під час перебування відносно нього іншого кримінального провадження на стадії досудового розслідування в Дніпровському ВП ГУНП в Запорізькій області за ч. 3 ст. 345 КК України (умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу або його близьким родичам тяжкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків), що свідчить про наявність вкрай високого ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений з огляду на викладене, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, скоювати інші злочини.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочинах, колегія суддів приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд враховує, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_9 хвороби унеможливлюють перебування їх під вартою, суду не надані.

Запобіжний захід тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочинах, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 . Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що запобіжній захід у вигляді домашнього арешту про який зазначає обвинувачений, враховуючи його особу, тяжкість висунутого обвинувачення та наявність ризику, який передбачений ст. 177 КПК України, не зможуть забезпечити необхідну процесуальну поведінку останнього.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню і вважає необхідним продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд вважає необхідним відмовити.

Колегія суддів зазначає, що належних доказів наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу стороною захисту суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочину - вбивства людини, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та злочину - незакінченого замаху на вбивство, під час якого особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вчинене щодо двох осіб.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 09 липня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до слідчого ізолятора.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 11.05.2023 року.

Повний текст ухвали виготовлено 11.05.2023 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Присяжні ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5