ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1791/23 Справа № 207/768/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000027 від 14.09.2021 року, за апеляційною скаргою першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження у цій частині.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 :періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_10 вчинив взимку 2019 року, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, - восени 2021 року, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, - 03.03.2023 року. Всі вказані кримінальні правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальними проступками, а тому з урахуванням положень ст. 49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України закінчився взимку 2022 року, у зв`язку із чим суд повинен був звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вказаний злочин, втім не прийняв такого рішення.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року 4 місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 07.02.2023 року на паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_1 виданий Центр-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 25.03.2002 року, з явними ознаками підробки.

Вирішено питання про долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України та процесуальні витрати.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку ніким не оспорюються, взимку 2019 року в денний час доби проходив біля залізничного вокзалу, який розташований по АДРЕСА_2 та побачив на проїжджій частині на асфальті паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 виданий Центр-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 25 березня 2002 року, який привласнив та приніс за місцем свого постійного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де почав його зберігати.

Дії обвинуваченого за вказаним епізодом були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 3 ст. 357 КК України за ознаками незаконного заволодіння паспортом шляхом його привласнення.

В подальшому, восени 2021 року, знаходячись за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 вирішив підробити паспорт, який він знайшов взимку 2019 року, та шляхом механічних маніпуляцій за допомогою канцелярського приладдя видалив первинну фотокартку з п`ятої сторінки вказаного паспорту та на її місце наклеїв фотокартку зі своїм зображенням, зазначений вище паспорт громадянина України з вклеєною до нього фотокарткою із його зображенням залишив у себе з метою подальшого його використання, а саме для отримання прав, передбачених положеннями законодавства про паспорт громадянина України.

Дії обвинуваченого за вказаним епізодом були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем.

Крім того, ОСОБА_7 , 03.02.2023 приблизно о 14:20 год., знаходячись на блокпосту, який розташований на автошляху Кам`янське-Дніпро, був зупинений працівником поліції для перевірки документів пред`явив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 виданий Центр-Міським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області, 25 березня 2002 року в якому замінена фотокартка - первинна фотокартка видалена, після чого на її місце вклеєна інша.

Дії обвинуваченого за вказаним епізодом були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 4 ст. 358 КК України за ознаками використання завідомо підробленого документу.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України в порядку ст. 49 КК України; захисника, який вирішення питання залишив на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, прийшла до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог закону про кримінальну відповідальність при призначенні покарання колегія суддів вважає обгрунтованими.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно із ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 13.12.2005 року Про практику застосування судами України

законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування строку давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, законодавцем встановлено чітку процедуру та передбачено перелік випадків звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції при притягненні ОСОБА_7 до відповідальності та призначенні покарання не дотримався, оскільки не застосував положення ст. 49 КК України, яке підлягало обов`язковому застосуванню.

Як було встановлено під час апеляційного перегляду, в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, при цьому інкриміноване за оскаржуваним вироком кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України, обвинувачений вчинив взимку 2019 року, а отже строк давності за ним, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, складає 3 роки та закінчився взимку 2022 року.

Вчинення нових кримінальних правопорушень, інкримінованих останньому у цьому кримінальному провадженні, не перериває перебігу давності, оскільки за правилами ст. 12 КК України останні класифікуються як кримінальні проступки. Відомості про вчинення ОСОБА_7 у вказаний період будь-яких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк більше двох років, відсутні.

За таких обставин суду першої інстанції належало на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження у цій частині закрити, втім судом першої інстанції таке рішення прийняте не було.

Наведене у розумінні ст. 413 КПК України належить вважати неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність у виді незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку із вищенаведеним, також приймаючи до уваги, що в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357 КК України з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження щодо нього у цій частині, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а допущене судом першої інстанції порушення підлягає усуненню у межах повноважень апеляційного суду та апеляційних вимог.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - змінити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та кримінальне провадження у цій частині закрити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

- за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати призначеним ОСОБА_7 до відбування покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 4 місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4