Номер провадження:1-кс/521/2659/23
У Х В А Л А

25 липня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 за участю:

секретаря - ОСОБА_2 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 26.04.2023 року за № 0000602 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ст. 336, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Суть клопотання.

04.05.2023 року слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 03.05.2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung», модель «S21+», сірого кольору, (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ), з сім картою оператора мобільного зв`язку «Лайф» НОМЕР_3 .

Доводи сторони обвинувачення.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що 24.02.2023 близько 15 години ОСОБА_6 , перебуваючи біля приміщення збірного пункту одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної політики, підбурювала військовозобов`язаних до ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, а також разом з іншими невстановленими особами намагалися перешкодити законній діяльності військового формування в особливий період.

Під час досудового розслідування 03.05.2023 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого вилучено мобільний телефон «Samsung» та в подальшому визнано слідчим речовим доказом.

Сторона обвинувачення вважає, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, може бути знищено, пошкоджено або втрачено, а тому підлягає арешту на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів.

В судове засідання слідчий, належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання, не з`явився.

Доводи представника власника майна.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, обґрунтовуючи свою позицію тим, що:

1) власниця майна ОСОБА_7 і належне їй майно не мають відношення до кримінального провадження № 0000602, у рамках якого проводився обшук;

2) відсутні правові підстави для арешту майна ОСОБА_7 ;

3) у клопотанні сторони обвинувачення відсутнє посилання на сукупність підстав і підозр вважати, що вилучене майно є доказом у кримінальному провадженні;

4) вилучене у ОСОБА_7 майно не містить ознаки, що характерні речовому доказу відповідно до ст. 98 КПК України.

Положення законодавства України.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканість права власності, забезпечення права на захист.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна зокрема допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо який є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

На підставі ч. 1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлені судом обставини та мотиви суду.

01.05.2023 року слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси постановлено ухвалу у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 26.04.2023 року за № 0000602, про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 заадресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання терміналів мобільного зв`язку, сім-карток мобільних операторів, які використовувались для вчинення кримінального правопорушення, ноутбуків, комп`ютерів, цифрових носіїв інформації, чорнових записів, відомостей фінансування та/або які збереглина собі сліди кримінального правопорушення, фінансування та матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

03.05.2023 року слідчим було проведено обшук та вилучене майно, про арешт якого подано клопотання.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2023 року було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучене під час обшуку майно - мобільний телефон марки «Samsung», що належить ОСОБА_7 .

Зазначене рішення слідчого судді було скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.06.2023 року у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд клопотання слідчого про арешт майна іншим слідчим суддею.

Як вбачається з документів, долучених слідчим до клопотання, 03.05.2023 року власниця майна ОСОБА_7 була допитана у кримінальному провадженні як свідок. Зі змісту її показань вбачається, що ОСОБА_7 добровільно надала свій мобільний телефон працівникам поліції для огляду. Також власниця майна зазначила, що не брала участь у подіях, з приводу яких проводиться досудове розслідування, і що вона не має інформації з приводу кримінального правопорушення.

Того ж дня, 03.05.2023 року слідчий визнав вилучений в ході обшуку мобільний телефон речовим доказом, про що виніс відповідну постанову, а 04.05.2023 року звернувся до суду з клопотанням про накладення на нього арешту.

Представник власниці майна в судовому засіданні стверджував, що вилучене у ОСОБА_7 майно не містить ознаки, що характерні речовому доказу відповідно до ст. 98 КПК України.

Доводи представника власниці майна є слушними, оскільки у постанові слідчого про визнання майна речовим доказом та у клопотанні про арешт майна не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи сторони обвинувачення про те, що належний ОСОБА_7 мобільний телефон відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме: був об`єктом кримінально протиправних дій, був набутий в результаті вчинення кримінального правопорушення, підшуканий, виготовлений, пристосований чи використаний як засіб чи знаряддя кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди та інше.

Як вбачається з долучених до клопотання слідчого матеріалів, вони містять дані про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ст. 336, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 114-1 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000602 від 26.04.2023 року. Однак, у клопотанні слідчого не зазначені і стороною обвинувачення в судовому засіданні на доведені підстави вважати, що вилучене майно може мати доказове значення у кримінальному провадженні саме щодо вказаних кримінальних правопорушень.

Таким чином, не дивлячись на те, що вилучена річ (мобільний телефон) була визнана слідчим речовим доказом, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення не було доведено необхідність її арешту, а також наявність ризиків передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання. При цьому враховується також те, що за період з моменту вилучення майна 03.05.2023 року сторона обвинувачення не була обмежена у проведені будь яких необхідних і можливих слідчих дій (проведення огляду, призначення експертизи та інше) з предметом, визнаним речовим доказом.

Слідчий суддя вважає, що надані стороною обвинувачення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та не містять відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

У своєму клопотанні слідчий, всупереч вимогам ч. 4 ст. 170 КПК України, не вказав жодної підстави яка обґрунтовано свідчила б про те, що зазначене майно може бути втрачено, пошкоджено чи використано таким чином, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Клопотання слідчого ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 26.04.2023 року за № 0000602 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27, ст. 336, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 114-1 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в судове засідання з дня отримання її копії.

Слідчий суддя Ірина МОРОЗОВА