Справа № 343/202/22
Провадження № 11-кп/4808/447/23
Категорія ч.2 ст.121 КК
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2023 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , який звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів - до 22 вересня 2023 року включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується із рішенням суду щодо продовження відносно нього строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу суду.

Апеляційний розгляд поданої ним апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду просить проводити в його присутності та присутності його захисника і прокурора.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати ухвалу суду та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт. Зазначили, що у клопотанні стороною обвинувачення не долученого жодного доказу на підтвердження наявності ризиків, на які він вказує. Стверджують, що на даний час судом першої інстанції досліджені певні докази, які свідчать про невинуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення та вказують на те, що тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні іншою особою. Звертають увагу на тривалий розгляд провадження судом першої інстанції та вважають, що вищевказані обставини свідчать про можливість обрання обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 інкриміновано вчинення тяжкого злочину проти життя, за який, у разі визнання його винуватим, передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

07.12.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину за ч.2 ст.121 КК України.

Кримінальне провадження №0000183 від 06.12.2021 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України 21.01.2022 року направлено до Долинського районного суду з обвинувальним актом.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2022 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03.04.2022 року, який неодноразово продовжувався. В тому числі, ухвалою Долинського районного суду від 25.07.2023 року - продовжено строк на 60 днів - до 22 вересня 2023 року включно.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України відповідно до ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді від семи до десяти років позбавлення волі. Та на даний час наявні ризики, передбачені пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_8 може переховуватись від суду а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, офіційно не одружений, у свідоцтві про народження дитини, яку він називає своєю дитиною, батьком не записаний, проживав за адресою відмінною від місця реєстрації. Вважає, що обвинувачений усвідомлює неминучість призначення покарання, пов`язаного з позбавленням волі у разі доведеності його винуватості.

Прокурор в клопотанні зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки ОСОБА_8 не має постійного джерела доходу, тобто не зможе самостійно внести значний розмір застави, а мінімальний розмір застави не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та можливості вчинення нових злочинів, а порушення умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи більш суворого запобіжного заходу. Вважає, що достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, які продовжують існувати, а тому слід застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2023 року вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При розгляді зазначеного клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважав клопотання вмотивованим, а викладені в клопотанні судження - такими, що ґрунтуються на вимогах закону та свідчать про продовження існування ризиків, визначених у п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 інкриміновано вчинення тяжкого злочину проти життя, за який, у разі визнання його винуватим, передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Обвинувачений без будь - яких сталих офіційних матеріальних доходів та соціальних зв`язків, офіційно не одружений, у свідоцтві про народження дитини, яку він називає своєю, він батьком не записаний, до затримання його дохід залежав від потерпілого, а тому усвідомлення неминучості покарання, може спонукати його переховуватись від суду. Він також виказував під час розгляду провадження намір підтвердити свою невинуватість за допомогою показів свідка, який на даний час викликається для повторного допиту, що вказує і на наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Судом також зазначено, що стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказують на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжного заходу, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Крім того, судом звернуто увагу на те, що будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зменшення ризиків або про те, що вони зникли, стороною захисту не наведено, як і не встановлено під час розгляду провадження інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд вважав, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Так, клопочучи про застосування домашнього арешту, стороною захисту суду не надано жодного доказу про дійсне місце проживання обвинуваченого, оскільки таке є відмінним від місця його реєстрації, та про можливість у вказаному житлі застосування такого запобіжного заходу з урахуванням тих обставин, які повідомляв як сам обвинувачений, так і свідки про його непридатність для проживання, проживання співжительки в даний час за іншою адресою, тощо. Також суд враховує твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачений не має постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тобто останній самостійно не матиме змоги внести значний розмір застави, а мінімальний розмір застави не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, порушення ж умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи більш суворішого запобіжного заходу. Відсутні й особи, що заслуговують на довіру, які готові та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечити його явку до суду на першу про те вимогу.

Суд першої інстанції вважав, що доводи обвинуваченого про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважав необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 та встановлена наявність ризиків, визначених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, судом дано оцінку доводам обвинуваченого про те, що у справі відсутні докази його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Суд зауважив, що в межах розгляду даного клопотання не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні конкретного правопорушення.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи відомості щодо особи обвинуваченого, виходячи з принципу презумпції невинуватості, суд дійшов висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, про які вказує захисник та сам обвинувачений, на даний час не може гарантувати його належну поведінку. Жоден із інших альтернативних запобіжних заходів не може забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати. Доводи ж сторони захисту не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенню перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого у процесуальних діях, які необхідно провести у межах розгляду судом кримінального провадження і виконання процесуальних рішень по справі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та узгоджується з п. 79 рішення у справі "Харченко проти України" від 10.05.2011, оскільки у справі існують реальні ознаки підвищеного ступеня суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише права обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На думку суду апеляційної інстанції, наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Суд прийшов до висновку, що на час розгляду питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ризики, які раніше були підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали, а тому цей запобіжний захід підлягає продовженню.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_8 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

За наведених підстав, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 та відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на грубе порушення судом першої інстанції розумних строків розгляду кримінального провадження, оскільки кримінальне провадження тривалий час перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суду першої інстанції необхідно спрямувати свої зусилля на належній організації судового розгляду з метою його завершення та ухвалення остаточного рішення.

Разом з тим, встановлення факту порушення розумних строків розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції не свідчить про наявність правових підстав для закриття вказаного провадження та скасування раніше обраних заходів забезпечення кримінального провадження, а вказує на необхідність прийняття судом першої інстанції більш рішучих заходів щодо організації судового процесу та розгляду кримінального провадження по суті, постановлення остаточного рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5