Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/484/21
Провадження № 1-кп/542/10/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000027 від 26.01.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Аркалик Тургайської області Республіки Казахстан, громадянина України, з неповною вищою освітою, не працюючого, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.01.1988 Лубенським районним судом Полтавської області за ст.ст. 215-3 ч. 2, 215-1 ч. 2, 42 КК УРСР до 3 років позбавлення волі, дані про звільнення відсутні;

- 26.07.1991 Лубенським районним судом Полтавської області за ст.ст. 81 ч. 2, 206 ч. 2, 42 КК УРСР до 4 років позбавлення волі, звільнений 05.04.1995 року по відбуттю строку покарання;

- 12.12.1995 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 215-3 ч. 2, 196-1 ч. 2, 42 КК УРСР до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20.05.1997 року по відбуттю строку покарання;

- 22.07.1998 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 101 ч. 1, 107 ч. 1, ст. 42 КК УРСР до 2 років позбавлення волі;

- 23.09.1998 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 81 ч. 3, 42 КК УРСР до 4 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, звільнений 10.04.2002 року по відбуттю строку покарання;

- 18.03.2003 Лохвицьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч. 1, 15, 289 ч. 3, 70 КК України до 8 років позбавлення волі. Згідно постанови Апеляційного суду Полтавської області від 09.07.2003 вирок змінено в частині призначення покарання до 5 років позбавлення волі. Звільнений 07.08.2006 умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 13 днів;

- 26.01.2007 Лубенським міським судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч. 3, 289 ч. 3, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 30.03.2012 по відбуттю строку покарання;

- 16.11.2012 Лубенським міським судом Полтавської області за ст. 289 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 21.01.2014 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ст.ст. 125 ч. 2, 185 ч. 2, ч. 1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 17.12.2015 умовно-достроково, невідбутий термін 1 рік 7 місяців 9 днів;

- 29.09.2016 Новосанжарським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч. 2, ст. 186 ч. 3 , ст. 289 ч. 2, ст. 69, ст. 70 ч. 1, ст. 71 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 16.05.2018 Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ст.ст. 185 ч. 3, 71, 72 ч. 1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровоград від 28.04.2020 невідбуту частину покарання замінено на обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці 16 днів;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

03.02.2021, близько 04 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи особою, раніше судимою за вчинення злочинів, передбачених ст. 289 КК України, з метою заволодіння транспортним засобом прибув до господарства ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Там, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння автомобілем з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 , діючи повторно, шляхом розбиття віконного скла проник до приміщення гаражу. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу почав виконувати дії, спрямовані на незаконне заволодіння автомобілем марки Citroen Berlingo 1,9D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, червоного кольору, зареєстрованого на ОСОБА_9 , а саме увімкнув замок запалення та намагався здійснити рух. Однак, ОСОБА_4 не зміг вчинити всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений власником та затриманий працівниками поліції на місці події.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України, визнавав частково.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України доведена повністю.

Статтею 289 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти умисне з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом у власника транспортного засобу чи користувача (володільця) всупереч їх волі.

Вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій: 1) встановлення контролю над транспортирним засобом; 2) переміщення його в просторі з місця первинного його знаходження у будь-який спосіб. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, з моменту встановлення контролю над ним.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 289 КК України, виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом. Це означає, що винна особа, всупереч або поза волею власника, користувача (володільця), протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Отже, заволодіння транспортним засобом має бути саме незаконним, а керування ним має здійснюватися проти волі власника або користувача (володільця).

Суб`єктивна сторона цього злочину полягає у прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає його вчинити. Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинятися з будь-якою метою або мотивом (покататися, доїхати до місця свого призначення або доставити майно, для використання транспортного засобу як знаряддя для вчинення іншого злочину).

Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що він відбував покарання в ДУ «Новобузький виправний центр (№103)», який самовільно залишив в січні 2021 року через звістку про смерть брата. Він з початку до середини січня перебував в м.Кременчузі у своєї родички ОСОБА_14 , а 26.01.2021 року в нічний час він приїхав потягом в с.Мала Перещепина та пішов до свого знайомого ОСОБА_15 , в будинку якого він перебував близько 4 днів, не виходячи звідси.

До викрадення авотомобіля макри «ВАЗ-2105» ОСОБА_16 та бензопили ОСОБА_17 він будь-якого відношення не має та до них не причетний.

Щодо викрадення автомобіля ОСОБА_18 , пояснив, що вніч коли відбувались ці події, він разом зі своїм знайомим ОСОБА_19 знаходились во дворі будинку ОСОБА_20 . При цьому будинки: його, ОСОБА_4 , ОСОБА_21 та ОСОБА_18 розташовані поруч на одній вулиці. До вказаного будинку він прийшов за компанією з ОСОБА_19 , який мав з`ясувати відносини з співмешканцем ОСОБА_20 . Коли ОСОБА_22 почав стукати в двері домоволодіння ОСОБА_21 , на шум з його будинку вийшли працівники установи, яку він залишив та, які його шукали. Побачивши їх, він ОСОБА_4 , пройшов у двір ОСОБА_18 , при цьому двір ОСОБА_21 та ОСОБА_18 нічим не розділені та не мають паркану, рукою видавив скло в будівлі гаражу, заліз через вікно в гараж, де відчинив зсередини двері та відкрив лише одну створку дверей гаражу. Після чого він почав заводити машину ОСОБА_18 , не сідаючи в неї, все це він робив, щоб привернути увагу працівників установи, які його розшукували, щоб вони його почули, прийшли в гараж та затримали. Наміру же заволодіння автомобілем він не мав.

Показання обвинуваченого підтверджують факт та спосіб проникнення до приміщення гаражу потерпілого ОСОБА_9 , розташовоного за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом розбиття віконного скла, запуск двигуна автомобіля марки «Сітроен», який зхнаходився там та належав потерпілому.

Показання обвинуваченого щодо перебування його в компанії з ОСОБА_23 , який в подальшому разом з ним в приміщення гаражу не проникав, підтверджується також даними, що містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.02.2021, згідно яких свідок ОСОБА_23 впізнав на фото №2 особу, яка 03.02.2021 року зайшла на подвір`я, після чого він (свідок) почув як розбилося скло і завівся двигун, після чого він почув гуркіт; з довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.02.2021 року вбачається, що в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками на фотознімку №2 зображений ОСОБА_4 (том 3 а.с. 167-169).

При цьому доводи обвинуваченого про те, що він не перебував за кермом автомобіля, не здійснював рух на автомобілі та не мав наміру ним заволодіти, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які були очевидцями таких події, а також показаннями свідка ОСОБА_10 , й письмовими доказами, дослідженими судом в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що вніч на 03.02.2021 року він чув як заводився двигун автомобіля, а потім глохнув, знову завівся та заглохнув, після він заснув та через деякий час йому почала стукати у вікно ОСОБА_24 , яка сказала, що ОСОБА_4 краде його автомобіль. Він вийшов у двір свого господарства, за адресою: пров.Ломаний, 27 в с.Мала Перещепина, зайшов в гараж, де побачив за кермом свого автомобіля марки «Сітроен» ОСОБА_4 , якого затримали працівники поліції. При цьому він помітив, що автомобіль здійснював рух та проїхав уперед, де вперся в тракторець, здвинувши його, від чого на бампері автомобіля утворились пошкодження. При цьому виїхати він не зміг, оскільки необхідно було виїжджати заднім ходом, а він не зміг включити задню передачу, так як зірвав її, й автомобіль міг рухатись лише вперед.

При цьому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 3 а.с. 166) автомобіль марки Citroen Berlingo 1,9D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_9 .

Згідно даних, що містяться у висновку товарознавчої експертизи (т.1 а.с.148-150), ринкова вартість автомобіля Citroen Berlingo 1.9D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 станом на 03.02.2021 складає 110014 грн. 84 коп.

При цьому висновок спеціаліста №21/21 від 03.02.2021 року по визначенню вартості транспортного засобу CITROEN BERLINGO 1/9D, типу пасажирський, категорії В, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (том 3 а.с.171-174), суд вважає недопустимим доказом у кримінальному провадженні щодо злочину, відповідно до положень ст.84, 298-1 КПК України.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком. В січні 2021 році, коли вона знаходилась у Вінницькій області, їй телефонували працівники поліції й з`ясовували щодо місця перебування ОСОБА_4 , пояснивши, що останній втік з місця відбування покарання. Коли вона повернулась додому в с.Мала Перещепина в кінці січня, до неї з Миколаївської області приїжджали працівники колонії, звідки втік ОСОБА_4 та з`ясовували щодо місця можливого перебування ОСОБА_4 .

Також в кінці січня 2021 року односелець ОСОБА_25 телефонував їй та повідомляв, що в його хаті був ОСОБА_4 . Вона з працівниками колонії приїжджала в будинок ОСОБА_17 , де бачили речі: одяг, викрутку, які як сказав ОСОБА_25 , йому не належать.

Щодо епізоду з потерпілим ОСОБА_9 , то їй зателефонувала її сусідка ОСОБА_26 та сказала, що вона повідомила в поліцію про те, що в її дворі ОСОБА_4 . Вона ж, ОСОБА_10 , зателефонувала працівникам колонії й вони разом приїхали до будинку ОСОБА_26 , яка сказала, що в гаражі ОСОБА_9 завівся автомобіль. Вони вийшли на вулицю та побачили, що ворота у ОСОБА_9 були відчинені й був відкритий гараж, в гаражі був заведений автомобіль. Працівники колонії зайшли в гараж, а ОСОБА_4 був за кермом автомобіля, й вони йому сказали: «Ну що, Турничок, попався?». Після чого вона пішла будити ОСОБА_9 .

Згідно наказу № 5/ОС/ВД-21 від 01.02.2021 року ДУ «Новобузький виправний центр (№103)» (том 3 а.с.170) у звязку з проведенням розшукових заходів засудженого ОСОБА_4 , який самовільно залишив межі ДУ «Новобузький виправний центр (№103)», до Полтавської області до місця можливого перебування засудженого ОСОБА_4 , відряджено розшукову групу № 1, до складу якої входили: ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, свідок ОСОБА_11 , який є черговим помічником начальника установи ДУ «Новобузький виправний центр (№103)», в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 в січні 2021 року самовільно залишив межі ДУ «Новобузький виправний центр (№103)», в якій відбував покарання. Він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 були відряджені в Новосанжарській район для встановлення місця знаходження ОСОБА_4 . ОСОБА_13 зателефонували й сказали, що хтось ходить по селу, й що це ймовірно ОСОБА_4 . Й вони пішли оглянути місцевість та з`ясувати ОСОБА_4 це чи ні. Вони помітили сліди на снігу та шли по ним, біля одного з домоволодінь він почув як завівся автомобіль, чув як він рухався та глохнув. Він підбіг до гаражу, й побачив за кермом автомобіля марки Сітроен, червоного кольору, який там знаходився, ОСОБА_4 . Він крикнув, що це ОСОБА_4 , прибіг ОСОБА_13 й вони його затримали.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 в січні 2021 року самовільно залишив межі ДУ «Новобузький виправний центр (№103)», в якій відбував покарання. Й він разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 були відряджені в Новосанжарській район для встановлення місця знаходження ОСОБА_4 та доставки його в колонію. 03 лютого ОСОБА_13 зателефонували в нічний час та повідомили, що бачили ОСОБА_4 . Вони поїхали перевіряти інформацію. За його місцем проживання ОСОБА_4 не було, вони пішли далі та в сусідньому дворі почули як заводився автомобіль, ОСОБА_11 підбіг до гаражу, ворота в гараж були відчинені, він зайшов та покликав їх. Вони зайшли в гараж та побачили ОСОБА_4 , який сидів за кермом автомобіля та заводив двигун, ліве вікно було відчинено та ОСОБА_11 тримав його за руку. ОСОБА_4 при цьому нічого не казав. Автомобіль був з заведеним двигуном, він зробив рух вперед в стіну, автомобіль стояв задньою частиною до виїзду.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 в січні 2021 року самовільно залишив межі ДУ «Новобузький виправний центр (№103)», в якій відбував покарання, й він 03.02.2021 року був затриманий в с.Мала Перещепина під час викрадення автомобіля. При цьому він, разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були відряджені до Новосанжарського району за місцем проживання ОСОБА_4 з метою його розшуку. В нічний час 03.02.2021 року йому зателефонували та повідомили про місце знаходження ОСОБА_4 . ОСОБА_4 вони знайшли в гаражі в одному з будинків, він сидів за кермом автомобіля, двигун якого був заведеним. При цьому автомобіль здійснював рух вперед, внаслідок чого ОСОБА_4 вдарив автомобіль об стінку, яка була перед ним, декілька разів.

Таким чином, показання зазначених вище допитаних потерпілого та свідків є логічними, змістовними, послідовними та такими, що узгоджуються як між собою, так і з іншими письмовими доказами.

Такі показання спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не перебував за кермом автомобіля та не вчиняв дії по його руху та доводять, що ОСОБА_4 вніч на 03.02.2021 року перебував саме за кермом автомобіля марки «Сітроен», який належить потерпілому ОСОБА_9 та знаходився в гаражі за адресою домогосподарства: АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 запускав двигун вказаного автомобіля, який починав рухатись та безпосередньо на місці вказаних події був затриманий працівниками установи ДУ «Новобузький виправний центр (№103)».

Будь-яких даних, які б свідчили про те, що потерпілий чи вказані свідки могли би обмовити ОСОБА_4 у вчиненні злочину через їх зацікавленість, в матеріалах провадження немає, і доказів про зворотне стороною захисту не надано.

Крім того, за даними протоколу огляду місця події від 03.02.2021 року та фототаблиці до нього (том 3 а.с. 133-165), об`єктом огляду є домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , де проведено огляд гаража та зафіксовано розміщення речей в ньому. А також було виявлено та зафіксовано: пошкодження вікна в гаражі, пошкодження на автомобілі, частини бампера, сліди взуття, сліди рук.

Що, крім іншого, підтверджує спосіб потрапляння в гараж шляхом пошкодження вікна, що узгоджується з показаннями ОСОБА_4 в цій частині. Виявлені же пошкодження на автомобілі, його частини, підтверджують здійснення руху на ньому та узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, що автомобіль здійснював рух та проїхав уперед, де вперся в тракторець, здвинувши його, від чого на бампері автомобіля утворились пошкодження. При цьому виїхати ОСОБА_4 не зміг, оскільки необхідно було виїжджати заднім ходом, а він не зміг включити задню передачу, так як зірвав її, й автомобіль міг рухатись лише вперед.

Під час проведення огляду господасртва ОСОБА_9 було виявлно та вилучено: рукавичка, шапка, мікрочастини з руківя передач, з сидіння та керма автомоблія;чотири недопалки від цигарок, пластмасова частина бампера-решітки від автомобіля; змиви частин мотоблока, капота автомобіля; 5 відрізків липкої стрічки зі слідами фактури тканини, 14 відрізків липких стрічок зі слідами пальців рук.

Виявлені та вилучені предмети, відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 23.02.2021 року (том.1 а.с.119-120) були визнані та приєднані до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів. Та, згідно квитанції № 1980 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №3 (том 1 а.с.121).

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 04.02.2021 року (том.1 а.с.129), визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу вилучене у ОСОБА_4 взуття по типу зимові сапожки. Які, згідно квитанції № 1976 передані на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП №3 (том 1 а.с.130).

Разом з тим суд не бере до уваги досліджені у судовому засіданні дані висновків судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/117-21/2016-Д від 19.02.2021 (том1 а.с. 152-167) та судової трасологічної експертизи №СЕ-19/117-21/2014-ТР від 18.02.2021 (т.1 а.с.169-176), оскільки такі не є належними доказами, так як не підтверджують наявність чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню.

Так, згідно з вказаним висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/117-21/2016-Д від 19.02.2021 (том1 а.с. 152-167), в ході дослідження слідів папілярних узорів пальців рук, на 14 відрізках липких стрічок, що виявлені та вилучені під час огляду місця події, із поверхні транспортного засобу, було встановлено, що:

-слід папілярного узору пальця руки розмірами по вісях: 14x20 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами 34x49 мм; слід папілярного узору пальця руки розмірами по вісях: 21x32 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами 39x49 мм, придатні для ідентифікації за ними особи, що їх залишила;

-слід папілярного узору пальця руки розмірами по вісях: 10x18 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами 32x49 мм; слід папілярного узору долоні руки розмірами по вісях: 30x53 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами 48x78 мм; слід папілярного узору пальця руки розмірами по вісях: 14x22 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами 46x48 мм; слід папілярного узору долоні руки розмірами по вісях: 32x48 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами 48x90 мм; сліди папілярних узорів пальців рук розмірами по вісях: 14x16 мм; 16х21 мм, що відкопійовані на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами 48x90 мм; слід папілярного узору долоні руки розмірами по вісях: 42x82 мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими

розмірами 48x115 мм, непридатні для ідентифікації за ними особи, що їх

залишила.

Слід папілярного узору пальця руки розмірами по вісях: 14x20 мм, що

відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами

34x49 мм; слід папілярного узору пальця руки розмірами по вісях: 21x32 мм,

що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами

39x49 мм, залишені не особами дактилоскопічні картки, які заповнені на ім`я

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.

А також згідно даних, що містяться у висновку судової трасологічної експертизи №СЕ-19/117-21/2014-ТР від 18.02.2021 (т.1 а.с.169-176), обєктами дослідження якої були виявлені під час огляду домогосподарства ОСОБА_9 сліди взуття, які були сфотографовані та перенесені на аркуші паперу, а також вилучені у ОСОБА_4 взуття по типу сапожек, встановлено, що на фотозображенні розмірами по осях 210x297 мм, наданого на дослідження зафіксовано слід низу взуття розмірами 285x110 мм придатний для встановлення групової належності. Питання ідентифікаційного характеру не можливо вирішити до проведення порівняльного дослідження. На фотозображенні розмірами по осях 210x297 мм, наданого на дослідження зафіксовано слід слідоутворюючого об`єкта розмірами 300x110 мм непридатний для встановлення групової належності та ідентифікації предмета, яким він залишений.

Слід низу взуття розмірами 285x110 мм міг бути залишений як взуттям на ліву ногу наданим на дослідження так і іншим взуттям схожим за формою, розміром та взаємним розміщенням елементів. Відповісти на питання «Якщо так, то чи не залишені вони взуттям ОСОБА_4 наданих для експертизи?» в категоричній формі, не представляється можливим по причинам вказаним в дослідницькій частині висновку експерта, тобто через відсутність комплексу індивідуальних ознак, що збігаються.

Отже, встановивши фактичні обставини кримінального провадження та надавши оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 шляхом пошкодження вікна проник до приміщення гаражу, в якому знаходився автомобіль потерпілого макри Citroen Berlingo 1,9D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, та почав вчиняти дії, спрямовані на незаконне заволодіння вказаним автомобілем, а саме: запуск двигуна та приведення його в рух, внаслідок чого здійснив рух автомобія в приміщенні гаражу, однак не виїхав з нього, тобто не перемістив зазначений автомобіль в інше місце, оскільки був виявлений власником та працівниками установи виконання покарання, які його розшукували, на місці події.

Таким чином дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.2 ст.289 КК України як незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим повторно, з проникненням у приміщення.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 26.01.2021 року близько 03-00 год. він з метою заволодіння транспортним засобом прибув до господарства ОСОБА_27 за адресою: АДРЕСА_3 .

Там, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння автомобілем з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, діючи повторно, ОСОБА_4 шляхом відчинення водійських дверцят проник до автомобіля марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_3 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, почав виконувати дії, спрямовані на незаконне заволодіння автомобілем марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_3 , 1989 року випуску, зеленого кольору, зареєстрованого на ОСОБА_27 , а саме увімкнув замок запалення та перегнав даний автомобіль до окраїн с. Галущина Гребля Новосанжарського району Полтавської області, таким чином здійснив незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/2075-АВ від 27.02.2021 року вартість автомобіля марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_3 , складає 20148 грн.

Органом досудового розслідування такі дії кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому повторно.

А також органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що продовжуючи свою злочинну діяльність, 31.01.2021 року близько 04 год. ОСОБА_4 з метою крадіжки чужого майна прийшов до домоволодіння ОСОБА_28 , розташованого в АДРЕСА_4 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел на крадіжку з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, діючи повторно, ОСОБА_4 переконався у відсутності господаря та інших осіб, які могли б його викрити, шляхом віджиму пластикового вікна проник до будинку ОСОБА_28 , звідки таємно викрав належну йому бензопилу марки «Искра» ИБП - 6300, вартістю відповідно до висновку експерта № 19/21 від 01.02.2021 року, становить 1152 гривень, чим завдав ОСОБА_28 збитків, відповідно до висновку експерта №23/21 від 06.02.2021 року на загальну суму 1152 гривні.

Викраденим ОСОБА_4 надалі розпорядився на власний розсуд.

Такі дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до будинку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 та ч.3 ст.185 КК України, не визнав та показав, що вказаних кримінальних правопорушення він не вчиняв та просив його виправдати.

На підтвердження пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 289 та ч.3 ст.185 КК України сторона обвинувачення подала докази, які містились у документах, показаннях свідків та потерпілих, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 84, ст. 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 №12-рп/2011 визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

З огляду на положення ст. 92 КПК України на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості представлених доказів.

У справі «Капо проти Бельгії» Європейський Суд вирішив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світі пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

У той же час, аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення, на думку суду свідчить, що вони не відповідають вказаним вище критеріям, оскільки ні кожен з доказів окремо, ні всі докази обвинувачення в своїй сукупності не доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 та ч.3 ст.185 КК України поза розумним сумнівом, а частина наданих доказів є неналежними і недопустимими.

Так, за епізодом заволодіння транспортним засобом ОСОБА_27 , судом було досліджено таке.

Потерпілий ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що ввечері він залишив належний йому автомобіль марки «ВАЗ-2105» зеленого кольору біля воріт за двором будинку в якому він проживає, за адресою: АДРЕСА_1 . Автомобіль був незачинений, ключ-запалення був в автомобілі. Зранку виявилась пропажа автомобіля. Йому зателефонував знайомий й повідомив, що його автомобіль був на автошляху між с.Галущина Гребля та с.Драбинівка. Автомобіль був пошкоджений: були пробиті два колеса, двигун «закипів», ключа-запалення не було. Біля його двору були сліди від коліс автомобіля та від взуття.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 3 а.с. 166) автомобіль марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_27 .

Згідно даних, що містяться у висновку товарознавчої експертизи (т.1 а.с.188-191), ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , станом на 26.01.2021 становить 20148 ( двадцять тисяч сто сорок вісім) грн. 80 коп.

Так, показання потерпілого ОСОБА_27 зводяться лише до констатації факту заволодіння належним йому транспортним засобом. При цьому він не був очевидцем таких події, про самі обставини вчинення кримінального правпорушення йому будь-які дані не відомі. Та такі показання потерпілого не містять даних, які б вказували на причетність ОСОБА_4 до заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-2105».

Свідки даної події в судовому засіданні допитані не були, при цьому під час судового розгляду прокурор відмовився від подальшого виклику та допиту в судовому засіданні свідків: ОСОБА_29 , ОСОБА_26 , ОСОБА_23 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 та ОСОБА_35 .

Також на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, сторона обвинувачення, посилається на такі докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме: протокол огляду місця події від 26 січня 2021 року (т.3 а.с.175-182); протокол огляду транспортного засобу від 26 січня 2021 року (т.3 а.с. 183-192); постанови про визнання речовим доказом від 26-27 січня 2021 року (т.1 а.с.115-117); розписка ОСОБА_27 про отримання автомобіля від 26.01.2021 року (т.1 а.с.118); висновок експерта № СЕ-19/117-21/2075-АВ від 27.02.2021 року за результатами проведення судової товарознавчої експертизи (т.1 а.с.188-191) та довідка про витрати на проведення експертизи (т.1 а.с.187); висновок експерта № СЕ-19/117-21/1442-Д від 05.02.2021 року за результатами проведення судової дактилоскопічної експертизи (т.1 а.с.135-141) та довідка про витрати на проведення експертизи (т.1 а.с.134); висновок експерта № СЕ-19/117-21/1438-Тр від 05.02.2021 року за результатами проведення судової трасологічної експертизи (т.1 а.с.143-146) та довідка про витрати на проведення експертизи (т.1 а.с.142); протоколи отримання зразків для експертизи від 03 лютого 2021 року (т.3 а.с. 193-194, 195-196); висновок експерта № 164 від 09-10.02.2021 року за результатами проведення судової імунологічної експертизи (т.3 а.с.198-199) та висновок експерта № 39 від 08-19.02.2021 року за результатами проведення судової цитологічної експертизи (т.3 а.с.200-202).

Так, за даними протоколу огляду місця події від 26.01.2021 року та фототаблиці до нього (том 3 а.с. 175-182), об`єктом огляду є прилегла територія до домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_27 , де проведений огляд виявлено та зафіксовано сліди транспортного засобу, сліди взуття а також 4 недопалки цигарок, 3 з яких цигагарок «Winston», а один «Philip Morris», які були вилучені та відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 23.02.2021 року (том.1 а.с.116) були визнані та приєднані до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.

А за даними протоколу огляду від 26.01.2021 та фототаблиці до нього ( том 3 а.с.183-192), об`єктом огляду є автомобіль марки ВАЗ 2105, який був виявлений та оглянутий на а/д Нові-Санжари-Нехвороща, поблизу села Галущина Гребля, зі сторони села Нехвороща. При огляді виявлені та зафіксовані пошкодження автомобіля, а також виявлені 3 сліди «рукавичок», що вилучені за допомогаю ліпкої стрічки.

Також речовим доказом, відповідно до постанови слідчого від 26.01.2021 року (том 1 а.с. 117) визнаний й автомобіль марки ВАЗ 2105 зеленого кольору д.н.з. НОМЕР_3 , який відповідно до розписки від 26.01.2021 року ( том 1 а.с. 118) переданий ОСОБА_27 на зберігання.

Виявлені та вилучені під час вказаних оглядів предмети та речі були об`єктами експертних досліджень, однак даних, які б у сукупності з іншими доказами давали підстави важати, що обвинувачений ОСОБА_4 причетний до вчинення вказаного кримінального правопорушення, ці висновки не містять.

Так, за даними протоколів отримання зразків для експертизи від 03.02.2021 року (том 3 а.с.193-194, 195-196), у ОСОБА_4 відібрано зразки крові та зразки слини з внутрішньої частини ротової порожнини для проведення імунологічної експертизи.

Відповідно до висновку експерта №164 (том 3 а.с.198-199), кров ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить до О (І) групи, якій властиві антиген Н та ізогегмаглютиніни анти А та анти В.

Відповідно до висновку судової цитологічної експертизи № 39 (том 3 а.с.200-202), об'єктами дослідження якої були недопалки, вилучені під час огляду місця події на грунті прилеглої території до домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , вбачається, що на недопалку «Philip Morris» (об.1), на недопалку «Winston» (об.2) виявлені сліди слини, знайдені епітеліальні клітини. Статеву приналежність клітин встановити не вдалось, у зв`язку з недостатньою кількістю клітин, придатних для цитологічного дослідження в (об.1,2).

При серологічному дослідженні недопалка «Philip Morris» (об.1) виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО, який може походити від особи (осіб), в крові та виділеннях якої (яких) він знаходиться і відноситься до категорії не видільників своїх антигенних властивостей . Походження слини від ОСОБА_36 виключається.

При дослідженні недопалка «Winston» (об.2) виявлені антигени В і Н ізосерологічної системи АВО, які можуть походити, або від однієї особи, крові та виділенням якої вони властиві, або від декількох осіб з різним поєднанням цих антигенних факторів і відноситься до категорії видільників своїх антигенних властивостей. В останньому випадку, походження антигену Н від ОСОБА_36 (крові якого властивий антиген Н) не виключається (в разі спільного паління).

При судово-медичному дослідженні зразка слини ОСОБА_4 виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО, він відноситься до категорії видільників своїх антигенних властивостей.

При цьому такі дані, зазначені у висновку про те, що не виключається походження антигену Н від ОСОБА_36 , виявленого на недопалку «Winston» не є достатнім доказом, який би поза розумнім сумнівом доводив пристуність Ковіна 26.01.2021 року на прилеглій території до домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заволодіння ним автомобілем потерпілого та пересування на ньому.

Відповідно до даних, що містяться у висновку експерта №СЕ-19/117-21/1438-Тр від 05.02.2021 (т.1 а.с.143-146), об'єктами дослідження якої були 3 відрізки липкої стрічки зі слідами фактури тканини, вилучені під час огляду місця автомобіля, вбачається, що на наданих на дослідження трьох відрізках прозорої липкої стрічки з розмірами сторін по осях 43х38 мм, 51х38 мм та 44х38 мм відкопійовано три сліди поверхні слідоутворюючого об`єкта найбільшими розмірами відповідно 21х21 мм, 20х16 мм та 44х38 мм непридатні для ототожнення за загальними ознаками (встановлення групової належності) та індивідуальними ознаками предмета, яким вони залишені.

Отже вказаний висновок не має доказового значення у доведенні винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а отже є неналежним доказом.

За даними, що містяться у висновку експерта №СЕ-19/117-21/1442-Д від 05.02.2021 (т.1 а.с.135-141), в результаті дослідження слідів, які були виявлені та вилучені під час огляду автомобіля ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_3 , було встановлено, що:

- слід папілярного узору найбільшими розмірами по вісях 13x14мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 49x49мм, слід папілярного узору найбільшими розмірами по вісях 17x18мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 49x28мм та окремі папілярні лінії, які не утворюють слідів папілярних узорів рук (слідів пальців чи долонних поверхонь), що відкопійовані на відрізках липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін: 49x72мм, 49x60мм, для ідентифікації особи непридатні.

Питання: «Якщо так, чи не залишені вони ОСОБА_27 , ОСОБА_4 або іншою особою?» не вирішувалося в зв`язку з тим, що дані сліди папілярних узорів та окремі папілярні лінії непридатні для ідентифікації особи.

Тобто, зі змісту вказаного висновку вбачається, що об'єктом його досліджння були «сліди пальців рук, які були виявлені та вилучені під час огляду автомобіля ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_3 ».

Разом з тим, протокол огляду вказаного транспортного засобу від 26.01.2021 року (том 3 а.с. 183-192) не містить даних про виявлення, фіксацію та вилучення слідів пальців рук.

Відсутні такі дані й в інших письмових доказах, досліджених судом в судовому засіданні.

Тобто надані та досліджені докази не містять даних про те, в результаті проведення якої саме процесуальної дії були отримані: виявлені та вилучені сліди пальців рук.

Ч.ч. 1,5, 7 ст.237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Зміст протоколу має містити відомості, зокрема, про отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації.

Отже, враховуючи, що був порушений порядок отримання слідів пальців рук, висновок експерта №СЕ-19/117-21/1442-Д від 05.02.2021 за результатами їх дослідження, є недопустимим доказом.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність прямих та непрямих доказів, які б неспростовно підтверджували вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення.

Так, досліджені докази і, зокрема ані показання потерпілого, ані письмові докази, жодним чином не дають можливості визначити участь ОСОБА_4 у заволодінні транспортним засобом потерпілого, такі докази підтверджують лише сам факт заволодіння транспортним засобом ОСОБА_27 , переміщення його з місця його знаходження, а також вартість такого транспортного засобу, однак не вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення заволодінні траснпортним засобом потерпілого.

За епізодом крадіжки у потерпілого ОСОБА_28 , судом було досліджено таке.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України не визнав та заперечував свою причетність до його вчинення.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що вказаного кримінального правопорушення він не вчиняв, заперечував факт проникнення до житлового будинку ОСОБА_27 та викрадення бензопили потерпілого. Просив його виправдати.

На підтвердження пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України сторона обвинувачення подала докази, які містились у документах, показаннях свідків та потерпілого ОСОБА_28 , які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Так, в судовому засіданні були допитані потерпілий ОСОБА_28 , свідки, а також на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення, посилається на такі докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме: протокол огляду місця події від 31 січня 2021 року (т.3 а.с.117-126), протокол огляду бензопили від 05.02.2021 року (т.3 а.с.129-132), постанови про визнання речовим доказом від 01.02.2021 року та 05.02.2021 року (т.1 а.с.122, 124, 125, 128), розписка ОСОБА_28 про отримання бензопили від 05.02.2021 року (т.1 а.с.123), квитанції про прийняття вилученого майна № 1970, № 1973 від 02 лютого 2021 року (т.1 а.с.126, 127), висновок експерта № СЕ-19/117-21/1439-Д від 05.02.2021 року за результатами проведення судової дактилоскопічної експертизи (т.1 а.с.178-186) довідка про витрати на проведення експертизи (т.1 а.с.177) та висновок спеціаліста № 23/21 по визначенню вартості рухомого майна від 06.02.2021 року (т.3 а.с.127).

Так, потерпілий ОСОБА_28 в судовому засіданні показав, що в один з днів в зимовий час в 2021 році, він прийшов до свого домоволодіння в с.Пологи, в якому він постійно не проживає, а використовує як дачу. Коли він відкрив хату та ввімкнув світло, то відчув запах свіжого тютюну, а в кімнаті будинку він побачив чужі речі: тютюн, бритву, куртку. Та він зрозумів, що в його будинку хтось живе. В хаті він нікого не бачив, вийшовши на вулицю він побачив сліди від взуття на снігу, що вели з хати. Він зателефонував ОСОБА_37 , яка шукала ОСОБА_38 , та повідомив про виявлені обставини. Й вона разом з працівниками поліції приїхали до його будинку. А на наступний ранок він виявив пропажу з вказаного будинку належної йому бензопили марки «Іскра» жовтого кольору. Пізніше працівник поліції повернув її йому, вони знайшли її у Сиволап Ірини.

Разом з тим, суд зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_28 фактично зводяться лише до констатації факту крадіжки з будинку належної йому бензопили. Такі показання потерпілого не містять даних, які б вказували на причетність ОСОБА_4 до крадіжки бензопили. Оскільки потерпілий в судовому засіданні зазначив, що він не бачив особу, яка знаходилась в його будинку та пропажу бензопили виявив на наступний день.

Так, за даними протоколу огляду місця події від 31.01.2021 року та фототаблиці до нього (том 3 а.с. 117-126), об`єктом огляду є домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_28 , де проведений огляд , зафіксовано розміщення речей в кімнатах будинку, і виявлено на зовнішній стороні вікна три сліди віджими, а також виявлено: одяг, якій не налжежить власнику (плащ, штани чоловічі в кількості 3 шт., шарф), парфум, ліки, недопалки, сліди пальців рук, які були вилучені та відповідно до постанов про визнання речовими доказами від 01.02.2021 року (т.1 а.с. 124, 125, 128) були визнані та приєднані до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів та, згідно з квитанціями № 1972 та № 1973 від 02.02.2021 про прийняття вилученого в ході проведення огляду місця події в с.Пологи, Новосанжарського району, Полтавської області майна були передані на збергінання (том 1 а.с.126,127).

Свідок ОСОБА_10 за даним епізодом показала, що в кінці січня 2021 року односелець ОСОБА_25 телефонував їй та повідомляв, що в його хаті був ОСОБА_4 . Вона з працівниками колонії приїжджали в будинок ОСОБА_17 , де бачили речі: одяг, викрутку, які, як сказав ОСОБА_25 , йому не належать.

Тобто, показання вказаного свідка також підтверджують виявлення речей в будинку потерпілого ОСОБА_17 , при цьому свідок ОСОБА_10 будь-кого в будинку потерпілого також не бачила.

Такі показання свідка узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_28 щодо обставин виявлення ним факту знаходження в його будинку сторонньої особи, однак не доводять як факту того, що ним був саме ОСОБА_4 , оскільки безпосередньо ОСОБА_28 в судовому засіданні показав, що не бачив особи, яка була в його будинку, а також не доводять й факту викрадення саме ОСОБА_4 бензопили, враховуючи й те, що її відсутність потерпілий виявив на наступний день.

Виявлені та вилучені під час вищевказного огляду місця події сліди пальців рук були об'єктом дактилоскопічної експертизи.

Однак висновки дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/117-21/1439-Д від 05.02.2021 (т.1 а.с.178-186) щодо слідів, які були виявлені та вилучені під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , не доводять викрадення бензопили потерпілого ОСОБА_28 . ОСОБА_4 та потраплення ним з цією метою в будинок отаннього шляхом віджиму пластикового вікна, а також перебування ОСОБА_4 в будинку потерпілого.

Так, за даними висновку такої експетизи було встановлено, що:

- слід папілярного узору пальця руки найбільшими розмірами по вісях

17x47мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими

розмірами сторін 49x59мм, слід папілярного узору пальця руки найбільшими

розмірами по вісях 13x22мм, що відкопійований на відрізку липкої прозорої

стрічки найбільшими розмірами сторін 49x56мм, слід папілярного узору пальця

руки найбільшими розмірами по вісях 16x22мм, що відкопійований на відрізку

липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами сторін 49x52мм, для

ідентифікації особи придатні;

-слід папілярного узору найбільшими розмірами по вісях 12x22мм, що

відкопійований на відрізку липкої прозорої стрічки найбільшими розмірами

сторін 49x49мм, сліди папілярних узорів найбільшими розмірами по вісях:

10x24мм, 17x20мм, що відкопійовані на відрізку липкої прозорої стрічки

найбільшими розмірами сторін 49x56мм, для ідентифікації особи непридатні.

Сліди папілярних узорів пальців рук найбільшими розмірами по вісях:

17x47мм, 12x22мм, 16x22мм, залишені не особами дактилоскопічні карти яких заповнені на ім`я ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою (особами).

Належність речей, ліків, одягу, виявлених під час огляду домоволодіння потерпілого, саме ОСОБА_4 також доведено не було.

Отже, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в цій частині, суд встановив, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_4 знаходився на місці вчинення злочину 31.01.2021 року в АДРЕСА_4 .

Викрадена бензопила, за даними протоколу огляду від 05.02.2021 року та фототаблиці до нього ( том 3 а.с. 129-132), була надана ОСОБА_39 . Вказана бензопила була оглянута, це була бензопила марки «Искра» ИБП 6300, на якій на момент огляду були відсутні шина та цеп. Та бензоилу впізнав ОСОБА_28 , як таку, що належить йому.

Вказана бензопила постановою слідчого від 05.02.2021 року (том 1 а.с.122) була визнана речовим доказом, та відповідно до розписки від 05.02.2021 року (том 1 а.с. 123) передана потерпілому ОСОБА_28 на зберігання.

При цьому свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні показав, що разом з ОСОБА_4 він відбував покарання, має з ним дружні відносини. Близько 6 років він проживає в с.Мала Перещепина, зараз проживає в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_41 Події пов`язані з бензопилою мали місце близько 1,5 років тому. В той день він був в стані алкогольного сп`яніння, ввечері, коли він лягав спати бензопили в його будинку не було. А вранці він виявив в кухні бензопилу жовтого кольору. Звідки вона взялась він не знає. Працівники поліції сказали що ця бензопила є краденою, й забрали її. Вони складали якійсь документи, й він щось підписував, однак він не розумів що саме, оскільки ще перебував в стані алкогольного сп`яніння. При цьому працівникам поліції він не говорив, що її приніс ОСОБА_4 , оскільки йому взагалі невідомо звідки вона взялась в його будинку та хто її приніс.

Свідок ОСОБА_42 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_40 є її співмешканцем, з яким вона проживає в с.Мала Перещепина, з ОСОБА_4 вона незнайома, однак знає що він є другом ОСОБА_43 . Вона працює в м.Полтава, й її не буває вдома по декілька днів. Коли напочатку лютого 2021 року вона з роботи приїхала додому, то побачила, що на ліжку спав ОСОБА_40 , який був в стані алкогольного сп`яніння, а поруч з ліжком лежала чужа бензопила жовтого кольору. ОСОБА_40 сказав їй, що цю бензопилу приніс ОСОБА_4 , й пізніше він її забере. Однак пізніше її забрали працівники поліції та виявилось що вона належть ОСОБА_44 .

При цьому такі показання свідка ОСОБА_42 про те, що бензопилу приніс ОСОБА_4 не є достатнім доказом, який би поза розумнім сумнівом доводив викрадення бензопили саме ОСОБА_4 , оскільки про вказаний факт їй відомо зі слів ОСОБА_45 , який в судовому засіданні таке твердження заперечив. А крім того, такий факт сам по собі, не доводить її викрадення такою особою та не доводить вину ОСОБА_4 у заволодінні бензопилою.

Відповідно до висновку спеціаліста №23/21 про визначення вартості рухомого майна від 06.02.2021 (том 3 а.с.127), залишкова вартість бензопили марки «Искра» ИБП 6300 становить 1152,00 грн.

Висновки же товарознавчої експертизи щодо викраденого у потерпілого майна підтверджують лише його вартість та будь-яких даних про причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до скоєння злочину не містить.

Отже жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не спростовує поза розумним сумнівом доводи сторони захисту та показання ОСОБА_4 про його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Таким чином, надані під час судового розгляду стороною обвинувачення докази, на думку суду, не доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та не спростовують поза розумним сумнівом доводи сторони захисту та показання ОСОБА_4 про його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, а інших доказів суду не надано.

Речові докази судом не досліджувались, оскільки їх доля була вирішена вироком Новосанжасрького районного суду Полтавської області від 17.05.2021 року (том 1 а.с. 197-200), який в частині речових доказів був виконаний.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватістю особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Положенням ст. 91 КПК визначено, що у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. За змістом ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим

і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка наведена зокрема, у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04, 21/07/2011, п.150), під критерієм доведення "поза розумним сумнівом" розуміється, що таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В даному випадку, на думку суду, така сукупність відсутня.

Згідно з ч.1 ст. 373 КПК України,виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Так, оскільки в межах судового розгляду даного кримінального провадження суд встановив, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч.2 ст. 289 КК України, суд вважає, що є підстави для виправдання останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч.2 ст. 289 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів захисника про недопустимість окремих письмових доказів, то суд дійшов такого висновку.

За статтями 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано упорядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та іншими законами України, у тому числі внаслідок порушення права особи на захист ташляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Так, в судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про визнання недопустимими доказами наступні документи (том 4 а.с. 22-31), а саме: два протокола огляду місця події від 26 січня 2021 року та протокол огляду місця події від 31 січня 2021 року; 2 постанови старшого слідчого відділення № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 27 січня 2021 року про визнання речовими доказами та постанови старшого слідчого відділення № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про визнання речовим доказом від 26 січня 2021 року та від 04 лютого 2021 року; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками ОСОБА_4 свідку ОСОБА_23 від 03 лютого 2021 року; висновки експертів Полтавського науково-дослідного експертно-

криміналістичного центру: від 05 лютого 2021 року № СЕ-19/117-21/1442-

Д, від 05 лютого 2021 року № СЕ-19/117-21/1438-

Тр; від 18 лютого 2021 року № СЕ-19/117-21/2014-

ТР; від 05 лютого 2021 року № СЕ-19/117-21/1439-

Д; від 27 лютого 2021 року № СЕ-19/117-21/2075-

АВ; від 27 лютого 2021 року № СЕ-19/117-21/2076-

АВ; від 19 лютого 2021 року № СЕ-19/117-21/2016-

Д; висновок спеціаліста № 21/21 по визначенню вартості транспортного

засобу від 03 лютого 2021 року, виготовлений спеціалістом ОСОБА_46 ; протокол затримання ОСОБА_4 від 03 лютого 2021 року; постанов старшого слідчого відділення № 3 Полтавського РУП ГУНП

Полтавській області про визнання речовими доказами від від 01 лютого 2021 року.

Щодо протоколів огляду місця події від 26.01.2021 року та від 31.01.2021 року зазначила про те, що огляди проводились слідчим до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про вчинення кримінального правопорушення, при тому що невідкладних обставин для проведення таких оглядів не існувало, отже вони були проведені з порушенням вимог КПК України та є недопустимими доказами. Й відповідно недопустими є й постанови слідчого про визнання речовими доказами речей й предметів, які були виявлені та вилучені під час таких оглядів.

Крім того, протоколи огляду місця події від 26.01.2021 року підписані не усіма учасниками слідчої дії, оскільки

відповідно до його тексту, вбачається про те, що в огляді брав участь спеціаліст ОСОБА_47 . Однак сам текст протоколу огляду не містить його підпису у порушення вимог ст. 104 КПК України. Також у протоколі відсутні закреслювальні позначки, які б виключали можливість дописування у його текст буд-яких відомостей.

Для встановлення того, чи були протоколи огляду місця події допустимими як докази у кримінальному провадженні, необхідно визначити законодавчо встановлені підстави, порядок та умови, необхідні для їх збирання, саме на той час, коли вони були зафіксовані й одержані. Якщо слідчим був порушений порядок їх збирання, такі докази не можуть вважатися допустимими і бути підставою для прийняття процесуальних рішень.

Доводи захисника про те, що протоколи огляду місця події від 26.02.2021 року та від 31.01.2021 року є недопустимим доказом, оскільки цю слідчу дію було проведено до внесення відомостей до ЄРДР, не заслуговують на увагу.

Так, огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.237 КПК України при проведені огляду дозволяється вилучення речей та документів, які мають значення для кримінального провадження. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню.

Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що огляди місця події 26.01.2021 року та 31.01.2021 року були проведенні до внесення відомостей до ЄРДР (том 3 а.с. 113-114), на підставі заяв потерпілих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , з метою безпосереднього виявлення та фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відповідним протоколом (т. 3 а.с. 117-126, 175-182, 183-192).

Таким чином, така слідча дія як огляд місця події була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та її можна було провести до внесення відомостей до ЄРДР.

Всупереч твердження сторони захисту, законодавець дозволяє провести огляд невідкладно та вилучити під час його проведення речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Є безпідставним також і посилання, як на підставу визнання недопустимим доказом протоколів огляду місця події від 26.01.2021 року, відсутність у них підпису спеціаліста ОСОБА_48 , з огляду на таке. При цьому судом також досліджувався й протокол огляду гаражу ОСОБА_9 від 03.02.2021 року через відсутність в ньому підпису спеціаліста ОСОБА_49 .

Так, в судовому засіданні ОСОБА_50 показав, що він приймав участь у проведенні оглядів місць події по даному кримінальному провадженню, зокрема, огляді прилеглої території до домогосподарства ОСОБА_27 , автомобіля марки ВАЗ-2105 від 26.01.2021 та гаражу ОСОБА_9 03.02.2021. Він фіксував та вилучав виявлені сліди, речі, здійснював фотографування.

При цьому поняті ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_28 , будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків, підтвердили факт участі ОСОБА_48 в вказаній слідчій дії.

Слідчі ОСОБА_53 (прізвище ОСОБА_54 змінено в зв`язку з укладенням шлюбу) та ОСОБА_55 (прізвище ОСОБА_56 змінено в зв`язку з укладенням шлюбу) в судовому засіданні показали, що ОСОБА_50 приймав участь в проведені оглядів місць події, він фіксував та вилучав виявлені сліди, речі, здійснював фотографування. Також він ознайомлювався зі змістом складених протоколів, однак чого в них відсутній його підпис, пояснити не можуть.

Таким чином, з сукупності вищенаведених доказів можна зробити висновок, що спеціаліст-криміналіст ОСОБА_50 фактично брав участь у проведенні огляду місця події двічі 26.01.2021 року та 03.02.2021 року та безпосередньо виконував свої функціональні обов`язки спеціаліста-криміналіста. Тому сама по собі формальна відсутність підпису спеціаліста-криміналіста у протоколах огляду прилеглої території до домогосподарства ОСОБА_27 та його автомобіля марки ВАЗ-2105 від 26.01.2021, а також гаражу ОСОБА_9 03.02.2021 року, за фактичної присутності спеціаліста-криміналіста ОСОБА_48 на місці події та виконання ним своїх функціональних обов`язків, не тягне за собою визнання цих доказів недопустимими, як на тому наголошує сторона захисту.

Зазначене захисником порушення КПК України щодо вимоги до протоколу як до процесуального документу, що полягає у не закресленні пустих граф, які б виключали би можливість дописування у його тексті будь-яких відомостей, суд не вважає істотним порушення, та таким що вказує на недопустимість вказаного процесуального документу як доказу у кримінальному провадженні. Оскільки хоча деякі графи не закреслені, проте і не мають дописів, правдивість яких оспорювала б сторона захисту.

Посилання сторони захисту на те, що під час проведення обидвох оглядів поняті не змінювались, що свідчить про їх заінтересованість в результатах кримінального провадження, у порушення вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, суд вважає безпідставними, оскільки будь-яких обгрунтувань та доказів заінтересованості таких осіб надано не було.

Щодо посилання сторони захисту на те, що постанови слідчого про призначення експертиз не містять запису про попередження експертів про кримінальну відповідальнісь, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України, а отже є недопостимими, суд зазначає таке.

Дійсно постанови про призначення судових експертиз слідчого не містять такого запису (том 4 а.с. 156, 157-158, 173-180), разом з тим таке порушення суд не вважає істотним та таким що вказує на недопустимість вказаних висновків як доказів, оскільки висновки експертів: №СЕ-19/117-21/1439-Д від 05.02.2021 (том 1 а.с.178-186); №СЕ-19/117-21/2014-ТР від 18.02.2021 (том 1 а.с.167-176); №СЕ-19/117-21/2016-Д від 19.02.2021 (том 1 а.с.152-167); №СЕ-19/117-21/1438-ТР від 05.02.2021 (том 1 а.с.143-146); №СЕ-19/117-21/1442-Д від 05.02.2021 (том 1 а.с.135-141); № СЕ-19/117-21/2075-АВ від 27.02.2021 (том1 а.с. 188-191), №СЕ-19/117-21/2076-АВ від 27.02.2021 (том 1 а.с. 148-150) містять записи про те, що експерти попередженні про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, що відповідає вимогам ч.2 ст.102 ЦПК України про те, що у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

А висновок спеціаліста СОД ОСОБА_46 № 21/21 по визначенню вартості транспортного засобу від 03 лютого 2021 року, відповідно до якого визначено вартість транспортного засобу марки Citroen Berlingo 1,9 D, типу пасажирський, категорії В, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , судом визнано недопустимим доказом з навденням підстав.

Щодо затримання ОСОБА_4 сторона захисту вказувала, що ОСОБА_4 був затриманий у січні 2021 року о 04-й годині ночі у с. Мала Перещепила Новосанжарського району Полтавської області

оперуповноваженими Новосанжарського відділення поліції Кобеляцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області та доставлено до Новосанжарського відділення поліції Кобеляцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області, розташованого за адресою: смт.Нові Санжари, пл. Перемоги, 1 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289,

ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 289 КК України. Про цей факт одразу після затримання або доставки до найближчого органу внутрішніх справ не було повідомлено його близьких родичів та Регіональний центр з надання вторинної правової допомоги, як це передбачає ч. 1, 4 ст. 213 КПК України. Зазначає, що його затримання не було належним чином оформлено протоколом затримання за підозрою у скоєнні злочинів. Після доставки до відділення поліції без жодних пояснень співробітники поліції відвели ОСОБА_4 до одного зі службових кабінетів, де він продовжував знаходитись під наглядом оперуповноважених близько 12 годин, потім його було етаповано до Ізолятору

тимчасового тримання № 1 міста Полтави ГУ НП в Полтавській області, де він перебував упродовж 24 годин. Надалі слідчим повідомлено йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та вручено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, після чого доставлено до суду для обрання запобіжного заходу. Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про його затримання був повідомлений безпосередньо перед обранням йому запобіжного заходу. Тобто, ОСОБА_4 упродовж 36 годин було затримано без складання протоколу про затримання та увесь час він перебував у приміщеннях Новосанжарського відділення поліції Кобеляцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області та Ізолятору тимчасового тримання № 1 міста Полтави ГУ НП в Полтавській області за відсутності захисника, що є порушенням права на захист.

При цьому конкретну дату свого затримання ОСОБА_4 не зміг назвати, спочатку зазначаючи, що це було в січні 2021, а в судовому засіданні 11.05.2023 року, вказав про те, що він був затриманий 04.02.2021 року о 4-й годині.

Разом з тим, під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_4 був затриманий безпосередньо під час замаху на заволодіння транспортним засобом ОСОБА_9 , що мало місце саме 03.02.2021. Такі обставини підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема електронним рапортом про повідомлення зі служби 102 (том 4 а.с.225), протоколом огляду місця події, показаннями свідків, що спростовує твердження сторони захисту про затримання ОСОБА_4 в січні чи 04 лютого 2021 року.

Встановлені обставини відповідають даним, що зазначені в протоколі про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.02.2021 року (том 1 а.с. 83-85), про затримання ОСОБА_4 03.02.2021 року о 05 год. 15 хвил. в порядку ст. 208 КПК України.

Посилання на відповідь відділення поліції № 3 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області про те, що ОСОБА_4 перебував у приміщенні відділу поліції у період з 07:15 03.02.2021 року, вказаних висновків суду не спростовує, оскільки ОСОБА_4 фактично був затриманий 03.02.2021 о 05 год. 15 хвил, після чого доставлений в відділення поліції, де об 11 год. 05 хвил. був складений протокол про затримання вказаної особи.

При цьому безпідставними є доводи сторони захисту про допущення органом досудового розслідування порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема статей 208, 209 КПК України.

Статтею 208 КПК України визначено випадки, коли уповноважена особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Крім цього, положення ст. 208 КПК України не вимагають складання протоколу затримання негайно, в ході затримання. Такий протокол має бути складений, як тільки це стане практично можливим, а тому складення протоколу затримання через деякий час після фактичного затримання ОСОБА_4 жодним чином не порушує його прав.

У розумінні ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

З цих же підстав суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про порушення при фотографуванні ОСОБА_4 й використання такого фотознімку при пред`явленні для впізнання особи за фотознімками, вимог п.10 розділу 5 Інструкції з організації діяльності чергових служб органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС №440 від 23.05.2017 року, відповідно до якого черговий має право проводити особисто чи доручати членам добового наряду чергової служби, слідчо-оперативних груп, іншим працівникам поліції проведення фотографування, дактилоскопіювання, звукозапису, відеозйомки та перевірки за базами даних МВС осіб, затриманих за підозрою у вчиненні правопорушень (затримання згідно з дорученнями органів правопорядку, затримання осіб органами досудового розслідування, адміністративний арешт, домашній арешт), відповідно до законодавства України.

Так, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно протоколу було проведено о 10 год. 31 хвил. по 10 год. 49 хвил. 03 лютого 2021 року, тобто в той період часу коли ОСОБА_4 вже був фактично затриманим.

Призначаючи покарання обвинуваченому, в частині обвинувачення, яке визнано судом доведеним за ч. 3 ст. 15, ч.2 ст.289 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України тяжкого злочину.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (том 1 а.с. 86-109).

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.ст.66, 67 КК України судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, всі обставини по справі в їх сукупності, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, особу обвинуваченого, який раніше судимий, а також його вік та стан здоров`я, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, передбачений санкцією ч.2 ст. 289 КК України без конфіскації майна, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання.

Так, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03 лютого 2021 року ( том 1 а.с. 83-85), ОСОБА_4 був затриманий 03.02.2021 року, в зв`язку з чим суд вважає, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 має бути зарахований в строк відбування покарання, починаючи з 03.02.2021 року.

При цьому, відповідно до ухвали слідчого судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04.02.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (том 1 а.с.110-14).

Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17.05.2021 року (том 1 а.с. 197-200) запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили був залишений без змін.

Скасовуючи вказаний вирок Верховний Суд Постановою від 06.07.2022 року обрав обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою (том 2 а.с. 240-246), який продовжувався ухвалами суду під час судового розгляду даного кримінального провадження, в зв`язку з чим суд вважає, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 має бути зарахований в строк відбування покарання, починаючи з 03.02.2021 року.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, та з огляду на наявність ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів судом не вирішується, оскільки їх доля була вирішена вироком Новосанжасрького районного суду Полтавської області від 17.05.2021 року (том 1 а.с. 197-200), який в частині речових доказів був виконаний (том 2 а.с. 145).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта, а саме: поведення судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/117-21/2076-АВ від 27.02.2021 в розмірі 490 грн. 35 коп., підлягають стягненню з обвинуваченого згідно довідки про витрати експертної установи (том 1 а.с. 147).

Судові витрати за проведення: трасологічної експертизи №СЕ-19/117-21/1439-Д (том 1 а.с.177); трасологічної експертизи №СЕ-19/117-21/2014-ТР (том 1 а.с.168); трасологічної експертизи №СЕ-19/117-21/2016-Д (том 1 а.с.151); трасологічної експертизи №СЕ-19/117-21/1438-ТР (том 1 а.с.142); трасологічної експертизи №СЕ-19/117-21/1442-Д (том 1 а.с.134); товарозновчої експертизи № СЕ-19/117-21/2075-АВ (том1 а.с. 187),) в загальному розмірі 4086 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн. 25 коп. віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеності вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років, без конфіскації майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання відраховувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбування покарання утримання ОСОБА_4 під вартою в установі попереднього ув`язнення з 03 лютого 2021 року по дату набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в розмірі 490 (чотириста дев`яносто) грн. 35 коп.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку, шляхом подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1