№ 187/2178/21
№ 1-кп/207/99/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі коллегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000508 відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15 , п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тим, що строк тримання під вартою спливає 01.06.2023 р. і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні .

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки клопотання не обгрунтовано, просили змінити на домашній арешт.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, офіційно не працював, на даний час триває судовий розгляд. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для продовження стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд вважає обґрунтованим наявність ризику вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень в подальшому, будь-яких відомостей щодо неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість вчиненого кримінального правопорушення як самостійну підставу утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності із іншими підставами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту (справа «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001).

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_7 обвинувачення, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

При постановленні даної ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ з цього питання, зазначені вище підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, замах на вбивство, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, на даний час не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним і дійсним ризикам.

Суд не бере до уваги доводи захисника ОСОБА_6 стосовно зміни запобіжного заходу, оскільки на думку суду не припинили існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 331 КПК України, та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно продовжити міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не більше ніж на шістдесят днів, тобто по 04 вересня 2023 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, який мешкає у АДРЕСА_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 вересня 2023 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_7 під розпис.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий Суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3