Справа № 447/1522/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/219/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 284 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 384 КК України, й призначено йому покарання у виді 1 /одного/ місяця арешту. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , 28.10.2020 о 15.00 год., перебуваючи в приміщенні Миколаївського районного суду Львівської області, що за адресою: Львівська область, місто Миколаїв, вул. І.Мазепи,29, в судовому засіданні, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №447/2258/20, провадження №3/447/1638/20 щодо притягнення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, та будучи попередженим судом про кримінальну відповідальність, передбаченою ст. 384 КК України, надавши суду присягу говорити лише правду, усвідомлюючи характер своїх свідчень, які мають значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, свідомо ввів суд в оману, шляхом надання завідомо неправдивих показань, бажаючи визнання судом ОСОБА_9 не винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме: повідомив суду про те, що саме він, а не ОСОБА_9 , керував транспортним засобом марки «Skoda», модель «Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 21.08.2020 о 20.05 год. на 582 км. автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп, що в с. Заклад, Миколаївського району (на даний час - Стрийського району) Львівської області. Через деякий час приїхали працівники поліції, які склали протокол про вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП. В подальшому, в судовому засіданні, покази ОСОБА_7 спростовано показаннями інших очевидців події, доказами у справі та іншими матеріалами, та як наслідок, винесено постанову суду від 11.11.2020 року, яка набрала законної сили, про притягнення ОСОБА_9 до зазначеної вище адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України або ж призначити покарання у виді 6 місяців виправних робіт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення при винесенні вироку, зазначивши на аркуші 6 в абзаці 8 вироку «суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення з числа встановлених фактичних обставин слова «після того як автомобіль зупинився поблизу заправки», оскільки вказані слова суперечать встановленим фактичним обставинам в судовому засіданні та не випливає на обсяг пред`явленого обвинувачення». Судом першої інстанції не враховано специфіку інкримінованого проступку обвинуваченому, в обвинувальному акті не вказано які саме показання, надані в суді обвинуваченим є неправдиві і відповідно є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності.

На переконання апелянта покликання суду першої інстанції на те, що під час підготовчого судового засідання сторона захисту не заявляла клопотання про повернення обвинувального акту на доопрацювання не заслуговує на увагу.

Судом невірно встановлено, що обвинувачений не визнав вину у вчиненому проступку, а саме, що він керував транспортним засобом до моменту зупинки навпроти заправки.

Через неправильний виклад обставин в обвинувальному акті, сторона захисту була позбавлена можливості розгляду справи в призмі ст. 6 Конвенції та позбавлена права на повноцінний захист.

Окрім цього, судом першої інстанції не враховано, що в межах вчиненого кримінального проступку не заподіяно жодної шкоди.

Судом першої інстанції не перевірявся факт працевлаштування обвинуваченого на момент винесення вироку і не вирішувалось питання можливості застосування до обвинуваченого покарання у виді виправних робіт.

Щодо допустимості доказів, які покладені в основу вироку, то просила звернути увагу на те, що усі письмові докази по справі - це копії матеріалів кримінального провадження № 0000087, доступ до якого отримано в результаті проведення тимчасового доступу на підставі ухвали слідчого судді, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29.04.2021. Проте такі докази і сам протокол не можуть вважатись допустимим доказом, так як такий складено з грубим порушенням вимог КПК України. Згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 29.04.2021 виконуючий обов`язки першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури у Львівській області ОСОБА_10 надав доступ дізнавачу СД відділення поліції №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 до матеріалів кримінального провадження №0000087 від 23.11.2020. Аналізуючи зміст витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000087 від 23.11.2020 вбачається, що процесуальним керівником по даному провадженню були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Під час допиту свідка ОСОБА_10 останній зазначив, що жодної процесуальної дії в межах кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , в тому числі надання тимчасового доступу до речей та документів, не проводив та не був залученим. Крім цього, вилучені під час тимчасового доступу документи не засвідчені уповноваженою особою, а тому не можуть заслуговувати на увагу.

Зазначає, що недопустимим доказом є протокол проведення слідчого експерименту від 16.02.2021 р., так як стороні захисту, такий не було відкрито в порядку ст. 290 КПК України.

На думку захисту, свідок ОСОБА_14 надав суду неправдиві показання з метою сприяння слідству та введення суду в оману.

Доказів того, хто керував транспортним засобом марки «SKODA» модель «Felicia «реєстраційний номер НОМЕР_1 до моменту зупинки та після зупинки судом під час розгляду даної справи не здобуто.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, суд першої інстанції обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання у судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , письмові докази: постанову судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_26 від 11 листопада 2020 року, копію супровідного листа від 11.11.2020 №447/2258/20/5392/2020, відповідь голови Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_26 від 4 грудня 2020 року, постанову Львівського апеляційного суду від 29 грудня 2020 року, копію матеріалів справи №447/2258/20 провадження №3/447/1638/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 15 квітня 2021 року, протокол про тимчасовий доступ до речей і документів дізнавача СД відділення №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 29 квітня 2021 року з додатками до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 21 квітня 2021 року (опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду), рапорт дізнавача - інспектора сектору дізнання Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_27 , адресованого начальнику Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ст. лейтенанту поліції ОСОБА_28 , витяг із ІПС ІПНП «Армор» відносно ОСОБА_9 , вимогу дізнавача-інспектора сектору дізнання Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_29 , адресована голові Миколаївського районного суду Львівської області, протокол тимчасового доступу до речей і документів дізнавача - інспектора сектору дізнання Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_30 від 08.02.2021, протокол огляду речей дізнавача - інспектора сектору дізнання Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 17.02.2021, копію апеляційної скарги на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 11.11.2020 по справі №447/2258/20, ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.10.2020, постанову дізнавача СД ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 07.05.2021, відеозапис судового засідання Миколаївського районного суду Львівської області від 11.11.2020, протокол проведення слідчого експерименту дізнавача-інспектора Миколаївського ВП Путомитівського відділу поліції ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 16.02.2021 з фототаблицу до протоколу, лист прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури від 20.12.2022 вих. №14.57/05-42-7066 вих. 22, відповідь керівника апарату Миколаївського районного суду Львівської області від 21.12.2022 №03-02/517/2022, копію постанови судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_26 від 11.11.2020, копію опису речей і документів, які були вилучені 08.02.2021 на підставі ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20.01.2021, копію ухвали про надання тимчасового доступу до речей і документів слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 20.01.2021, копію пояснень гр. ОСОБА_7 від 21.08.2020, копію пояснень гр. ОСОБА_18 від 21.08.2020, копію присяги від 28.10.2020, копію журналу судового засідання від 28.10.2020 Миколаївського районного суду Львівської області по справі №447/2258/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_9 за ч.1 ст. 130 КУпАП, повідомлення прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_31 від 24.11.2022 №14.57/05-02-42-вих-22 про відкриття матеріалів у порядку ч. 11 ст. 290 КПК України, відповідь начальника ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_32 від 13.07.2022 вих. №5221, витяг електронного рапорту з ЄО №3575 від 21.08.2020, копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №078410 від 21.08.2020, копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №078409 від 21.08.202, відповідь Залізничного ВДВС у м. Львові Західного МУМЮ (м. Львів) від 17.11.2022 вих. №В-5/75493, постанову головного державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львова Західного МУМЮ (м. Львів) ОСОБА_33 про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2022, постанову головного державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львова Західного МУМЮ (м. Львів) ОСОБА_33 про закінчення виконавчого провадження від 02.06.2022, постанову головного державного виконавця Залізничного ВДВС у м. Львова Західного МУМЮ (м. Львів) ОСОБА_33 про закінчення виконавчого провадження від 30.05.2022, клопотання дізнавача СД ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 , погоджене з прокурором Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_34 про надання тимчасового доступу до речей і документів від 14.04.2021, постанову заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_35 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, постанова т.в.о. начальника сектору дізнання Миколаївського відділення поліції Пустомитівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_36 від 23.11.2020, копію клопотання дізнавача СД ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_30 , погоджене з прокурором Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_37 про надання тимчасового доступу до речей і документів, заяву адвоката ОСОБА_8 від 20.10.2022, копія наказу Львівської обласної прокуратури №675к від 28.03.2021, копію наказу Львівської обласної прокуратури №551к від 15.03.2021, копію наказу Стрийської окружної прокуратури Львівської області №15 від 29.03.2021, постанову т.в.о. начальника сектору дізнання Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_38 про доручення розслідування декільком дізнавачам від 23.11.2020, протокол про ознайомлення, надання доступу та отримання копій матеріалів досудового розслідування прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_37 від 18.05.2021, які детально викладені в вироку суду першої інстанції.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази, і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 384 КК України.

На переконання колегії суддів, викладені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, свого підтвердження в ході апеляційного розгляду не знайшли.

Зокрема, у своїй апеляційній скарзі адвокат зазначає, що судом першої інстанції не враховано специфіку інкримінованого проступку обвинуваченому, суд вийшов за межі обвинувачення при винесенні вироку, зазначивши на аркуші 6 в абзаці 8 вироку наступне «суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення з числа встановлених фактичних обставин слова «після того як автомобіль зупинився поблизу заправки», оскільки вказані слова суперечать встановленим фактичним обставинам у судовому засіданні та не випливає на обсяг пред`явленого обвинувачення».

Об`єктивна сторона злочину за ст. 384 КК характеризується активною поведінкою - діями, які виявляються у неправдивих показаннях свідка чи потерпілого; неправдивому висновку експерта; неправдивому звіті оцінювача про оцінку майна; неправильному перекладі, зробленому перекладачем.

Суб`єктивна сторона правопорушення - лише прямий умисел, бо особа діє завідомо, тобто усвідомлює неправдивість своїх показань і бажає діяти саме таким чином. Мотиви та мета можуть бути різними і на кваліфікацію злочину не впливають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, в результаті дослідження доказів під час судового розгляду може змінитися, але суд за власною ініціативою не може змінити обвинувачення і постановити по зміненому обвинуваченню вирок, якщо зміна обвинувачення в суді погіршує становище обвинуваченого, а також порушує його право на захист.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , провів судовий розгляд у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності.

Твердження апелянта, що судом не було здобуто доказів того хто керував транспортним засобом марки «SKODA» модель «Felicia» реєстраційний номер НОМЕР_1 » до моменту зупинки та після зупинки судом під час розгляду даної справи, не заслуговують на увагу колегії судів, оскільки спростовуються показами свідків ОСОБА_14 , який зазначав, про те, що він працювавши на заправці на повороті в с. Заклад, Миколаївського району, восени 2020 року близько 20.00 год. він побачив автомобіль Шкода, який рухався по дорозі з м. Стрий і який повернув ліворуч до альтанок. Десь за 30 с. він бачив автомобіль з проблисковими маячками. Зазначив, що за кермом автомобіля був інший чоловік, обвинувачений сидів на пасажирському сидінні. Він бачив всю цю подію на власні очі.

Також, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського під час складення та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ОСОБА_39 , відповідаючи на запитання працівників поліції зазначив, що: «Я його реально не бачив, перешкод йому не створював. Хочу бачити зараз цього водія, поговорити з ним. Нехай покажуть відеофіксацію, що я порушив».

Окрім того, колегія суддів зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається з постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року ОСОБА_9 притягнуто до адміністративної відповідальності, за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, постановою апеляційного суду дане рішення залишено без змін.

Аргументи сторони захисту, що покликання суду першої інстанції на те, що на підготовчому судовому засіданні сторона захисту не заявляла клопотання про повернення обвинувального акту на доопрацювання не заслуговує на увагу, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи та журналами судового засідання від 5 січня 2022 року, відповідно до якого, жодних клопотань сторонами не було заявлено у підготовчому судовому засіданні.

Також колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було враховано характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення, особу обвинуваченого та стан його поведінки, обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимий, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, у зв`язку із чим не заслуговують на увагу в цій частині аргументи сторони захисту.

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що неправдиві свідчення ОСОБА_7 про те, що він керував автомобілем до його зупинки в суді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, спростовані в ході судового розгляду кримінального провадження і вірно розцінено судом, як намір обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєне правопорушення. Тому з урахуванням усіх обставин справи, факт введення ОСОБА_7 в оману суд, шляхом надання завідома неправдивого показання як свідком, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України є доведеним.

Суд першої інстанції у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні документи, докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлене обвинувачення, надавши їм належну оцінку.

Вказані доводи сторони захисту є безпідставними і такими, що суперечать обвинувальному акту та дослідженим в суді першої інстанції доказам, окрім того із звукозапису судового засідання та журналу судового засідання вбачається, що ОСОБА_7 в суді першої інстанції своєї вини не визнавав.

Апеляційна скарга сторони захисту містить посилання на недопустимість деяких доказів, досліджених судом першої інстанції, зокрема копії матеріалів кримінального провадження № 0000087, доступ до якого отримано в результаті проведення тимчасового доступу на підставі ухвали слідчого судді, що підтверджується протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29.04.2021 року.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на наступне.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимість доказів регламентовано ст. 87 КПК України, де вказано, що недопустими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини та вказаний вичерпний перелік істотних порушень прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про недопустимість перелічених вище доказів, не беруться колегією суддів до уваги, як голослівні, такі що суперечать фактичним обставинам справи, повністю спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_10 , який зазначав, що йому була надана ухвала дізнавачем, і він як в.о. керівника скерував вказану ухвалу процесуальному керівнику, що та матеріалами кримінального провадження.

Стосовно показань свідка ОСОБА_14 , наданих у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо; показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частиною 1 ст. 352 КПК України перед допитом свідка головуючий, зокрема, попереджає його про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 353 КПК України перед допитом свідка головуючий попереджає його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, судом здійснювався безпосередній допит свідка ОСОБА_14 , такий був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність згідно з ст. 384, 385 КК України (а.с.106).

Колегія суддів звертає увагу на те, що цим показанням місцевим судом надана оцінка у їх сукупності та взаємозв`язку з наявними у матеріалах справи письмовими доказами, з якою погоджується і апеляційний суд. При цьому показання свідків, є логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою, у тому числі і з обставинами справи.

Беручи до уваги викладене, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі захисник не навів.

Покликання апелянта на необхідність зміни вироку на пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені доказами. Долучена до матеріалів справи характеристика на ОСОБА_7 , видана ФОП ОСОБА_40 не містить відповідних реквізитів та не зазначає конкретного місця роботи, а характеристика ЛКП «Сяйво» лише зазначає про відсутність скарг від мешканців будинку на ОСОБА_41 (обвинувачений ОСОБА_7 ), не можуть слугувати підставою для пом`якшення призначеного судом покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, домірним вчиненому. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість або суворість колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є належно вмотивованими та обґрунтованим, за змістом відповідає вимогам ст. 370 КПК та положення закону, яким він керувався.

З огляду на викладене апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , як необґрунтовану - залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 384 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4