ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2067/23 Справа № 210/576/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

11 травня 2023 року суддя Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000061, внесеного до ЄРДР 11.01.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року затверджено угоду про визнання винуватості від 31 січня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000061 між прокурором ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 та визнано ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-1 КК України, із застосуванням (згідно умов угоди) ст.ст. 77, 79 КК України, призначено визначене угодою покарання у виді трьох років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.08.2022 року, призначено остаточне покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 79 КК України звільнено засуджену від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком у 2 роки, якщо вона протягом вказаного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї угодою та даним вироком обов`язки.

Згідно з п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на засуджену обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирішено питання щодо речових доказів та скасовано накладений арешт на майно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржений вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_4 засудженою за ч. 1 ст. 436-1 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.ст. 71, 72 КК України, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.08.2022 року, призначити остаточно покарання у виді 3 років 12 днів позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 79 КК України звільнити засуджену від призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком у 2 роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї угодою та даним вироком обов`язки. Згідно з п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засуджену обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решті вирок суду залишити без змін.

Дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що у відкритті провадження по апеляційній скарзі прокурора слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічні положення містяться в ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, регламентований Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Статтею 394 КПК України визначеного особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень. Зокрема, вичерпний перелік підстав та осіб, які можуть подавати апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості передбачений ч. 4 ст. 394 КПК України.

За п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Як убачається із оскаржуваного вироку суду, у судовому засіданні суд першої інстанції, переконавшись у відповідності угоди про визнання винуватості за змістом та порядком укладення вимогам ст. ст. 468-472 КПК України в сукупності з положеннями ст. 12 КК України та з огляду на санкцію статті інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також у тому, що сторонами угоди про визнання винуватості узгоджено міру покарання, ухвалив вирок про затвердження вказаної угоди та призначив ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного чи обвинуваченого також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК. Зі змісту зазначеної вище угоди вбачається, що обвинуваченій ОСОБА_4 роз`яснено зміст положень ч. 4 ст. 474 КПК та наслідки укладення цієї угоди, і остання своїм підписом підтвердила, що вона цілком розуміє ці наслідки.

Статтею 398 КПК України передбачено, що, отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 396 КПК і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 КПК, зокрема, крім випадків оскарження прокурором вироку на підставі угоди про визнання винуватості з інших підстав, ніж призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, а також затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно із ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена (п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК).

Зазначений перелік меж і підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено, є вичерпним.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що наведені прокурором підстави не дають йому права у розумінні ч. 4 ст. 394 КПК України на оскарження вироку суду першої інстанції, яким затверджено угоду про визнання винуватості, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 523/13129/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Керуючись ст. 394, ч. 4 ст. 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000061, внесеного до ЄРДР 11.01.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-1 КК України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя ОСОБА_2