УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 335/11455/21

провадження № 51-4351ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001384 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжного заходу, застави, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Також суд першої інстанції задовольнив частково цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і стягнув з ОСОБА_4 на користь кожного з них 500 000 грн за спричинену їм моральну шкоду, а в іншій частині позовних вимог відмовив.

Як встановив суд у вироку, 29 серпня 2021 року приблизно о 20:00 ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Honda Accord», номерний знак НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною автомобільної дороги, яка з`єднує вул. Будинок відпочинку та вул. Таганську на о. Хортиця в м. Запоріжжя, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити на проїзній частині пішоходів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та малолітню ОСОБА_7 , які рухалися в попутному напрямку, й маючи технічну можливість уникнути наїзду на них шляхом негайного вжиття заходів, направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, належних заходів до зупинки керованого транспортного засобу не вжив, чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), внаслідок чого поблизу опори ліній електропередач № 4 скоїв наїзд на вказаних вище пішоходів.

Допущені ОСОБА_4 порушення вимог п. 12.3 ПДР перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та спричиненням смерті малолітній ОСОБА_7 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та легких і середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 14 березня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5, 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. Крім того, касатор заявляє вимогу про необхідність зменшення розміру стягнення з нього відшкодування моральної шкоди з 500 000 до 250 000 грн кожному з потерпілих.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що він не заперечує повністю своєї провини, водночас зазначає й про наявність в діях потерпілих порушень ПДР, оскільки вони рухалися без світлоповертальних елементів на одязі для своєчасного їх виявлення, в попутному напрямку з автомобілем під керуванням засудженого.

Звертає увагу Суду скаржник й на те, що його було ознайомлено з постановами про призначення експертиз після їх направлення до експертних установ, чим, на думку засудженого, порушено його право на захист.

Крім того, ОСОБА_4 хоча не заперечує, що сів за кермо автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, проте стверджує, що результат 2.76‰ не відповідає дійсності, оскільки прилад Драгер показав 1.66‰, кров у нього не відбирали, до того ж потерпілі вказали, що засуджений не був п`яний.

Обґрунтовує вимоги касаційної скарги засуджений і тим, що місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання захисника про витребування відомостей щодо свідків, а також щодо сходу і заходу сонця у день ДТП.

Зазначає касатор і про на наявність обставин, які на його думку пом`якшують покарання, а також на інші характеризуючі дані про його особу, які впливають на призначення покарання.

Також, касатор просить зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з огляду на воєнний стан в Україні та неможливість влаштуватися на гідно оплачувану роботу.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з приписами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винуватим у його вчиненні.

Суд першої інстанції дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження правильно кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286-1 КК, висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, суд обґрунтовано послався, зокрема, на показання:

- засудженого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що 29 серпня 2021 року разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 відпочивали на о. Хортиця, куди приїхав на автомобілі «Honda Accord». Протягом дня вживали алкогольний напій (віскі). За день випив десь 250 г алкогольного напою, останній раз в 14-14:30. Орієнтовно о 19:45 вони залишили кафе та поїхали на автомобілі в напрямку міста. Перебуваючи за кермом, почував себе нормально, рухався зі швидкістю приблизно 50 км/год, було ввімкнуто ближнє світло фар. Стало сутеніти. Під час керування не відволікався, був адекватним. Перед поворотом почав здійснювати об`їзд ями. Після виконання повороту нікого не бачив. У місці ДТП гілки дерев дещо нависають над дорогою і не міг здогадатися, що там можуть перебувати люди. Несподівано відчув удар в капот з правої сторони автомобіля. Різко загальмував та, вийшовши з авто, побачив попереду на відстані близько 3-4 метрів ОСОБА_5 , а неподалік лежала ОСОБА_6 . Позаду автомобіля на відстані приблизно 1-1,5 метра лежала дівчинка;

- потерпілого ОСОБА_5 , згідно з якими, останній повідомив, зокрема, що 29 серпня 2023 року приблизно о 19 годині він з сім`єю рухалися дорогою, оскільки по обочині неможливо йти. Він йшов попереду, а дружина з донькою позаду. Через деякий час почув звук схожий на шелест, обернувся, побачив автомобіль, відчув удар, від якого втратив свідомість. Також потерпілий зауважив, що: був одягнений в футболку, шорти та кросівки, ніс рюкзак чорного кольору, дружина була в яскравому сарафані, а донька в сукні світлого кольору; ОСОБА_4 на місці ДТП допомоги не надавав, виходячи з його поведінки склалося враження, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- свідка ОСОБА_8 , який дав показання, окрім іншого, про те, що з ОСОБА_4 29 серпня 2021 року вони відпочивали на одному з пляжів, розташованих на о. Хортиця. Під час обіду випили пляшку «віскі», ємністю 0,5 л, але після 14 год алкогольні напої вже не вживали. Приблизно о 18 год вийшли з кафе, згодом сіли в автомобіль, який мали намір переставити до стоянки. За кермом автомобіля перебував ОСОБА_4 , який був у «нормальному» стані. Було вже темно, швидкість автомобіля була приблизно 30-40 км/год. На дорозі нікого не бачив. Різко, несподівано відбувся удар в переднє лобове скло автомобіля з правої сторони. Коли вийшов з машини, побачив на узбіччі дороги дитину;

- свідка ОСОБА_9 який повідомив суду, що 29 серпня 2021 року він відпочивав зі своїми друзями на базі відпочинку на о. Хортиця. Приблизно о 19:45, виходячи з пляжу, зустрів ОСОБА_4 , який був зі своїм товаришем. Водночас у засудженого відчувався легкий запах алкоголю, але він був в нормальному стані та адекватний. Після цього, ОСОБА_4 пішов на стоянку для автомобілів.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються й сукупністю письмових доказів, зокрема:

- висновком експерта від 24 вересня 2021 року № СЕ-19/108-21/11176-ІТ, згідно з яким у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_4 для забезпечення безпеки руху з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з ДТП. Водій мав технічну можливість уникнути ДТП, своєчасно застосувавши заходи до зниження швидкості руху автомобіля аж до його зупинки.

Були предметом перевірки суду першої інстанції і доводи сторони захисту щодо порушення ПДР пішоходами, який слушно вказав, що вони мають враховуватися під час призначення покарання, зазначене було й виконано під час здійснення провадження в суді першої інстанції. До того ж суд касаційної інстанції звертає увагу ОСОБА_4 , що згідно з висновком експерта від 24 вересня 2021 року № СЕ-19/108-21/11176-ІТ саме дії засудженого не відповідають вимогам п. 12.3 ПДР і з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з ДТП;

- висновком лікаря КУ «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 29 серпня 2021 року № 4474 щодо результатів медичного огляду, згідно з яким ОСОБА_4 29 серпня 2021 року станом на 22:15 перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- копією результатів аналізу від 29 серпня 2021 року № 1057, згідно з яким у сечі ОСОБА_4 виявлено 2,76 %о етанолу.

Крім того, обґрунтовуючи перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, суд послався на показання свідків та самого засудженого, згідно з якими останній 29 серпня 2021 року протягом дня вживав спиртні напої, а потім сів за кермо та керував автомобілем.

До того ж, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу засудженого, що згідно з письмовими доказами предметом дослідження біологічного середовища була не кров, а сеча, дослідження якої передбачено «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735;

- протоколами слідчих експериментів з додатками від 13 вересня 2021 року за участю потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 17 вересня 2021 року , за участю засудженого ОСОБА_4 від 08 жовтня 2021 року, за участю свідка ОСОБА_8 .

Всі докази у кримінальному провадженні, досліджені судом, визнані такими, що узгоджуються між собою та не суперечать один одному.

З огляду на наведене незгода засудженого з наданою оцінкою судом першої інстанції протоколам слідчих експериментів за участю потерпілих, свідка та засудженого не є прийнятною, оскільки місцевий суд повно та всебічно дослідив, окрім інших, і протоколи слідчих експериментів, визнав їх такими, що проведені із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та, не встановивши суттєвих суперечностей між відомостями, повідомленими цими особами під час слідчої дії і показаннями, наданими в суді, які б дозволяли поставити під сумнім інформацію, зафіксовану в оспорюваних протоколах, небезпідставно обґрунтував вирок, зокрема і зазначеними доказами.

Також Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя слушно визнав безпідставними твердження сторони захисту про порушення права на захист засудженого ОСОБА_4 , оскільки останнього не було ознайомлено з постановами слідчого про призначення експертиз, у зв`язку з тим, що конкретних незгод з висновками експертів адвокат не зазначив і по суті їх не оспорював. Водночас заяв і клопотань про проведення повторних чи додаткових експертиз до слідчого або до суду не надходило. Крім того, місцевий суд звернув увагу на приписи ч. 2 ст. 101 КПК згідно з якими кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або спеціальних знаннях, проте таких висновків суду сторона захисту не надала.

Таким чином, установивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених Європейським судом з прав людини у висновках у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06 грудня 1998 року). Так, у зазначених рішеннях вказано, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Крім того, зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що призначаючи ОСОБА_4 покарання, врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину; відомості про особу засудженого, який працевлаштований, брав участь у діяльності Добровольчого формування Запорізької територіальної громади № 1 «Щит», позитивно характеризується, одружений, завдану шкоду потерпілим відшкодував частково, публічно вибачився, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також поведінку засудженого після вчинення кримінального правопорушення; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Не залишив поза увагою районний суд і позицію потерпілих, які наполягали на призначенні суворої міри покарання.

Урахувавши викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також суд першої інстанції, розглядаючи цивільні позови потерпілих, дійшов обґрунтованого висновку, що вони підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував глибину та характер пережитих потерпілими душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями засудженого, істотністю змін у житті, які зазнали вимушеного порушення життєвого ритму, необхідністю витрачання свого часу у зв`язку з цим провадженням, що, із врахуванням принципу диспозитивності, відповідно до статей 13, 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст. 128 КПК, та заявлених вимог, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, співмірності, з урахуванням матеріального стану обвинуваченого, вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_4 500 000 грн відшкодування моральної шкоди на кожного потерпілого, зважаючи, що відшкодування шкоди в такому розмірі відповідає позовним вимогам та характеру діяння (кримінального правопорушення) засудженого, конкретних обставин справи. Водночас у задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Заразом Суд зауважує, що відмова в задоволенні клопотання про витребування відомостей щодо свідків, а також щодо сходу і заходу сонця у день ДТП, з огляду на встановлені Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя фактичні обставини справи на підставі досліджених доказів у цьому провадженні свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог закону і вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК.

З обґрунтуваннями суду першої інстанції щодо правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність погодився і апеляційний суд, який під час розгляду кримінального провадження перевірив усі посилання й доводи захисника і вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

З висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Зазначені вище обставини, на переконання Суду, свідчать, що суди першої та апеляційної інстанцій, ретельно оцінивши обставини цього провадження, дійшли обґрунтованого висновку, як про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення так і щодо необхідності призначення засудженому основного покарання наближеного до середнього розміру та додаткового у максимальному розмірі, передбачених санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення. З огляду на викладене вище, твердження засудженого в касаційній скарзі, які фактично зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не в повній мірі врахували обставини, які, на думку касатора, є достатніми для призначення більш м`якого покарання, а також зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з нього, не є слушними.

Крім того, колегія суддів зауважує, що засуджений керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю для його учасників. Протиправні дії ОСОБА_4 призвели до тяжких непоправних наслідків у виді загибелі однієї людини та спричинення тілесних ушкоджень ще двом потерпілим, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Також суд касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу касатора, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Водночас доводи засудженого, з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, непоправність наслідків у виді смерті однієї людини, а також спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ще двом потерпілим, підвищену суспільну небезпеку вчиненого засудженим у стані алкогольного сп`яніння кримінального правопорушення, на переконання Суду, не свідчать про істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненим протиправним діянням, як і не свідчать про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж призначено судом. За таких обставин, у цьому провадженні не вбачається підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість.

До того ж колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілих, наслідків вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин провадження. Крім того, на переконання суду касаційної інстанції, визначений місцевим судом розмір відшкодування моральної шкоди, присуджений з ОСОБА_4 на користь потерпілих, є достатнім і не є таким, що призвів би до їх безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 березня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3