УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року,

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року. Крім того просив зобов`язати уповноваженого слідчого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року визнати ОСОБА_3 потерпілим, та вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001112 від 02.08.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.2 ст. 365, ч.1 ст. 367 КК України.

21.04.2023 року старший слідчий прийняв від нього клопотання про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року.

24.04.2023 року старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року.

Разом з тим, заявник вважає таку постанову слідчого необґрунтованою та безпідставною, оскільки слідчим під час складання постанови істотно порушено кримінально-процесуальний закон, при цьому при проведенні досудового розслідування, усупереч ч.2 ст.9 КПК України не вчинено всіх необхідних дій, спрямованих на визначення шкоди, та не досліджено факт спричинення такої шкоди.

У зв`язку з наведеним, заявник вважає постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року, такою, що підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 в судовому засідання скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Слідчий ДБР ОСОБА_4 , рішення якого оскаржується, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, на виклик у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв або клопотань не направляв, матеріали кримінального провадження не надав.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні особи, рішення якої оскаржується, відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001112 від 02.08.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.2 ст. 365, ч.1 ст. 367 КК України.

24.04.2023 року старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що на даний час не встановлено заподіяння шкоди моральної, фізичної або майнової шкоди ОСОБА_3 діями працівників правоохоронних органів.

Згідно ч.1 ст. 364 КК України зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Висновок слідчого в оскаржуваній постанові є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року, з урахуванням того, що ОСОБА_3 в своєму клопотанні про визнання потерпілим вказує, що йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України завдана моральна та матеріальна шкода, яка передбачена диспозицією ч.1 ст. 364 КК України.

При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить достатніх відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено належних мотивів на спростування доводів ОСОБА_3 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, як вбачається з відомостей наведених скаржником у скарзі, кримінальне провадження №0001112 від 02.08.2023 року було розпочато за заявою ОСОБА_3 , при чому самій заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначається, що ОСОБА_3 вважає себе потерпілим від кримінального правопорушення.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

В той же час, слідчим в постанові зроблено загальний висновок про відсутність даних про заподіяння шкоди, без посилання на матеріали досудового розслідування, слідчі дії, які були проведені та дають підстави вважати, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Разом з тим, постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року, є необґрунтованою, а рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні - передчасним.

Враховуючи наведене, постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року, підлягає скасуванню.

Крім того, бездіяльність слідчого щодо уповноваженого визнання ОСОБА_3 потерпілим, та вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого не відносяться до таких дій, що визначені ст.303 КПК України, та які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, вказана бездіяльність та дії не входять до вичерпного переліку рішень та бездіяльності слідчого, які підлягають оскарженню у відповідності до ст.303 КПК України, тому в цій частині скарга задоволенню не підлягає.

При цьому суд діє відповідно до засад кримінального провадження, до яких зокрема відноситься диспозитивність, закріплена в ст.26 КПК України, відповідно до частини 3 якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2023 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001112 від 02.08.2023 року.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, однак проти неї можуть бути подані заперечення під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1