465/6263/23
1-кс/465/1200/23
У Х В А Л А

судового засідання

17.08.2023 року Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 розглянувши клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області слідчий ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000663 від 30.07.2023, за ознаками ч.4 ст.185 КК України,-

встановив:

слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 СТ СУ ГУНП у Львівській області слідчий ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000663 від 30.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушенн, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Просить накласти арешт на на тимчасово вилучене майно, а саме: шорти синього кольору із трьома полосами білого кольору. Заборонити на термін накладення арешту відчуження фізичним та юридичним особам вказаних вище речей до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання зазначає, що СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових №0000663, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 29.07.2023 року близько 16.01 год. невідома особа чоловічої статі, знаходячись в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по вул. Стрийська буд. 200А в м. Львові, в період дії військового стану на території України, таємно, з корисливих спонукань, вчинила крадіжку товару на суму 715 грн без ПДВ. В ході досудового розслідування ОСОБА_4 добровільно видав в порядку ст.93 КПК України шорти синього кольору із трьома полосами білого кольору. Враховуючи наведене, просить клопотання задовольнити.

Дослідивши представлені матеріали, письмову заяву прокурора, вважаю, що клопотання слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне правопорушення зареєстроване в єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000663 від 30.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушенн, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ддосудовим розслідуванням встановлено, що 29.07.2023 року близько 16.01 год. невідома особа чоловічої статі, знаходячись в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " по вул. Стрийська буд. 200А в м. Львові, в період дії військового стану на території України, таємно, з корисливих спонукань, вчинила крадіжку товару на суму 715 грн без ПДВ. В ході досудового розслідування ОСОБА_4 добровільно видав в порядку ст.93 КПК України шорти синього кольору із трьома полосами білого кольору.

Постановою слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 СТ СУ ГУНП у Львівській області слідчий ОСОБА_3 від 16.08.2023 року шорти синього кольору із трьома полосами білого кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000663 від 30.07.2023, за ознаками ч.4 ст.185 КК України.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно статті 131, частини першої статті 170 КПК України засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим кодексом порядку. Відповідно до вимог цього кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти росії" від 6 листопада 2008 року, де визнавалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого.

Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, накладення арешту є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею у відповідності до вимог ч.1ст. 172 КПК України. Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відтак, враховуючи те, що шорти синього кольору із трьома полосами білого кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000663 від 30.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушенн, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, може бути відчужений власником, оскільки він був знаряддям вчинення злочину і на ньому збереглись сліди злочину; знищення слідів злочину (в т.ч. шляхом проведення ремонтно- відновлюваних робіт), які залишилися на вищевказаному транспортному засобі, що в подальшому не дасть можливість провести ряд експертиз з метою встановлення всіх обставин події.

Керуючись статтями 117,170-173,309,395 КПК України,-

постановив:

клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: шорти синього кольору із трьома полосами білого кольору.

Заборонити на термін накладення арешту відчуження фізичним та юридичним особам вказаних вище речей до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом 5 діб з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1