Справа № 489/4275/23
Провадження № 1-кп/489/857/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

03 серпня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0000792 від 27.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, зі слів маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.10.2005 Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого 16.08.2006 за відбуттям строку покарання; 16.07.2008 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 06.06.2012 Миколаївським районним судом Миколаївської області за ст. 391 ч. 1, 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 07.11.2013 Червоноармійським районним судом Донецької області за ст. 391 ч. 1, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 05.02.2016 за відбуттям строку покарання; 07.02.2020 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ст. 309 ч. 1 КК України до двох років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

26.06.2023 близько 17:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в парку «Юність», розташованому в місті Миколаєві по вул. Театральна, 27, діючи повторно та в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 2102-IX, який неодноразово продовжувався, останній раз - Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-ІХ, за раптово виниклим умислом, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрав із сумки потерпілого ОСОБА_6 телефон марки «Хіаоmі Мі 9 SE», модель «М1903F2», вартістю 3700 грн. Після того ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 3700 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю та підтвердив, що дійсно 26.06.2023 близько 17:00 год., перебуваючи в парку «Юність» по вул. Театральна м. Миколаєва таємно викрав із сумки потерпілого телефон марки «Хіаоmі», який в подальшому продав чоловіку на ринку «Колос». Зазначив про те, що кається у вчиненому та вказав, що прияв досудовому розслідуванню вказаного злочину.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання про те, що дійсно 26.06.2023 близько 17:00 год., перебуваючи в парку «Юність» по вул. Театральна м. Миколаєва, його зупинив обвинувачений, який здійснив огляд його речей та одягу, зокрема телефону марки «Хіаоmі», який поклав до його сумки. Після того, як обвинувачений пішов, він виявив зникнення свого телефону, та зрозумів, що він був викрадений обвинуваченим. В подальшому викрадений телефон був йому повернутий слідчим. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.06.2023 вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до поліції з приводу викрадення 26.06.2023 близько 17:00 год. невідомою особою його телефону марки «Хіаоmі» в парку «Юність» по вул. Театральній м. Миколаєва.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.07.2023 з участю потерпілого ОСОБА_6 та довідкою до нього, останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка 26.06.2023 викрала його телефон «Хіаоmі».

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.07.2023 з участю свідка ОСОБА_7 та довідкою до нього, останній серед пред`явлених йому для впізнання за фотозображеннями осіб впізнав ОСОБА_3 як особу, яка продала йому телефон марки «Хіаоmі».

Із заяви ОСОБА_7 від 04.07.2023 вбачається, що останній добровільно видав працівникам поліції телефон марки «Хіаоmі Мі 9 SE», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , який купив у наглядно знайомого чоловіку на ринку «Колос».

Відповідно до протоколу огляду предмету від 11.07.2023 з фототаблицею до нього, слідчим був оглянутий телефон марки «Хіаоmі Мі 9 SE», моделі «М1903F2А», чорно-синього кольору, імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , добровільно виданий ОСОБА_7 .

Згідно із заявою ОСОБА_6 від 29.06.2023, останній добровільно видав працівникам поліції коробку від телефону марки «Хіаоmі Мі 9 SE», моделі «М1903F2», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , яка була оглянута слідчим відповідно до протоколу огляду предмету від 29.06.2023 з фототаблицею до нього.

Із розписки ОСОБА_6 від 26.07.2023 вбачається, що останній отримав від слідчого викрадений у нього телефон марки «Хіаоmі Мі 9 SE», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 та коробку від нього.

Із висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-23/9514-ТВ від 12.07.2023 слідує, що ринкова вартість телефону марки «Хіаоmі Мі 9 SE», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , станом на 26.06.2023 могла становити 3700 грн.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, лікування у лікаря нарколога не проходив, спостерігався у лікаря психіатра з 1991 року до 1998 року з діагнозом «Затримка інтелектуального розвитку. Порушення регуляції поведінки», раніше неодноразово судимий.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено. Суд не визнає вказане в якості пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому діянні. Також вказана обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. Натомість суд враховує, що обвинувачений жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та її осуду не зробив, а також не попросив вибачення у потерпілого.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, звільнившись з місць позбавлення волі, обвинувачений повторно вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин, тобто належних висновків для себе не зробив.

Вищевказане, на переконання суду, свідчить, що попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до обвинуваченого з боку держави з метою не лише його покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 , маючи не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості за вчинення умисних злочинів, знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності.

Крім того, обвинувачений ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість шляхом вчинення корисливих кримінальних правопорушень задовольняє свої матеріальні потреби. Це доводить, що вчинення кримінальних правопорушень є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує.

Обставиною, яка згідно зі ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд визнає рецидив злочинів щодо вчинених ним раніше злочинів, передбачених ст. 391 КК України, судимості за якими не зняті та не погашені.

При цьому суд не визнає рецидив злочинів щодо вчинення ним раніше корисливих злочинів, передбачених статтями 186 та 187 КК України, оскільки рецидив є особливим видом повторності, натомість в даному випадку повторність є кваліфікуючою ознакою вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яка не може додатково враховуватись як обтяжуюча покарання за даним кримінальними правопорушенням обставина. Вказані висновки суду узгоджуються із висновками, викладеними у п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 04.06.2010 № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки».

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який визнав свою вину, не працює, раніше неодноразово судимий, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілого щодо виду та розміру покарання обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому суд не погоджується з доводами сторони захисту про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з урахуванням відомостей щодо особи обвинуваченого, який маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, повторно вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин проти власності, до нього раніше вже застосовувався інститут звільнення від покарання з випробуванням, проте це не досягло мети його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, не спричинило позитивних змін у його особистості й не спонукало обрати шлях виправлення. Вказані висновки суду щодо застосування положень ст. 75 КК України узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.09.2022 у справі №152/510/21.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази: телефон марки «Хіаоmі Мі 9 SE», імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 та коробку до нього залишити у потерпілого ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1