Провадження № 11-кп/811/526/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 20.07.2020р., приблизно о 10 год. 15 хв., перебуваючи на прогулянковому дворику ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (м. Львів, вул. Городоцька, 20), придбав шляхом знахідки 1 (один) полімерний згорток, в якому знаходився паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, та, усвідомлюючи, що це наркотичний засіб метадон, з метою приховання своєї злочинної діяльності, заховав його собі в праву кишеню шортів, не повідомивши працівників установи про знахідку, для власного вживання без мети збуту.

20.07.2020р., приблизно о 11 год. 00хв., під час проведення позапланового обшуку у ОСОБА_7 у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України (м. Львів, вул. Городоцька, 20), що проводився на підставі вимог Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внутрішного розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» № 1769/5 від 14.06.2019 р., у правій кишені шортів було виявлено полімерний згорток, в якому знаходився паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, що, згідно з висновком експерта, є метадоном, віднесеним до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, масою 0,0840 грама.

На цей вироку суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Покликається на істотні порушення вимог КПК України. Вказує, що ОСОБА_7 своєї вини не визнавав, і суд першої інстанції повинен був проводити розгляд цього кримінального провадження щодо кримінального проступку за правилами розгляду судового провадження, тобто із стадії підготовчого судового засідання. Однак, суд не провів підготовче судове засідання і ряд клопотань, які вирішуються виключно на стадії підготовчого провадження, вирішено не було.

Вказує, що вручені обвинуваченому обвинувальний акт та повідомлення про підозру, не були перекладений на румунську мову, яка є рідною та зрозумілою для ОСОБА_7 , що є грубим порушенням його прав. З цих підстав стороною захисту клопотання про повернення обвинувального акта прокурору було подано на стадії судового розгляду, оскільки підготовче судове засідання не проводилось.

Крім цього, захисник покликається, що на момент надходження обвинувального акту до суду сплили 72 години із часу повідомлення про підозру, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, і суд першої інстанції повинен був вирішити питання щодо закриття кримінального провадження з цих підстав.

Також в апеляційній скарзі захисник вказує, що згідно наведених у вироку доказів вини обвинуваченого, а саме рапорту о/у ДУ ЛУВП № 19 від 20.07.2020р., протоколу огляду місця події від 20.07.2020р., а також показань свідка ОСОБА_9 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 був проведений обшук та у нього було вилучено паперовий згорток із речовиною білого кольору, і ОСОБА_7 фактично був затриманий по факту даної події.

Звертає увагу, що слідчий або оперативний працівник ДУ ЛУВП № 19 провели фактично особистий обшук ОСОБА_7 під виглядом проведення огляду місця події, під час якого у нього було вилучено речовину білого кольору, чим порушено вимоги процесуального закону, якими не передбачено можливості проведення такої слідчої дії до внесення в ЄРДР відомостей про скоєне кримінальне правопорушення.

Вказує, що протокол затримання відносно ОСОБА_7 не складався, а тому вилучення паперового згортку відбулось у позапроцесуальний спосіб, тобто з порушенням вимог КПК України. Наголошує, що проведення особистого обшуку особи згідно вимог ст. ст. 233, 234 КПК України повинно проводитись на підставі ухвали слідчого судді чи з подальшою його легалізацією, тобто негайним звернення із клопотання про дозвіл на проведення обшуку до слідчого судді.

Акцентує, що огляд місця події за участі ОСОБА_7 повинен був проводитись за участі захисника, оскільки, не зважаючи на те, що він відбував покарання, фактично був затриманий у рамках підозри на наявність, зберігання заборонених речей у даному випадку наркотичного засобу. Тому, згідно вимог ч. 4 ст. 213 КПК України, уповноважена службова особа, що здійснила затримання повинна була негайно повідомити про це орган (установ) уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. При цьому, слід враховувати, що ОСОБА_7 є іноземцем та особою, яка не володіє українською мовою про що було відомо оперативному працівнику ДУ ЛУВП № 19 та іншому персоналу установи.

Наголошує, що ОСОБА_7 фактично був затриманий без дотримання положень, передбачених ст.ст. 208, 223 КПК та без складення протоколу про затримання, та за встановлених обставин ставить під сумнів добровільність видачі цієї речовини в межах процесуальної дії огляду місця події, під час якої можливо проводити огляд місцевості, приміщення, речей та документів, а не особи, яка затримана з порушенням вимог КПК.

Також захисник зазначає, що в порушення вимог п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК підозрюваному ОСОБА_10 не було забезпечено перекладу проведення слідчої дії огляд місця події та перекладу протоколу огляду місця події. Вказує, що обвинувачений у місцевому суді чітко вказав, що він не розумів, що відбувається і думав, що він розписується в протоколі огляду місця події за телефон.

За наведених обставин, захисник вважає що докази, отримані за результатами огляду місця події 20.06.2020р., в ході якого було вилучено паперовий згорток із білою речовиною, є недопустимими.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 наводить вимоги та доводи на їх обґрунтування, які є аналогічними вимогам та доводам апеляційної скарги його захисника.

Згідно поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 , який на час подачі апеляційної скарги відбував покарання у ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19», просив забезпечити його участь при апеляційному розгляді.

Ухвалою судді-доповідача про закінчення підготовки та призначення справи до апеляційного розгляду від 06.06.2023р. було ухвалено провести судове засідання за участю обвинуваченого ОСОБА_7 у режимі відеоконференції із у ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19».

Разом з тим, згідно листа начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» від 26.06.2023р. обвинувачений ОСОБА_7 01.05.2023р. вибув із ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для подальшої екстрадиції до Республіки Молдова.

Враховуючи наведене, а також відсутність обставин щодо обов`язкової участі обвинуваченого при апеляційному розгляді, відсутність апеляційних скарг, у яких ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого та участь при апеляційному розгляді захисника ОСОБА_6 , яка здійснює захист інтересів обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у даному кримінальному провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 ..

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник підтримала подані апеляційні скарги з наведених у них мотивів, та просила такі задоволити.

Прокурор заперечив подані у справі апеляційні скарги, з огляду на безпідставність таких, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно поданих апеляційних скарг обвинувачений та захисник, серед іншого, вказують, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КПК України, не доведена належними та допустимими доказами. Просять скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіривши апеляційні такі доводи сторони захисту, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Ці обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, стверджується:

-показаннями свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що 20.07.2020р., о 08.00 год. він заступив на добове чергування в ДУ ««Львівська установа виконання покарань (№19)». В цей же день приблизно о 10.00 год., ув`язнені відправились на прогулянку у внутрішній дворик установи. Приблизно о 11.00 год. він помітив, що ув`язнений ОСОБА_7 поводив себе збуджено та стривожено, поцікавившись у останнього в чому справа зауважив його невдоволеність запитанням, у зв`язку з чим прийняв рішення про його особистий обшук, підозрюючи, що той може мати при собі заборонені речі. В ході особистого обшуку у ОСОБА_7 було виявлено мобільний телефон, марки «Самсунг» та поліетиленовий згорток, в середині якого була невідома речовина білого кольору кристалічної форми. Після цього він повідомив оперативного чергового про дану ситуацію, а останній в подальшому зателефонував на номер «102», повідомивши про те, що у ув`язненого вилучено речовину, яка може бути наркотичним засобом;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 20.07.2020р. його запросили бути понятим при вилученні у ОСОБА_7 паперового пакету та мобільного телефону, що він і засвідчив своїм підписом. Що знаходилося у пакеті свідок не пригадав. Після огляду, працівники поліції здійснили вилучення даного пакету та телефону, після чого він повернувся до виконання своїх безпосередніх обов`язків;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що 20.07.2020р. його запросили бути понятим при огляді місця події, що проводився в службовому кабінеті ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» на посту № 15, де він посвідчив вилучення у ОСОБА_7 певних предметів, яких саме не пригадує. Там знаходився ув`язнений ОСОБА_7 , який не заперечував, що зазначені предмети належать йому. У подальшому вони були запаковані в пакет, вилучені працівниками поліції, після чого він підписав протокол, де був опис вилучених речей;

- даними рапорту ст. о/у ОВ ОСОБА_13 від 20.07.2020р., згідно якого у засудженого ОСОБА_7 , 20.07.2020р., приблизно об 11.00 год., під час повернення із прогулянки, у кишені шортів виявлено мобільний телефон марки «Самсунг», а також поліетиленове упакування із вмістом білої речовини кристалічної форми невідомого походження;

- даними протоколу огляду місця події від 20.07.2020р. із додатком у вигляді фототаблиці, проведеним в присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , який підписаний ОСОБА_7 та понятими, згідно якого у службовому кабінеті оперативного відділу ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», на посту № 15, на столі знаходиться картонний згорток прямокутної форми в поліетиленовому згортку. Під час огляду у вказаному згортку виявлено паперовий згорток, в якому знаходиться невідома речовина білого кольору. У даному кабінеті присутній ув`язнений ОСОБА_7 , який повідомив, що вказаний згорток з невідомою речовиною зберігав при собі для власного вживання. Протокол підписано учасниками, у тому числі і ОСОБА_7 , без зауважень;

- даними Висновку експерта № 13/1515 від 11.09.2020р., згідно якого в кристалоподібній речовині білого кольору, яка міститься в паперовому згортку, виявлено метадон, який віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса метадону становить 0,0840 грам.

- дослідженими в ході судового засідання речовим доказом у справі, а саме номерного пакета Експертної служби МВС з об`єктом дослідження № 1054819.

На переконання колегії суддів, сукупність зазначених вище та наведених у вироку доказів, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за наведених у вироку суду обставин.

Наведені в апеляційних скаргах доводи про недопустимість доказів, отриманих за результатами проведеного огляду місця події 20.06.2020р., в ході якого було вилучено паперовий згорток із білою речовиною, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, який прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання таких доказів недопустимими.

З таким висновком місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Так, місцевий суд врахував, що згідно рапорту о/у ОСОБА_9 на ім`я начальника ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» ОСОБА_14 20.07.2020р., приблизно об 11:00 год. під час повернення з прогулянки ув`язненого ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що останній поводив себе збуджено та проявляв невдоволення, було проведено його особистий обшук, в ході якого у кишені шортів виявлено мобільний телефон марки «Самсунг» та поліетиленове упакування із вмістом білої речовини кристалічної форми невідомого походження.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив, що проведення обшуку особи у даному випадку регулюється розділом 5 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінальної виконавчої служби України №1769/5 від 14.06.2019р., а не положеннями КПК України.

Таким чином висновок місцевого суду про те, що працівник установи виконання покарань ОСОБА_9 при обшуку ув`язненого ОСОБА_7 , діяв у спосіб, передбачений вимогами зазначених Правил та у повній відповідності до таких, є правильний.

Також враховано той факт, що після виявлення у ОСОБА_7 паперового згортку, було викликано поліцію, працівники якої і провели огляд місця події у відповідності до вимог КПК України, зокрема ст. 237 КПК України, за участю двох понятих, які надали показання у суді першої інстанції.

Отже, обшук ОСОБА_7 працівниками поліції під час огляду місця події не проводився, оскільки такий було проведено оперативним працівником установи виконання покарань до проведення огляду місця події, про що зазначено вище.

Крім цього місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 фактично був затриманий в розумінні ст.209 КПК України, оскільки змушений був залишатись поряд з уповноваженою службовою особою, чи у приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою, без складення у подальшому протоколу затримання.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про попереднє ув`язнення» особи, які перебувають у місцях попереднього ув`язнення, мають обов`язки і права, встановлені законодавством для громадян України, з обмеженнями, що передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 10 цього Закону особи, взяті під варту, зобов`язані додержувати порядку, встановленого в місцях попереднього ув`язнення, і виконувати законні вимоги адміністрації.

Порядок й умови перебування у слідчих ізоляторах осіб, які тримаються під вартою, та окремих категорій засуджених, регулюються Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України, які затверджено Наказом Міністерства юстиції України №1769/5 від 14.06.2019. Відповідно до глави 4 Правил ув`язненим та засудженим забороняється без дозволу персоналу СІЗО виходити з камер та інших приміщень режимних корпусів.

Згідно матеріалів справи на день події ОСОБА_7 перебував у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19», як засуджений за вироком Яворівського районного суду Львівської області від 19.02.2020р. за ч.2 ст.28, ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавленні волі.

Врахувавши наведене місцевий суд обґрунтовано визначив, що дії працівників ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» відповідали вимогам наказу №1769/5 від 14.06.2019р., і у день події ОСОБА_7 перебував у приміщенні службового кабінету оперативного відділу установи виконання покарань на посту №15 на виконання законних вимог адміністрації установи під час проведення слідчим огляду місця події.

Тобто, у порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 не затримувався, і як зазначено вище під час проведення огляду місця події обшук ОСОБА_7 не проводився.

За наведених обставин висновок місцевого суду про те, що перебуваючи у приміщенні службового кабінету оперативного відділу установи виконання покарань на посту №15 20.07.2020р. ОСОБА_7 не був затриманий у розумінні ст.ст. 208, 209 КПК України, є правильним та обґрунтованим.

Відповідно є безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника про те, що огляд місця події за участю ОСОБА_7 повинен був проводитись за участю захисника, оскільки засуджений ОСОБА_7 , як вже зазначалось, під час огляду місця події не перебував у статусі затриманої особи у розумінні положень КПК України, а тому права, передбачені ст. 42 КПК України, йому не роз`яснювались, і захисник та перекладач не залучались.

Суд першої інстанції правильно визначив, що статус підозрюваного засуджений ОСОБА_7 набув лише 25.11.2020р., тобто з моменту повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, в порядку, передбаченому ст.ст.276 279 КПК України.

При цьому, згідно матеріалів справи при проведенні досудового розслідування ОСОБА_7 належним чином був повідомлений про суть підозри та обвинувачення, усі процесуальні дії, у яких він брав участь як підозрюваний, проводились за участі перекладача та в присутності його захисника.

Також, колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи під час досудового розслідування засуджений ОСОБА_7 , будучи забезпечений і захисником, і перекладачем, жодних застережень щодо обставин проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні не висловлював.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновки місцевого суду про те, що досліджені під час судового провадження докази, у тому числі протокол огляду місця події від 20.07.2020р., висновок експерта від 11.09.2020р., є допустимими доказами.

Зважаючи на наведене, колегії суддів приходить до переконання, що місцевий суд з`ясував усі, передбачені ст. 91 КПК України, обставини та умотивовано вирішив, що розглянуті докази, які є належними, допустимими та достовірними, в їх сукупності та у взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 .

З приводу апеляційних доводів про те, що місцевий суд повинен був проводити розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за правилами розгляду судового провадження, тобто із стадії підготовчого судового засідання, однак не провів таке, колегія суддів дійшла таких висновків.

У межах цього кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, яке класифікується як кримінальний проступок, і положеннями КПК України врегульовано особливий порядок провадження у суді першої інстанції щодо кримінальних проступків.

Згідно ч. 1 ст. 381 КПК України, після отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку суд у п`ятиденний строк, а у разі затримання особи - у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298 - 2 цього Кодексу, невідкладно призначає судовий розгляд. Отже, провадження у суді першої інстанції щодо кримінальних проступків не передбачає стадії проведення підготовчого судового засідання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як просять апелянти у поданих апеляційних скаргах.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що на час розгляду справи апеляційним судом закінчився строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України.

Так, відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Кримінальне правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_7 вчинив 20 липня 2020 року, отже на даний час трирічний строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального проступку закінчився.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

За таких обставин, за відсутності клопотання ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, колегія судді приходить до висновку, що на підставі п. 2 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 слід звільнити від призначеного за ч.1 ст.309 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Ураховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

а саме на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_7 слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, приймаючи таке рішення за відсутності обвинуваченого у судовому засіданні, колегія суддів враховує, що у даному випадку зміна вироку суду та звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання жодним чином не погіршує становища обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 419 КПК України, ст.ст.49, 74 КК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 21 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, призначеного за ч.1 ст.309 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: