1Справа № 335/8474/23 1-кс/335/2346/2023
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2023 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу автоматичного визначеному слідчому судді від 07.09.2023 року, вказане клопотання передано в провадження судді ОСОБА_1 .
06.09.2023 року проведено огляд предмету за участю свідка ОСОБА_6 , поблизу ВП № 4 Пологівського РВП який розташований по вул. Шевченка, 12 в м. Оріхів Пологівського району Запорізької області, в ході якого вилучено: 14 мотків мідної проволоки різного січення, загальною вагою - 1081,75 грам та поміщені до спец. пакету WAR 1580101.
Слідчий вказує, що вищевказані 14 мотків мідного дроту, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, про що 07.09.2023 року винесено відповідну постанову.
Відповідно до ст. 98 КПК України, вилучені 14 мотків мідного дроту можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Вилучені під час огляду предмету 14 мотків мідного дроту, є тимчасово вилученим майном та набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що в разі несвоєчасного арешту вилученого майна, зацікавлені особи можуть знищити, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, необхідно, накласти арешт на 14 мотків мідної проволоки, які є тимчасово вилученим майном.
Старший слідчий подав заяву, просив розглянути клопотання без його участі, без застосування технічних засобів фіксації. Вказане клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити з підстав викладених в ньому.
Потерпілий ОСОБА_5 та фактичний володілець майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Клопотання розглядається без участі потерпілого та фактичного володільця майна, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.
З урахуванням заяви старшого слідчого та неявки потерпілого ОСОБА_5 та фактичного володільця майна ОСОБА_6 , відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя вивчивши подане клопотання та додатки до нього, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, вважає необхідним задовольнити подане клопотання, виходячи з наступного.
Від громадянина ОСОБА_6 надійшла заява про добровільну видачу для огляду та подальшого вилучення фрагментів мідного дроту які йому реалізував ОСОБА_7 .
Як вбачається із протоколу огляду предмета від 06.09.2023 року, органом досудового розслідування проведено огляд предметів, а саме: 14 мотків мідної проволоки які надав добровільно для огляду та вилучення свідок ОСОБА_6 та поміщені до спец. пакету WAR 1580101.
У зв`язку з чим в органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вилученого майна, яке є речовим доказам та має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього кодексу.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вимогами ст. 173 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так старшим слідчим доведено, що майно, вилучене на підставі протоколу огляду, може являтися предметом злочинного посягання та може бути використано у якості доказів у кримінальному провадженні, а також доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення, пошкодження, чи відчуження та розпорядження вказаного майна.
Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.
Вказане у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Накласти арешт на майно,вилучене у ОСОБА_6 на підставі протоколу огляду від 06.09.2023 року, а саме 14 мотків мідного дроту, які поміщені до спец. пакету WAR 1580101.
Заборонити відчужувати та розпоряджатися вказаним майном до скасування його арешту у встановленому КПК України порядку.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1