ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4048/23 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/760/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

- секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2023,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна.

Накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виявлене та вилучене під час огляду місця події від 14.05.2023 по пр. Тракторобудівників, буд. 55 у м. Харкові.

Питання щодо зберігання вилученого майна вирішено відповідно до положень ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.

Відмовлено в задоволенні арешту на транспортний засіб «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_7 , 1991 р.н., та ключі від вказаного транспортного засобу.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 18.05.2023 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000359 від 15.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358КК України про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за №0000359 від 15.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358КК України.

Задовольняючи частково клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що накладення арешту на вилучене майно фактично переслідує єдину мету - збереження речових доказів.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що з огляду на кваліфікацію кримінального правопорушення, що розслідується можна казати, що прокурор не довів жодної з перелічених в ч. 3 ст. 132 КПК України обставин, яка б давала підстави для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на автомобіль та ключі від нього.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2023 та постановити нову, якою задовольнити клопотання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляції учасники справи до суду апеляційної інстанції не прибули.

За наведених вище обставин враховуючи стислі строки регламентовані ч.2 ст.422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч.4 ст.405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000359 від 15.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб та ключі від нього, слідчий суддя в ухвалі вказав, що прокурор не довів жодної з перелічених в ч. 3 ст. 132 КПК України обставин, яка б давала підстави для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на автомобіль та ключі від нього.

Судова колегія не погоджується з даним висновком і вважає його передчасним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2023 по пр. Тракторобудівників, буд. 55 у м. Харкові, в період часу з 22 год. 24 хв. до 22 год. 50 хв. проведено огляд ділянки місцевості та виявлений автомобіль «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_7 , який не значиться в базі НАІС, а свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу має ознаки підробки. В ході огляду виявлені автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього вилучені.

За даним фактом 15.05.2023 розпочато кримінальне провадження № 0000359 за ч. 1 ст. 358 КК України.

Тобто вказаний транспортний засіб та ключ від нього можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення.

Для встановлення цього факту необхідно провести комплекс слідчих та процесуальних дій, відповідних експертиз.

Проте, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя не взяв до уваги те, що повернення вищевказаного майна його власнику чи володільцю, може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, і у подальшому фактично перешкоджатиме встановленню всіх обставин кримінального правопорушення.

Тому, колегія суддів доходить висновку про те, що повернення вилученого майна, без встановлення на нього обтяжень може призвести до приховування слідів кримінального правопорушення.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя, на думку колегії суддів, безпідставно проігнорував та не встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1,2,3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, оскільки останнє відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

При цьому, належить врахувати, що виходячи з обраної органом досудового розслідування кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358 КК України, існують достатні підстави вважати, що вищевказане майно є предметом кримінального правопорушення та могло зберегти на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказані обставини обумовлюють процесуальну необхідність арешту майна саме з метою його збереження, але у проміжок часу, який пов`язаний зі строком досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України.

Проте, судові матеріали не містять даних, що користувач автомобіля, ОСОБА_7 має статус підозрюваного в кримінальному провадженні №0000359 від 15.05.2023.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Згідно зі ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України та ч. 1 ст. 412 КПК України.

За наслідками апеляційного розгляду судова колегія має повноваження скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу по справі відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 13.01.2022 в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на транспортний засіб «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_7 , 1991 р.н., та ключі від вказаного транспортного засобу.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2023щодо відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на транспортний засіб «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_7 , 1991 р.н., та ключі від вказаного транспортного засобу скасувати.

Задовольнити клопотання прокурора про арешт майна.

Накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події 14.05.2023 за адресою: м. Харків. пр. Тракторобудівників, 55, а саме:

- транспортний засіб «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 ;

- ключ від вказаного транспортного засобу.

транспортний засіб «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , повернути користувачу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на відповідальне зберігання, попередивши про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді