Номер провадження: 11-сс/813/1066/23
Справа № 494/972/23 1-кс/494/308/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000337 від 04.06.2023 року за апеляційною скаргою прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 08.06.2023 року про обрання запобіжного заходу виді домашнього арешту, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Іванівка, Березівського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

В провадженні СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській областізнаходиться кримінальне провадження №0000337 від 04.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.06.2023 року, в період дії правового режиму воєнного стану, який введено в Україні відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указу Президента України №259/2022 від 18.04.2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указу Президента України №341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500 - ІХ, Указу Президента України №341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, Указу Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500 - ІХ, Указу Президента України від № 757/ 2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 р. №2738-IX Указу Президента України від №757/ 2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 р. №2738-IX, Указу Президента України від № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 р. № 2915-IX Указу Президента України від № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 р. № 3057-IX, у ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , виник умисел на викрадення майна ОСОБА_10 , пов`язаного з проникненням у її житло.

На виконання свого злочинного умислу, 03.06.2023 року приблизно о 23:00 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прибули за місцем мешкання ОСОБА_10 , а саме до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

У продовження своїх злочинних дій ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, перелізли через кам`яний паркан домоволодіння за вказаною адресою, шляхом пошкодження замку вхідних дверей заздалегідь заготовленою викруткою, проникли до вищевказаного житла, де у спальній кімнаті на ліжку помітили власницю ОСОБА_10 .

Після того, як власницею будинку ОСОБА_10 були помічені злочинні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у останніх виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя ОСОБА_10 .

У подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, висловили погрозу застосування до ОСОБА_10 насильства, небезпечного для життя потерпілої, а саме погрозу фізичної розправи з застосуванням ножа.

Сприймаючи погрози ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як реальні, ОСОБА_10 видала останнім пару золотих сережок, вартістю 9 600 гривень, два золотих перстня, вартістю по 9600 гривень, золотий ланцюжок, вартістю 20 800 гривень, золотий хрестик, вартістю 6 400 гривень, грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що в еквіваленті становить 36 569 гривень та 15000 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа», моделі 1280, б/в, вартістю 740 гривень, з сім картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю 70 гривень.

У подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 місце вчинення злочину залишили, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_10 у сумі 98 779 гривень.

06.06.2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

07.06.2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечний для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

08.06.2023 року слідчий СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та останньому обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 06.08.2023 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що докази, наявні в матеріалах кримінального провадження можуть переконати пересічного спостерігача, що ОСОБА_8 можливо вчинив інкриміновані йому дії, також встановив наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, врахувавши особу підозрюваного, який повністю визнає свою вину у вчиненому, співпрацює зі слідством, щиро кається, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, слідчий суддя дійшов висновку про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього більш м?якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор вважає, що слідчим суддею не враховано особу підозрюваного, який вчинив особливо тяжкий злочин, а також реальне існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки в умовах воєнного стану ОСОБА_8 може виїхати на непідконтрольну територію Україні та переховуватись від органу досудового розслідування та суду, не врахував матеріальну шкоду, яка завдана потерпілій стороні, який немає жодних міцних соціальних зв`язків, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, та застосував запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Враховуючі конкретні обставин справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи особу підозрюваного та відсутність фактів порушення умов домашнього арешту, з дня винесення оскарженої ухвали, яка постановлена більш ніж місяць тому.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурором не надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не забезпечує належної процесуальної поведінки останнього.

Колегія суддів звертає увагу, що підозрюваний за першим викликом з`явився до апеляційного суду для розгляду клопотання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що вказує на те, що заявлений прокурором ризик можливого переховування фактично відсутній.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Встановлені апеляційним судом обставини вказують на законність обґрунтованість висновку слідчого судді стосовно достатності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргр прокурора.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 08.06.2023 року, якою ОСОБА_8 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, в кримінальному проваджені №0000337 від 04.06.2023 року, обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4