Справа № 632/792/23
провадження № 1-кс/632/114/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2023 року місто Первомайський

Суддя Первомайського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала заяву - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву (клопотання) ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність службових осіб відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Первомайського міськрайонного суду Харківської області зі скаргою на бездіяльність службових осіб відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення.

Зазначена скарга була розподілена слідчому судді ОСОБА_4 у відповідності до ст. 35 КПК України.

05 червня 2023 року слідчим суддею за вказаною скаргою відкрито провадження, судове засідання з її розгляду призначене на 08 червня поточного року.

07 червня 2023 року ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , яке за своїм змістом є заявою про відвід.

В обґрунтування заяви (клопотання) про відвід ОСОБА_3 зазначив, що раніше він звертався до Первомайського міськрайонного суду Харківської області зі скаргою на бездіяльність службових осіб відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Також ОСОБА_3 вказав, що 15 квітня 2023 року він звернувся до згаданого відділення поліції із повідомленням про можливе вчинення слідчим суддею ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

На підставі цього слідчий суддя ОСОБА_5 задовольнив його заяву про відвід судді ОСОБА_4 при розгляді його, ОСОБА_3 , скарги від 22 квітня 2023 року - справа № 632/488/23, провадження № 1 - кс/632/66/23.

Відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 17 травня 2023 року змінено підсудність розгляду його скарги.

Справу за цією скаргою передано на розгляд Зміївському районному суду Харківської області.

При цьому ОСОБА_3 зазначив, що станом на 07 червня 2023 року йому нічого не відомо про стан розгляду справи Зміївським районним судом Харківської області за його скаргою. Незалежно від результатів її розгляду він має право на оскарження рішення суду.

Крім того ОСОБА_3 зазначив, що з приводу дій судді ОСОБА_4 він звернувся до Вищої ради правосуддя, та послався на ухвалу судді ОСОБА_5 від 21 квітня 2023 року, який у ній вказав, що наявність не вирішеного до кінця питання про причетність судді ОСОБА_4 до дій, пов`язаних зі ст. 366 КК України може вплинути на об`єктивність та неупередженість судді ОСОБА_4 при розгляді його скарги.

ОСОБА_3 вважає, що оскільки справа за його скаргою, щодо судді ОСОБА_4 , до кінця не вирішена, то останній, як слідчий суддя, підлягає відводу від розгляду його скарги, поданої 02 червня 2023 року.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою заяву (клопотання) про відвід підтримав та просив її задовольнити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, тобто за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді, зокрема слідчого судді ОСОБА_4 , оскільки вважає, що такими достатніми обставинами, є данні, які він навів у своєму клопотанні (заяві).

Разом із цим ОСОБА_3 заявив, що підставами для відводу слідчого судді ОСОБА_4 є і те, що останній не вірно розуміє положення ст. 214 КПК України, розглядав його подібні скарги, виніс рішення, якими відмовив у їх задоволенні, що на його, заявника, думку, протирічить наведеній нормі. Однак іншими слідчими суддями Первомайського міськрайонного суду Харківської області його, ОСОБА_3 , скарги були задоволені.

Крім того ОСОБА_3 зазначив, що слідчий суддя ОСОБА_4 не розглянув його скаргу протягом 72 годин, що передбачено ст. 306 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 81 КПК України, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя ОСОБА_4 не виявив бажання приймати участь у розгляді заяви про відвід.

Заслухавши особу, яка подала заяву, дослідивши копії документів, суддя доходить такого.

Відповідно до положень ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Частиною 5 ст. 80 КПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Згідно із доводами ОСОБА_3 , в даному випадку йдеться про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді ним скарги на бездіяльність службових осіб відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року) (далі - Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (пункт 1 статті 6).

У ряді рішень Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) намагається більш широко підходити до вирішення питання щодо впливу «досудової» діяльності судді на рівень безсторонності суду.

На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 року в справі «Мироненко і Мартенко проти України», судом було констатовано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції. Цим рішенням Європейським судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у пунктах 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Наведене свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Таким чином, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначає, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституці і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої і другої статті 48 даного Закону встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 зазначеного Закону, суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Відповідно до Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантується Конституцією і законами України, а суддя при здійсненні правосуддя незалежний і підпорядковується лише закону.

Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді, але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

ОСОБА_3 заявляє, що основною обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості слідчого судді при розгляді його скарги на бездіяльність службових осіб відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення, поданої 02 червня 2023 року, є те, що він звернувся до зазначеного відділення поліції із повідомленням про вчинення суддею ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, а також те, що йому не відомо про стан розгляду його скарги Зміївським районним судом Харківської області, про яку йдеться вище.

Однак, конкретних доказів таких тверджень заявник не надає, отже така заява є припущенням та носить суб`єктивний характер.

На думку судді, не може бути підставою для відводу слідчого судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

Також, Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.

Таким чином, за окремою підставою відводу визначеною саме як наявність «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді», особа яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Сумнів у безсторонності судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес можна було б перетворити у безкінечну недовіру до суду та відповідно змін його складу.

Підсумовуючи, суддя наголошує на важливості інституту відводу судді для забезпечення безстороннього розгляду справи, але вмотивованість заяви про відвід судді є процесуальним обов`язком учасника, який повинен добросовісно реалізовувати надане йому право.

Таким чином, судовим розглядом не встановлена, і заявником не доведена наявність обставин, які би викликали сумніви в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 і унеможливлювали винесення ним об`єктивного рішення у справі.

Посилання заявника на можливе вчинення суддею ОСОБА_4 злочину, та у зв`язку із цим на його звернення із відповідним повідомленням до правоохоронних органів, не може бути безумовним доказом упередженості судді, тим більше, що ОСОБА_3 не представлено жодних доказів існування такого кримінального провадження.

Окрім цього згідно із даними Єдиного державного реєстру судових рішень - справа № 632/558/23, провадження № 1 - кс/621/301/23, ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 29 травня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність службових осіб відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зокрема за повідомленням ОСОБА_3 від 15 квітня 2023 року, про можливе вчинення суддею Первомайського міськрайонного суду Харківської області кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України

Зазначена ухвала набрала законної сили 06 червня 2023 року.

Щодо подання заявником на суддю ОСОБА_4 скарги до Вищої ради правосуддя України, суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження.

Статтею 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

При цьому, статтею 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 01 грудня 2016 року передбачено, що дисциплінарне провадження розпочинається після отримання скарги щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», або за ініціативою Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Тобто, чинним законодавством не передбачено жодних обмежень щодо права будь-якої особи на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, в тому числі і щодо звернення учасника судового провадження з дисциплінарною скаргою до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи.

Поряд з цим, відповідно до частини четвертої статті 107 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не допускається зловживання правом звернення до органу, уповноваженого здійснювати дисциплінарне провадження, у тому числі ініціювання питання відповідальності судді без достатніх підстав, використання такого права, як засобу тиску на суддю у зв`язку зі здійсненням ним правосуддя.

Відповідно до п. 2 Рішення № 34 Ради Суддів України від 08 червня 2017 року, наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя, відкриття дисциплінарного провадження за такою скаргою не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи. Подання учасником такого судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи має ознаки впливу на суд, що передбачає кримінальну відповідальність за ст. 376 КК України.

Отже, подання учасником судового провадження скарги на дії судді до Вищої ради правосуддя до закінчення судового розгляду справи не перешкоджає судді продовжувати судовий розгляд та виконувати обов`язок справедливо, безсторонньо та своєчасно вирішувати справу відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Таким чином, звернення ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя зі скаргою на дії судді ОСОБА_4 не є підставою для його відводу, як слідчого судді.

З огляду на вищевикладене, на думку судді, в даному випадку не встановлено жодної обставини, підтвердженої належними і допустимими доказами, яка б викликала розумний, об`єктивно обґрунтований сумнів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 під час розгляду скарги про яку зазначено вище, а той факт, що заявник внаслідок суб`єктивного тлумачення норм діючого законодавства не згодний з процесуальними діями судді ОСОБА_4 та прийнятими ним рішеннями, та внаслідок суб`єктивних міркувань сумнівається в неупередженості слідчого судді, не свідчить про його реальну упередженість та необ`єктивність і, як наслідок, не тягне за собою усунення слідчого судді від розгляду судової справи.

При цьому суддя звертає увагу на те, що до виправданих побоювань щодо упередженості судді не може належати незгода учасника провадження з процесуальними рішеннями, діями чи бездіяльністю судді, суду. У випадку наявності такої, КПК встановлює засаду забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24).

З огляду на зазначене, обставини незгоди учасників з процесуальними рішеннями, діями чи бездіяльністю судді, суду, підлягають розгляду у рамках їх оскарження і не можуть бути підставою для заявлення відводу.

Оцінюючи в цілому доводи заявленого ОСОБА_3 відводу суддя виходить із того, що вони не містять у собі посилань на обставини, передбачені у ст. 75 КПК, чи будь-які інші обставини, які можуть викликати обґрунтовані сумніви у неупередженості слідчого судді, а фактично зводяться до незгоди з порядком здійснення слідчим суддею розгляду поданих ним скарг.

Такі доводи, на переконання судді, направлені на формування хибних висновків про упередженість слідчого судді та необхідність його зміни.

Отже, суддя доходить висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , внаслідок чого дана заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви (клопотання) ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність службових осіб відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_1