Провадження №: 1-кс/755/2674/23
У клопотанні вказується, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві у ході досудового розслідування встановлено, що 30 серпня 2023 року у ОСОБА_4 було проведено за участю ОСОБА_5 оперативну закупку психотропної речовини амфетаміну за грошові кошти в сумі 950 гривень, у зв`язку з чим того ж дня його затримано у порядку ст. 208 КПК.
Окрім того, 30 серпня 2023 року проведено обшук ТЗ «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_1 , котрим користується затриманий, та у ході здійснення цієї слідчої дії вилучено грошові кошти, зокрема: номіналом 200 гривень з номерами: СД5027046, УП3564364, ХГЗ168011, СП1606510, ДД5328382, номіналом 100 гривень з номерами: УА5761542, УЖ83400045, УП6666719, АГ4095855, УС1626277, АБ9556122, УР9273680, УР9399445, УН1570502, номіналом 50 гривень з номерами: ФБ6259807, ФА7203838, номіналом 20 гривень з номерами: А3422489, АН2541178, АК5510384, та банківські картки.
Також, 30 серпня 2023 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, отженаявні підстави, з числа регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на нього.
Прокурор групи прокурорів прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, з наведених у ньому передумов.
В свою чергу, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття інших осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчим суддею визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.
ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО
Кримінальний процесуальний кодекс України
Стаття 170. Накладення арешту на майно
1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, […].
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ
Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи єдостатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.
Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.
При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.
Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2 ,ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.
В цьому випадку, наведене майно грошові кошти, згідно постанови слідчої від 30 серпня 2023 року, визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.
В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що це майно (грошові кошти) відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, котре розслідується у межах кримінального провадження.
Відповідність критеріям ст. 98 КПК слідує і з встановленої нині моделі вчинення злочину за ст. 307 КК, позаяк йдеться щонайменше про інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження щодо грошових коштів, адже у клопотанні йдеться, зокрема проте, що вони […були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення … та можуть бути засобом його вчинення …].
Обставини передбачені абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК також є дійсними, враховуючи аргументи, як у клопотанні, так і пояснення в суді прокурора щодо мети арешту.
Саме клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт.
У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
З огляду на зазначене, слідчий суддя погоджується з висловленою думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно, на підставі ст. 170 КПК, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно (грошові кошти) відповідає критеріям, зазначеним у пункті першому частині другій статті 170 цього Кодексу.
V. ВИСНОВОК СЛІДЧОГО СУДДІ
Отже, є дійсними обставини регламентовані п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України.
Вказане у клопотанні майно відповідає критеріям вказаним в ч. 10 ст. 170 КПК України.
З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню щодо грошових коштів та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
В частині клопотання щодо банківських карт, то Суд не знаходить підстав для їх арешту, позаяк банківська карта це пластикова картка, прив`язана до одного або кількох розрахункових рахунках в банку, і все. За цих умов, для досягнення завдань визначених п. 3 ч. 3 ст. 132 КПК виникає потреба в арешті р/р пов`язаних з такими банківськими картками. Проте, що ці банківські карти були знаряддям вчинення злочину також не йдеться, а тому не вбачається загалом обставин визначених п. 2-3 ч. 3 ст. 132 КПК для їх арешту.
На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:
клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на грошові кошти вилучені 30 серпня 2023 року під час обшуку ТЗ «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_1 , зокрема: номіналом 200 гривень з номерами: СД5027046, УП3564364, ХГЗ168011, СП1606510, ДД5328382, номіналом 100 гривень з номерами: УА5761542, УЖ83400045, УП6666719, АГ4095855, УС1626277, АБ9556122, УР9273680, УР9399445, УН1570502, номіналом 50 гривень з номерами: ФБ6259807, ФА7203838, номіналом 20 гривень з номерами: А3422489, АН2541178, АК5510384, шляхом позбавлення права розпорядження, користування та відчуження.
В іншій частині клопотання про арешт майна відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_6