03.07.2023
Справа № 642/1677/22
Провадження № 1-кс/642/1844/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2023 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції в м. Харкові клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001195 від 15.11.2022, -

В С Т А Н О В И В

19.06.2023 до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 з проханням скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09.12.2022, в рамках кримінального провадження №0001195 від 15.11.2022, на автомобіль KIA K5, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що 09.12.2022 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001195 від 15.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, накладено арешт на автомобілі: KIA K5, 2016 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , KIA K5, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , Hyundai Sonata, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_7 , перереєстрований на д.н.з. НОМЕР_8 та, зокрема, на автомобіль марки KIA К5, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є потерпілий у кримінальному провадженні - ОСОБА_5 .

15 листопада 2022 року слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 було прийнято постанову, якою даний транспортний засіб було оголошено в розшук та вирішено внести останній до Ш «Гарпун». 24 травня 2023 року працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб KIA К5, сірого кольору, ідентифікаційний номер ТЗ НОМЕР_2 , д.н.з. « НОМЕР_9 » та було викликано слідчо-оперативну групу. На місці зупинки, за адресою м. Київ, вул. Бастіонна, 5, було проведено огляд автомобіля, зупиненого працівниками патрульної поліції, і складено протокол огляду місця події, яким зафіксовано наступне. При перевірці транспортного засобу виявлено, що він перебуває у ІП «Гарпун» в розшуку згідно постанови слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 від 15 листопада 2022 року, а також перебуває під арештом згідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2022 року.

Водієм, ОСОБА_6 , було добровільно надано технічний паспорт на транспортний засіб - серія та номер НОМЕР_10 , марка KIA К5, сірого кольору, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , власник - ОСОБА_5 .

Поміж іншого, було вилучено транспортні номерні знаки «DEN», які не вписані до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 . В свою чергу, багажному відділенні транспортного засобу в ході огляду було виявлено д.н.з. НОМЕР_1 . За результатами проведеного огляду транспортний засіб було поміщено на штраф майданчик, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича, 20-Б, а свідоцтво про реєстрацію ТЗ та ключі було вилучено у встановленому законом порядку. В подальшому, матеріали зареєстровані до ЖЕО Печорського УП ГУНП в м. Києві за № 11313 від 24 травня 2023 року з приводу виявлення працівниками патрульної поліції розшукуваного ТЗ KIA К5, сірого кольору, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 було передано до органу, який проводить досудове слідство у кримінальному провадженні № 0001195 від 15.11.20222 року - ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області. Про викладені обставини потерпілому ОСОБА_5 стало відомо в ході ознайомлення із матеріалами кримінального провадження № 0001195 від 15.11.20222 року та здійснення відповідних фотокопій.

На теперішній час, з урахуванням відшукання та вилучення транспортного засобу, розбіжності щодо права власності на автомобіль марки KIA К5, сірого кольору, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 між потерпілим ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 усунуто, всі непорозуміння з`ясовані, а відтак відсутні ризики щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна і збереженню речового доказу нічого не загрожує.

Таким чином, можна достеменно стверджувати, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт відпала потреба і арешт транспортного засобу може бути скасовано. Згадана обставина змушує звернутися за захистом своїх прав до слідчого судді з наведеним клопотанням.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 , клопотання про скасування арешту майна підтримав, просила його задовольнити.

Слідча ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання.

ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання, належно оцінивши наявні докази, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0001195 від 15.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2022 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру до судових розслідувань під №0001195 від 15.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, накладено арешт на автомобілі: KIA K5, 2016 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , KIA K5, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , Hyundai Sonata, 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_7 , перереєстрований на д.н.з. НОМЕР_8 . та, зокрема, на автомобіль марки KIA К5, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є потерпілий у кримінальному провадженні - ОСОБА_5 . Підставою для накладення арешту послугувало збереження доказової бази, та наявність передбачених ст.ст. 131, 170, 171, 173 КПК України підстав.

19.06.2023 до суду звернувся представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просить скасувати арешт на автомобіль KIA K5, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 накладений згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09.12.2022, у зв`язку з тим, що на даний час необхідність в його застосуванні відпала, а тривале тримання майна можна вважати втручанням у право власності.

Відповідно до ст. 16 КПК України одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Правовою підставою для накладення арешту зазначено п.1 ч.2 ст.170 КПК, тобто забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ч.11 ст.170 КПК передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зазначені положення закону кореспондуються з положеннями статті 100 КПК, відповідно до якої речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю (ч.1 ст.100 КПК), а відповідно до п.1 ч.6 ст.100 КПК речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже на теперішній час, з урахуванням відшукання та вилучення транспортного засобу, розбіжності щодо права власності на автомобіль марки KIA К5, сірого кольору, 2016 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 між потерпілим ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_6 усунуто, всі непорозуміння з`ясовані, а відтак відсутні ризики щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна і збереженню речового доказу нічого не загрожує.

Таким чином, можна достеменно стверджувати, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт відпала потреба.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 червня 2016року №5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» передбачено, що особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку передбаченому ст.174 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Також слід зазначити, що відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання представника власника майна про скасування арешту на автомобіль KIA K5, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_5 , накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09.12.2022, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 173, 174 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001195 від 15.11.2022 задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09.12.2022, в рамках кримінального провадження №0001195 від 15.11.2022, на автомобіль KIA K5, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_5 .

Повернути автомобіль KIA K5, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 його власнику ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1