печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у кримінальному провадженні № 0003975, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2019, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження № 0003975 від 17.09.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_4 16 вересня 2019 року близько о 20.00 годин, керуючи технічно справним автомобілем «КІА Сееd», н.з. НОМЕР_1 , рухався по бульв. Лесі Українки в м. Києві, зі сторони вул. Немировича-Данченка в напрямку вул. Новогоспітальна.

Так, під час руху ОСОБА_4 допустив порушення вимог п.п. 10.1; 10.3; 10.4 та вимог дорожнього знаку 5.16 Правил дорожнього руху України, в яких зазначено:

- п.10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.10.3. - у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися;

- п.10.4. - перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою;

- дорожній знак 5.16. - «напрямки руху по смугам». Показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_4 виявились в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, рухаючись у третій смузі при наявних чотирьох смугах, виконував маневр повороту ліворуч на перехресті бульв. Л.Українки - вул. Новогоспітальна в м. Києві, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення, не виконав вимоги дорожнього знаку рух по смугах, змінюючи напрямок руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом «Geon Sckambler 250» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в попутному напрямку між третьою і четвертою смугою.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію мотоцикла «Geon Sckambler 250» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої стопи: косого перелому 2, 3, 4 плюснових кісток зі зміщенням уламків, перелому основи проксимальної фаланги 5 пальця зі зміщенням, садна пальців, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-2228-2019 від 15 листопада 2019 року, відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 перебуває в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотав перед судом про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснені обвинуваченому правові наслідки закриття кримінального провадження із нереабілітуючих підстав, наголошено, що він має право на здійснення кримінального провадження на загальних підставах, при цьому ОСОБА_4 вказав, що йому зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, він визнає винуватість у повному обсязі, здійснення судового розгляду в загальному порядку не бажає.

Прокурор підтримав клопотання обвинуваченого, оскільки строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вийшов, внаслідок чого він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження підлягає закриттю. Зазначив, що протягом строку давності ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався. Просив залишити автомобіль, який визнаний речовим доказом, - ОСОБА_4 , а процесуальні витрати - віднести на рахунок держави.

Потерпілий ОСОБА_5 зазначив, що був присутнім практично на всіх судових засіданнях, натомість обвинувачений більше трьох років з`являвся до суду, тому просив суд розглянути поданий ним цивільний позов в межах даного судового засідання. Вказав, що не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності обвинуваченого та розуміє, що строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності вийшов.

Вислухавши позиції сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальний актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні 16.09.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Після набрання чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набув чинності 01.07.2020, покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, посилене та санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на час його вчинення було злочином невеликої тяжкості, на день проведення судового засідання є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Отже, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), становить три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вказане в даному випадку підлягають застосуванню норми Кримінального кодексу України, що діяли на час вчинення діяння.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Так, в ухвалі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року в справі № 493/1843/16-к зазначено наступне: «Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».

ОСОБА_4 в межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності нового злочину не вчинив, що вбачається з довідки № 184-11052023/80210 від 13.05.2023.

В рамках даного провадження судом вживалися заходи щодо примусового приводу ОСОБА_4 шляхом винесення ухвали від 30.06.2020 про здійснення приводу обвинуваченого, проте, останнього приведено не було, у зв`язку з чим ухвалою суду від 22.06.2021 ОСОБА_4 було оголошено в розшук.

Ухвалою суду від 01.09.2021 кримінальне провадження відновлено.

До 02 лютого 2023 року була дійсна позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, в якій зазначено, що перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку.

Таким чином, така правова позиція була дійсною, в тому числі, на момент оголошення ОСОБА_4 в розшук та відновлення провадження.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, які викладені в постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, в якій вважала за необхідне відступити від правового висновку Об`єднаної палати, викладеного нею в постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, навела новий підхід щодо застосування диференційованих та загальних строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що з наведеним підходом, який виловлений Об`єднаною палатою, Велика Палата не погоджується і вважає його таким, що не відповідає точному змісту кримінально-правової норми і дійсній волі законодавця. Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення. (п. 29, 58-60 Постанови).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження №13-47кс20), звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності), є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що мало місце 16.09.2019, а отже з часу вчинення злочину минуло понад 3 роки 8 місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження у зв`язку з розшуком ОСОБА_4 було зупинено на 2 місяці 8 днів, тобто на час вирішення клопотання обвинуваченого визначений ст. 49 КК України диференційований строк притягнення до кримінальної відповідальності, продовжений на період ухилення, сплинув, що з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, є підставою для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному акті, оскільки подія кримінального правопорушення, з приводу якої ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, мала місце 16.09.2019, відтак на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) трьохрічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, продовжений на час ухилення обвинуваченого від суду, суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження, з урахуванням правової позиції Великої Палити Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, приходить до висновку про наявність підстав звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відносно заявленого потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Питання про порядок розподілу судових витрат, в тому числі на залучення експертів на стадії досудового розслідування, у разі закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, вирішено Верховним Судом.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення експерта саме стороною захисту.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, таких витрат.

Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Отже, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

З урахуванням вищенаведеного, положень ч. 1 ст. 126 КПК України, суд надходить до висновку про необхідність віднесення процесуальних витрат за залучення експертів на стадії досудового розслідування в сумі 3 681 грн. 02 коп. на рахунок держави.

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0003975, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2019, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрити.

Речовий доказ - автомобіль марки «Kia» модель «Ceed», державний номерний знак « НОМЕР_1 » - залишити в належного володільця ОСОБА_4 .

Цивільний позов ОСОБА_5 (представник - адвокат ОСОБА_6 ) до ОСОБА_4 та АСК «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу його право звернутись із позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати за залучення експерта на стадії досудового розслідування в сумі 3 681 грн. 02 коп. - віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1