ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2023 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2022 за № 0000156 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Попівці, Барського району Вінницької області, місце проживання: АДРЕСА_1 , не працевлаштований, освіта середня спеціальна, не одружений, відповідно до приписів статті 89 Кримінального кодексу України є таким, що не має судимостей,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

18.08.2022 близько 23 год. 00 хв. до співмешканки ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_7 , яка повідомила, що на територію її домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прийшов ОСОБА_4 , вчиняє із нею конфлікт, та попросила ОСОБА_6 про допомогу. В подальшому, ОСОБА_6 цього ж дня, близько 23 год. 10 хв., прийшов до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_7 . У цей момент ОСОБА_4 , який перебував на території домоволодіння, побачив ОСОБА_6 та в нього виник непрямий невизначений умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.

Далі ОСОБА_8 , реалізуючи вказаний умисел, усвідомлюючи, що посягає на здоров`я іншої особи, бажаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого, не конкретизуючи у своїй свідомості ступінь тяжкості цих ушкоджень, тримаючи в правій руці викрутку із руків`ям зеленого кольору, яку попередньо приніс із собою, умисно наніс ОСОБА_6 два удари викруткою в область життєво важливих органів, а саме в область грудної клітки з лівої сторони, а також яремної ямки, та два удари в праве стегно останнього, після чого самостійно припинив нанесення тілесних ушкоджень і покинув місце вчинення злочину.

Діями ОСОБА_4 ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: колотої рани яремної ямки, лівої половини грудної клітки, верхньої та середньої третини правого стегна; проникаючого поранення лівої половини грудної клітки; відкритого пневмоторакса зліва; підшкірної емфіземи лівої половини грудної клітки. Проникаюче поранення грудної клітки зліва, відкритий пневмоторакс зліва, виявлені у ОСОБА_6 , належать до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Колоті рани яремної ямки, верхньої та середньої третини правого стегна за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями вчинив злочин, передбачений частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом

2.1. Позиція сторони обвинувачення.

В обвинувальному акті, який надійшов до суду, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення було сформульовано таким чином:

«18.08.2022 близько 23 год. 00 хв. до ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_7 , яка повідомила, що на територію її домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прийшов її колишній співмешканець ОСОБА_4 , вчиняє із нею словесний конфлікт, та попросила ОСОБА_6 про допомогу. В подальшому, ОСОБА_6 цього ж дня близько 23 год. 10 хв. прийшов до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_7 . У цей момент ОСОБА_4 , який перебував на території домоволодіння, побачив ОСОБА_6 та в нього виник умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті останньому.

ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи та бажаючи цього, тримаючи в правій руці викрутку із руків`ям зеленого кольору, яку попередньо приніс із собою, умисно наніс ОСОБА_6 два удари викруткою в область життєво важливих органів, а саме в область грудної клітки з лівої сторони, а також яремної ямки та два удари в праве стегно останнього, після чого покинув місце вчинення злочину. Тим самим ОСОБА_8 , виконав усі дії, які вважав необхідні, для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежать від його волі.

Відповідно до висновку експерта № 78 від 15.09.2022 у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: колотої рани яремної ямки, лівої половини грудної клітки, верхньої та середньої третини правого стегна; проникаюче поранення лівої половини грудної клітки; відкритий пневмоторакс зліва; підшкірна емфізема лівої половини грудної клітки.

Проникаюче поранення грудної клітки зліва, відкритий пневмоторакс зліва, виявлені у ОСОБА_6 , належать до тяжкого тілесного ушкодженням, як небезпечне для життя в момент заподіяння. Колоті рани яремної ямки, верхньої та середньої третини правого стегна за ознакою розладу здоров`я належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я».

Згідно із викладеним в обвинувальному акті формулюванням обвинувачення дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Упродовж судового розгляду і після заявлення стороною захисту про необхідність зміни формулювання обвинувачення і кваліфікації дій ОСОБА_4 , прокурор не вбачав підстав для зміни висунутого обвинувачення.

Відтак, прокурор стверджував, що вина ОСОБА_4 у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині за обставин, викладених в обвинувальному акті, є доведеною належними, допустимими і достатніми доказами.

В обвинувальному акті прокурор вказав, що обставин, які обтяжують покарання та обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено.

2.2. Позиція сторони захисту.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав частково, зокрема, визнав, що наніс потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, однак наміру вбивати його не мав.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений надав показання наступного змісту.

ОСОБА_4 стверджував, що 18.08.2022 близько 18 год. до нього подзвонила ОСОБА_7 і повідомила, що в неї викрали телевізор, попросила в нього телевізор, щоб діти дивилися, оскільки у нього було їх два. Обвинувачений взяв телевізор, приставку до нього і пішов до ОСОБА_7 . У той час в останньої знаходився потерпілий ОСОБА_6 і його співмешканка, які усі разом розпивали спиртні напої, він разом з ними випив. Телевізора не налаштував, оскільки у нього із собою не було викрутки і блока живлення до антени. Потім ОСОБА_7 із потерпілим і його співмешканкою пішли до магазину, а обвинувачений додому. Через годину обвинувачений повернувся до ОСОБА_7 , щоб налаштувати телевізор, взявши із собою викрутку, блок живлення і пляшку горілки 0,5 л. Обвинувачений вживав горілку, а ОСОБА_7 пиво. Однак налаштувати телевізор не вийшло. Почали словесно сваритися із ОСОБА_7 . Близько 23 год. ОСОБА_7 почала виганяти обвинуваченого з будинку, оскільки він був нетверезий. Вони почали сваритися, обвинувачений почав ображати нецензурними словами потерпілого ОСОБА_6 та його співмешканку, а в цей час телефон у ОСОБА_7 був включений і потерпілий чув ці образи, про що обвинувачений дізнався пізніше. Коли обвинувачений уже збирався йти додому, на подвір`я до ОСОБА_7 прийшов ОСОБА_6 . Останній прийшов приблизно через годину від того моменту, коли обвинувачений почав сваритися із ОСОБА_7 . Обвинувачений у нецензурній формі спитав, чого потерпілий сюди прийшов, на що потерпілий нічого не відповів. Потім вони підійшли один до одного і потерпілий вдарив обвинуваченого головою в ніс, в цей момент викрутка була в обвинуваченого в кишені, після чого обвинувачений присів, дістав викрутку із кишені і вдарив потерпілого у ногу, потерпілий вдарив обвинуваченого ногою, а обвинувачений вдарив його ще раз викруткою вище в стегно. Потім обвинувачений піднявся, а потерпілий штовхнув його до підвіконня, обвинувачений вдарився, а потім викруткою почав наносити ще удари, не бачив куди, бив, аби відбитися, захиститися. Потім обвинувачений почув, що потерпілий сказав «досить», тоді він перестав наносити удари, пішов поза хату, викинув викрутку і пішов додому. Від удару потерпілого головою в ніс в обвинуваченого пішла кров, а потім утворився синець. Пояснив, що після того, як присів після удару в ніс, то вдарив потерпілого викруткою з тією метою, щоб його більше потерпілий не бив, бо потерпілий є вищим і має більше здоров`я, злякався, і вдарив. З чого зробив висновок, що потерпілий буде його бити - з того, що обвинувачений вдарив потерпілого викруткою. Собака був, але пес неагресивний, і кидається лише на тих, хто хоче завдати обвинуваченому шкоди.

До цих подій в обвинуваченого були конфлікти із ОСОБА_6 через ОСОБА_7 , бо остання ходила ночувати до потерпілого і його співмешканки, оскільки обвинувачений сварився з ОСОБА_7 , щоб вона до них не ходила, бо вони в неї позичають «дитячі» гроші, але не віддають. Обвинувачений пояснив, що ОСОБА_7 для нього добрий друг.

Під час бійки ОСОБА_7 стояла на відстані 3-4 метрів, відганяла пса, фізично у бійку не втручалася.

Умислу на вбивство не було, був умисел завдати болю, ушкоджень, щоб захистити себе. Через три дні прийшов в лікарню до потерпілого і просив вибачення, грошових коштів не давав.

Захисник в судовому засіданні просив суд змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого та перекваліфікувати його дії з частини 2 статті 15 частини 1 статті 115 КК України на статтю 124 КК України, про що подав письмове клопотання. В обґрунтування такої позиції зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав частково свою вину, він заперечив щодо наміру позбавити життя потерпілого ОСОБА_6 . Пояснив, що під час конфлікту з потерпілим, останній наніс йому удар лобною частиною голови в ніс. Тому з метою самозахисту він дістав з кишені викрутку, якою ударив потерпілого в стегно. Після чого ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу, повалив його на підвіконня житлового будинку, а він, захищаючись, не цілеспрямовано, наніс потерпілому ще два удари викруткою, щоб той його відпустив, тобто діяв в стані необхідної оборони і не мав намірів позбавляти життя ОСОБА_6 . Допитаний в судовому засіданні потерпілий, не зважаючи на певні розбіжності з показаннями обвинуваченого, повідомив, що, на його думку, під час конфлікту у ОСОБА_4 наміру на позбавлення його життя не було.

2.3. Докази та процесуальні рішення, надані стороною обвинувачення

2.3.1. Позиція потерпілого ОСОБА_6 .

Потерпілий під час допиту у судовому засіданні надав показання наступного змісту.

18.08.2022 близько 23 год. потерпілий був у себе вдома, коли до його співмешканки ОСОБА_11 подзвонила ОСОБА_7 і повідомила, що ОСОБА_4 кривдить її і дітей, б`є, свариться, і попросила, щоб потерпілий прийшов її забрати. Потерпілий чув розмову, бо ОСОБА_7 не виключила телефон. ОСОБА_7 живе від потерпілого через ліс на відстані 20 хвилин пішої ходи. ОСОБА_7 подзвонила до ОСОБА_11 , бо перед цими подіями вона в них проживала тимчасово, бо ОСОБА_4 її кривдив. Раніше також були ситуації, що ОСОБА_13 кривдив ОСОБА_7 . Потерпілий прийшов до ОСОБА_7 додому, зайшов на подвір`я, побачив ОСОБА_4 , який стояв на порозі, на подвір`ї було освітлення. При собі у потерпілого не було ні зброї, ні будь-яких предметів, якими можна нанести тілесні ушкодження. Потерпілий почав підходити ближче до ОСОБА_4 , щоб поговорити, і на нього накинувся пес обвинуваченого, потерпілий розвернувся до пса, щоб його відігнати, а в цей час ОСОБА_4 підійшов і почав наносити удари: в ліву сторону грудної клітки, потім в яремну ямку, потім два рази в ногу, всього чотири удари. Потерпілий уточнив, що пес напав без команди обвинуваченого. До цих подій конфліктів між потерпілим і обвинуваченим не було. Після нанесення ударів потерпілий залишався стояти на ногах, чим наносилися удари - потерпілий у той момент не бачив. Все відбувалося швидко, потерпілий, нібито, сказав «досить». Потім обвинувачений припинив наносити ушкодження і побіг за хату, а ОСОБА_7 почала викликати «швидку» і «поліцію». Коли ОСОБА_4 закінчив наносити удари, потерпілий стояв на ногах, тримався за рани, від нанесених ударів не падав. Від ран йшла кров, її було видно. Під час нанесення обвинуваченим ударів потерпілому ОСОБА_7 знаходилася на подвір`ї, на відстані трьох метрів від потерпілого, відганяла пса. Внаслідок нанесення ударів потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні. Завдану шкоду ОСОБА_4 не відшкодував. Потерпілий претензій до обвинуваченого не має, при призначенні покарання покладався на розсуд суду, однак на запитання прокурора, чи слід позбавляти обвинуваченого волі - зазначив, що, мабуть, не треба, бо у нього хвора мати. Потерпілий не знає, чому обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження.

Потерпілий стверджував, що перед нанесенням йому ударів обвинуваченим, він ніяких дій відносно обвинуваченого не чинив. Під час нанесення ударів ніяких дій щодо самозахисту вчинити не встиг. Прийшов до ОСОБА_7 лише з метою забрати її і дітей до себе додому, щоб ОСОБА_4 їх не кривдив. Перед тим, як ОСОБА_4 побіг за хату, потерпілий не намагався його зупинити чи затримати.

Потерпілий зазначив, що у нього не склалося такого враження, що обвинувачений хотів його вбити.

Ні в той день, ні під час перебування у лікарні обвинувачений не приходив до потерпілого.

2.3.2. Показання свідка ОСОБА_7 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання наступного змісту.

З обвинуваченим ОСОБА_4 свідок підтримує дружні стосунки, він допомагав їй різати дрова. Був період, коли вона з дітьми два тижні проживала не вдома, а у ОСОБА_11 , через те, що свідок з ОСОБА_4 посварилась. Їй порадили в когось побути, щоб ОСОБА_4 заспокоївся. Тоді в них виникла сварка, ОСОБА_4 був на підпитку, і вона була напідпитку. Сварка відбулась не через ОСОБА_6 , а через його співмешканку, оскільки вона розкручує ОСОБА_7 на «дитячі» гроші. ОСОБА_7 зверталась із заявою про те, що ОСОБА_4 її побив, однак пізніше відмовилась від обвинувачення, оскільки помирилась із ОСОБА_4 .

18.08.2022 ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та його жінка, сиділи у ОСОБА_7 та випивали, тоді пішли до магазину, ОСОБА_4 пішов додому. Біля магазину ОСОБА_7 із співмешканкою ОСОБА_6 випили по пляшці пива і розійшлись кожен до себе додому.

Свідок уточнила, що коли вона з дітьми збиралась повернутись додому від ОСОБА_11 , ОСОБА_4 їй подзвонив, щоб вона дала йому таблетки, бо у нього болить голова. Коли йшли додому, зустріли ОСОБА_4 на дорозі. У неї з будинку викрали телевізор і вона попросила ОСОБА_4 , щоб той приніс їй телевізор. Він пішов, взяв телевізор і повернувся до ОСОБА_7 . В цей час у неї вдома була ОСОБА_11 і ОСОБА_6 , вживали спиртні напої, випили близько пляшки коньяку, ОСОБА_4 з ними також випивав близько двох чарок, не більше.

Коли вона прийшла додому з магазину, ОСОБА_4 приблизно через годину приїхав до неї на мотоциклі, скільки тоді було годин - свідок не пам`ятає, але вже темніло. Коли він приїхав, хотів випити, ОСОБА_7 сказала «ні». Тоді в них виникла сварка не через ОСОБА_6 , а через його жінку, оскільки остання позичає в ОСОБА_7 гроші, але не віддає. ОСОБА_6 про це нічого не знає, як ОСОБА_7 на лікарню гроші давала. Сварка продовжувалась великий проміжок часу, тоді до неї подзвонила співмешканка ОСОБА_6 , і ОСОБА_7 їй сказала, що в неї із ОСОБА_4 сварка. Ніколаєва сказала ОСОБА_7 , щоб остання збирала дітей і приходила до неї, на що ОСОБА_7 відповіла, що нікуди не піде. Хвилин через 20-30 ОСОБА_11 знову подзвонила, і сказала, що ОСОБА_6 іде до ОСОБА_7 , на що вона відповіла, чому він має іти до неї, щоб знову скандал був. Тоді ОСОБА_11 сказала, що під час попередньої розмови ОСОБА_7 не вимкнула телефон і ОСОБА_6 почув, як ОСОБА_4 ображав ОСОБА_6 . Коли прийшов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 була біля погребу, а ОСОБА_4 на площадці і сварились. Тоді ОСОБА_4 висловився нецензурно і запитав ОСОБА_6 , чому той прийшов. Після чого ОСОБА_4 почав спускатись з площадки, а ОСОБА_6 заходив у хвіртку. На подвір`ї також була собака ОСОБА_4 , з якою він прийшов. Коли ОСОБА_4 і ОСОБА_6 підійшли один до одного, ОСОБА_4 присів і його собака почала кидатись на ОСОБА_6 . Свідок не бачила, чи бив потерпілий ОСОБА_6 обвинуваченого. Тоді ОСОБА_7 вигнала собаку на дорогу. Поки вона відганяла собаку, то побачила, що ОСОБА_4 нахилений на вікно будинку знизу, а ОСОБА_6 зверху. Тоді свідок почула, як ОСОБА_4 сказав «хватить», після чого ОСОБА_6 сказав «все, хватить, я відходжу». Після цього ОСОБА_4 побіг за будинок. Тоді ОСОБА_7 побачила, що ОСОБА_6 побілів, у нього з грудної клітини йшла кров, ОСОБА_7 запропонувала викликати «швидку допомогу», однак ОСОБА_6 сказав, що непотрібно. Вони посиділи деякий час на площадці, і ОСОБА_7 пішла в будинок та викликала «швидку допомогу», поліцію сказав не викликати. Потім ОСОБА_7 розмовляла з Ніколаєвою і сказала, що вони чекають швидку допомогу, на що співмешканка ОСОБА_6 сказала, що зараз приїде із сестрою. Разом із «швидкою допомогою» приїхала поліція, хто викликав поліцію - свідок не знає, також приїхала сестра ОСОБА_6 . Коли «швидка» забрала ОСОБА_6 , поліція шукала ОСОБА_4 , однак не знайшли. Тоді приблизно через пів години, коли вони лягли, прийшов ОСОБА_4 і почав стукати у вікно, та запитав, що сталось, на що ОСОБА_7 відповіла «ти що не пам`ятаєш, що сталось».

Свідок уточнила, що до того, як в обвинуваченого з потерпілим виник конфлікт, у ОСОБА_4 була викрутка, оскільки він повинен був прикрутити антену до телевізора. Коли між ОСОБА_7 та обвинуваченим відбувалась сварка, обвинувачений не бив її та не погрожував. Під час розмови із ОСОБА_11 вона про допомогу не просила, а навпаки казала, щоб ОСОБА_6 не приходив, щоб не було конфлікту. Також уточнила, що в момент, коли ОСОБА_4 і ОСОБА_6 підходили один до одного, викрутки в руках в обвинуваченого вона не бачила.

ОСОБА_7 зазначила, що коли хтось загрожує ОСОБА_4 , його собака відразу починає кидатись, йому навіть не потрібно давати команду, і в момент конфлікту ОСОБА_4 ніяких команд собаці не давав, той почав сам кидатись, тоді свідок його почала відганяти на дорогу.

Свідок не бачила, хто розпочав бійку. Вона не розбороняла потерпілого і обвинуваченого, вони самі припинили. Після конфлікту вона не бачила викрутки у ОСОБА_4 .

Також свідок повідомила, що раніше, коли вона була у ОСОБА_6 , ОСОБА_4 прийшов до неї миритись, і в нього з потерпілим виник конфлікт. Під час цієї сварки ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 головою.

ОСОБА_7 також зазначила, що після конфлікту обвинуваченого з потерпілим, ОСОБА_4 прийшов до неї і дав їй вісім тисяч гривень, які хотів дати ОСОБА_6 на лікування, попросив номер телефону ОСОБА_6 і його співмешканки, але ці гроші віддав ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу співмешканки ОСОБА_6 перед ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_7 давала ОСОБА_6 кошти на лікування.

2.3.3. Показання свідка ОСОБА_11 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надала показання наступного змісту.

Обвинувачений є знайомим свідка, а потерпілий - цивільним чоловіком, у них є спільні діти.

18.08.2022 близько 5-6 години вечора вона з ОСОБА_6 проводили ОСОБА_7 і її дітей додому, оскільки вони проживали у ОСОБА_11 три тижні, тому що обвинувачений дуже побив ОСОБА_7 . Вони її провели і пішли. Близько 22:30 ОСОБА_7 подзвонила до ОСОБА_11 та повідомила, що ОСОБА_4 її б`є і дітей. Після чого ОСОБА_11 сказала, щоб вона збирала дітей і приходила до них, але ОСОБА_7 сказала, що ОСОБА_4 не пускає з будинку. Після розмови ОСОБА_7 не вимкнула телефон і свідок почула, як обвинувачений почав обзивати ОСОБА_11 . Тоді свідок вдруге передзвонила до ОСОБА_7 і сказала, щоб та тікала. В цей час прокинувся ОСОБА_6 і ОСОБА_11 йому повідомила, що ОСОБА_4 б`є ОСОБА_7 та дітей і не пускає їх, а ОСОБА_7 сказала в цей момент: «може ОСОБА_15 прийде забере мене». Після цього ОСОБА_6 пішов до ОСОБА_7 . Далі ОСОБА_7 подзвонила до ОСОБА_11 і сказала, що вони бились на площадці, і коли підійшов ОСОБА_6 , ОСОБА_4 залишив її і нацькував на ОСОБА_6 собаку, і накинувся сам на нього та поколов. ОСОБА_11 запитала у ОСОБА_7 , як поколов, на що остання відповіла, що не знає як, але йде кров. Тоді ОСОБА_11 сказала викликати «швидку», а вона якось добереться, і подзвонила до сестри ОСОБА_6 , розповіла, що сталось, і вони поїхали до них. Коли їхали, «швидка» і поліція вже шукали будинок ОСОБА_7 . Коли прийшли на місце, ОСОБА_6 сидів на площадці і тримав футболкою груди, бо там йшла кров. Після цього ОСОБА_7 розповіла, що обвинувачений з нею бився, витягнув з кишені викрутку, схопив її за руку і хотів поколоти, але прийшов ОСОБА_6 , обвинувачений кинув ОСОБА_7 , нацькував на ОСОБА_6 собаку і почав колоти. ОСОБА_7 почала відбивати собаку, потім обвинуваченого, і він втік. Поліція шукала ОСОБА_4 , однак не знайшли. Коли ОСОБА_11 з потерпілим поїхали на «швидкій», їй знову дзвонила ОСОБА_7 і сказала, що прийшов ОСОБА_4 та побив вікна. Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий лежав в лікарні близько двох тижнів, і знову має лягати в лікарню лікуватись, оскільки не може дихати і ходити. Шкоду відшкодувати ОСОБА_4 не пропонував, однак приходив два рази п`яний і просив дати покази, що нічого такого не було.

Свідок уточнила, що до моменту нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, він перебував у стані сп`яніння, оскільки вони випили 0.5 коньяку на трьох в ОСОБА_7 . Також свідок зазначила, що ОСОБА_6 не чув змісту розмови по телефону між нею та ОСОБА_7 . Раніше сварок, бійок або конфліктів між обвинуваченим і потерпілим не було, лише інколи зустрічались і випивали. 18.08.2022 ОСОБА_7 дзвонила до ОСОБА_11 три рази. Коли ОСОБА_7 дзвонила перший раз, потерпілий цього не чув, а другий раз почув, як плачуть діти, і тоді вирішив піти до ОСОБА_7 . Свідок зазначила, що ОСОБА_6 дійшов до ОСОБА_7 за 18 хвилин, їй це відомо тому, що вона йому дзвонила і потерпілий сказав, що доходить до ОСОБА_7 . А через 20 хвилин подзвонила ОСОБА_7 і сказала, що обвинувачений поколов потерпілого.

ОСОБА_11 уточнила, що до ОСОБА_7 вона приїхала на автомобілі із сестрою потерпілого ОСОБА_16 і племінником, який був за кермом. Коли приїхали, побачили ОСОБА_6 і ОСОБА_7 біля нього. ОСОБА_6 сидів на площадці без футболки, футболкою закривав груди. У потерпілого була пробита грудна клітина, нога два рази і біля легенів.

Зазначила, що обвинувачений приходив до потерпілого перед першим судовим засіданням приблизно у вересні і просив не давати покази, а другий раз зимою приходив, також просив сказати на суді, що все добре, і тоді вони вирішать це питання між собою.

2.3.4. Показання свідка ОСОБА_16 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надала показання наступного змісту.

Свідок зазначила, що обвинуваченого не знає, її родичем він не є, а потерпілий є рідним братом.

18.08.2022 близько 22:30 їй подзвонила співмешканка ОСОБА_6 і сказала, що обвинувачений наніс потерпілому удари і він стікає кров`ю. Тоді свідок з сином і чоловіком поїхали, забрали ОСОБА_11 , і поїхали на місце пригоди, де проживає ОСОБА_7 . Ще не доїхали до місця, зустріли поліцію і «швидку», взяли із собою медичних працівників, тому що вони не знали, куди їхати. Приїхавши вони побачили, що біля будинку ОСОБА_7 сидів ОСОБА_6 і в нього на грудній клітці, збоку коло ребер, і на нозі були рани. Поряд з ним була ОСОБА_7 , а ОСОБА_4 там не було, він втік. Працівники поліції його шукали, але не знайшли. ОСОБА_6 сказав, що удари йому наніс ОСОБА_4 . ОСОБА_7 давала показання поліцейським в їхній присутності і сказала, що потерпілий зайшов на подвір`я, обвинувачений нацькував на нього собаку, і поки потерпілий відборонявся, ОСОБА_4 наносив йому тілесні ушкодження. Медичні працівники обробили потерпілому рани і госпіталізували. Від будинку ОСОБА_7 за село потерпілого вивезли вони, оскільки авто «швидкої» туди заїхати не могло, за селом потерпілого посадили в автомобіль «швидкої допомоги» і повезли в лікарню у м. Бар, а вони їхали позаду. В лікарні потерпілому надали допомогу, після чого лікар сказав, що такі удари може нанести лише професіонал, який знав куди бити, що від таких ударів людина помирає.

Також свідок додала, що потерпілий був в свідомості, говорив чітко, також від потерпілого було чути запах алкоголю. Раніше конфліктів між потерпілим і обвинуваченим свідок не бачила.

2.3.5. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №0000156 станом на 19.08.2022, витяг з ЄО №2674 від 18.08.2022, витяг з ЄО №2675 від 19.08.2022, витяг з ЄО №2676 від 19.08.2022, протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 19.08.2022, за даними яких відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України, були належним чином внесені до реєстру 19.08.2022 за заявою письмовою ОСОБА_6 про те, що 18.08.2022 близько 23:35 ОСОБА_4 під час словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин, наніс тілесні ушкодження викруткою ОСОБА_6 . Внаслідок чого ОСОБА_6 був доставлений у хірургічне відділення КНП «Барська міська лікарня» з діагнозом колота проникаюча рана грудної клітки і правого стегна, лівобічний пневмоторакс.

2.3.6. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №0000156 від 19.08.2022, станом на 27.09.2022, постанова про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 27.09.2022, за даними яких перекваліфіковано кримінальне провадження №0000156 від 19.08.2022, розпочате за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, на частину 2 статті 15 частину 1 статті 115 КК України.

2.3.7. Протокол огляду місця події від 19.08.2022 з додатками (фототаблицями), заява ОСОБА_7 про дозвіл на проведення огляду домоволодіння від 19.08.2022, витяг з ЄО №2680 від 19.08.2022, за змістом яких 19.08.2022 було проведено огляд території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де на бетонній доріжці біля сходового майданчика будинку виявлено чотири краплі речовини бурого кольору, схожі на кров. Також поблизу фундаменту будинку на землі наявна крапля речовини бурого кольору. На сходовому майданчику наявна крапля речовини бурого кольору розміром 3х4 см.

2.3.8. Протокол огляду від 19.08.2022 з додатками (фототаблицями), відповідно до якого в АДРЕСА_2 , ОСОБА_16 у присутності понятих ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , видала працівникам поліції футболку синього кольору свого рідного брата ОСОБА_6 зі слідами речовини бурого кольору, на передній, задній та бокових частинах. Під час детального огляду футболки виявлено на передній частині два скрізних отвори. Вказану футболку вилучено і поміщено до спецпакету НПУ №7354222.

2.3.9. Протокол огляду місця події від 19.08.2022 з додатками (фототаблицями), за даними якого огляд проведено по АДРЕСА_3 , де в присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_7 повідомила, що знайшла місце, де знаходиться викрутка, якою ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 . Після цього на присадибній ділянці за вказаною адресою близько семи метрів від будинку виявлено викрутку із пластиково-резиновою рукояткою, на якій виявлено сліди речовини бурого кольору, яка була вилучена та поміщена до спец пакету НПУ №7375306.

2.3.10. Протокол проведення слідчого експерименту від 26.09.2022 з додатком (компакт-диском) за участю потерпілого ОСОБА_6 . Слідчий експеримент проведено по АДРЕСА_3 , за участю понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , де ОСОБА_6 розповів, що 18.08.2022 близько 23:30 йому зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила, що в неї виник конфлікт із ОСОБА_4 , який перебуває в стані сп`яніння. Після чого ОСОБА_6 прийшов до будинку ОСОБА_7 і до нього на зустріч почав йти ОСОБА_4 . Коли він підійшов, почав наносити удари в область грудей та стегна викруткою. Після нанесення ударів ОСОБА_6 схилився, а ОСОБА_4 побіг у сторону прибудинкової ділянки. ОСОБА_6 повідомив, що поблизу знаходилась ОСОБА_7 , яка стала свідком події.

2.3.11. Протокол проведення слідчого експерименту від 27.09.2022 з додатком (компакт-диском) за участю свідка ОСОБА_7 . Слідчий експеримент проведено по АДРЕСА_3 , за участю понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , де ОСОБА_7 розповіла, що 18.08.2022 близько 23:30 у неї із ОСОБА_4 виникла сварка, після чого вони вийшли з будинку. ОСОБА_4 перебував на сходовій площадці, і в цей час з вулиці на територію домоволодіння підійшов ОСОБА_6 , у якого ОСОБА_4 запитав для чого той прийшов. Після цього ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 . Те що між ними відбувалось далі ОСОБА_7 не бачила, також не бачила як ОСОБА_4 наносив потерпілому удари, лише чула як ОСОБА_6 говорив, щоб ОСОБА_4 припинив.

З даних відеозапису проведення слідчого експерименту встановлено, що свідок ОСОБА_7 показала, у якому саме положенні перебували обвинувачений та потерпілий біля підвіконня, що відповідає наданим нею показанням у судовому засіданні.

2.3.12. Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19.08.2022 з додатками (фототаблицями), за даними якого 19.08.2022 о 10:20 в м. Бар по вул. Героїв Майдану слідчий СВ ВП №1 Жмеринського РВП затримав ОСОБА_4 у присутності адвоката ОСОБА_23 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України. Під час затримання у ОСОБА_4 вилучено футболку темно-сірого кольору із візерунком сірого кольору та джинси темно-синього кольору, в які ОСОБА_4 був одягнений під час нанесення тілесних ушкоджень.

2.3.13. Постанова слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.08.2022, якою футболку із слідами речовини бурого кольору, яка поміщена до спец пакету НПУ №7354222 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, та передано на зберігання до кімнати речових доказів.

2.3.14. Ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/161/2022), якою накладено арешт на вищевказані речові докази (пункт 2.3.13).

2.3.15. Постанова слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.08.2022, якою вилучену викрутку із слідами речовини бурого кольору, яка поміщена до спеціального пакету НПУ №7375306 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, та передано на зберігання до кімнати речових доказів.

2.3.16. Ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/162/2022), якою накладено арешт на вищевказані речові докази (пункт 2.3.15).

2.3.17. Постанова слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.08.2022, якою футболку та джинси із слідами речовини бурого кольору, які поміщено до спеціального пакету НПУ №7350435 визнано речовими доказами по кримінальному провадженні, та передано на зберігання до кімнати речових доказів.

2.3.18. Ухвала слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/160/2022), якою накладено арешт на вищевказані речові докази (пункт 2.3.17).

2.3.19. Висновок експерта Барського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №70 від 19.08.2022, у підсумковій частини якого вказано таке. На підставі судово-медичної експертизи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , експерт дійшов таких висновків: 1. У ОСОБА_4 виявлено синець по переднє-внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу; садна на обличчі справа (2), численні по зовнішній та внутрішній поверхні лівого та правого передпліччя. 2. За медико-морфологічними ознаками вище вказані ушкодження у ОСОБА_4 виникли

внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), стиснення, тертя, тупим твердим (чи іншим) предметом (предметами), по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному у постанові (18.08.2022), та за ознакою розладу здоров`я (тривалістю не більш як шість днів), належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я. (п.2.3.2. «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995).

2.3.20. Висновок експерта Барського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №78 від 07.09.2022, у підсумковій частини якого вказано таке. На підставі судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , беручи до уваги відомості із медичної карти стаціонарного хворого №2378/898 КНП «Барська міська лікарня», контрольну рентгенограму грудної клітки №6213 від 15.09.2022 на його ім`я, експерт дійшов таких висновків: 1. У ОСОБА_6 згідно записів вищевказаної медичної карти мали місце: колоті рани яремної ямки, лівої половини грудної клітки, верхньої та середньої третини правого стегна; проникаюче поранення лівої половини грудної клітки; відкритий пневмоторакс зліва; підшкірна емфізема лівої половини грудної клітки. 2. За медико-морфологічними ознаками вищевказані ушкодження у ОСОБА_6 виникли внаслідок травмуючої дії, удару (контрудару), колючим предметом (предметами), (згідно записів вище вивченої медичної карти стаціонарного хворого №2378/898 КНП «Барська міська лікарня» на його ім`я), по давності утворення можуть відповідати терміну, вказаному у постанові 18.08.2022. 3. Проникаюче поранення грудної клітки зліва, відкритий пневмоторакс зліва, належать до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечне для життя в момент заподіяння (п.2.1.3. «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995). Колоті рани яремної ямки, верхньої та середньої третини правого стегна за ознакою розладу здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше три тижні / 21 день/) належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, (п.2.3.1. «а» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995). 4. Діагноз: «Перелом 7-го ребра зліва» виставлений в медичній карті стаціонарного хворого №2378/898 КНП «Барська міська лікарня» на ім`я ОСОБА_6 , не приймається до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, так як не підтверджений рентгенологічно. (Рентгенограма грудної клітки № 6213 від 15.09.2022 на його ім`я). 5. Дати відповідь на питання №2 постанови: «Чи могли утворитися такі тілесні ушкодження при обставинах, про які зазначає потерпілий ОСОБА_6 » виходить за межі компетенції судово-медичного експерта.

2.3.21. Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Барська міська лікарня» №898, за даними якої ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 18.08.2022 по 24.08.2022. Основний діагноз: колоті рани яремної ямки, лівої половини грудної клітки, в/з, с/з правого стегна. Проникаюче поранення лівої половини грудної клітки. Перелом VII ребра зліва. Відкритий пневмоторакс зліва. Підшкірна емфізема лівої половини грудної клітки.

2.4. Дані щодо характеристик особи обвинуваченого

2.4.1. Щодо характеристики особи обвинуваченого прокурором надано: довідку-характеристику № 85 від 19.08.2022, видану старостою Кузьминецького старостинського округу Жмеринського району Вінницької області, згідно з якою ОСОБА_4 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується негативно, неодноразово на нього були скарги від громадян та приводи в поліцію, депутатом не є; довідку з інформаційної системи МВС станом на 29.10.2022, за даними якої, з урахуванням наданих рішень судів, обвинувачений в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України, вважається таким, що не має судимостей; відповідь на запит слідчого від КНП «Барська міська лікарня», згідно з якою ОСОБА_4 під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

2.4.2. Обвинуваченим надано: виписку від 05.09.2021 із медичної карти ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (матері обвинуваченого, родині зв`язки з якою учасники судового розгляду не оспорювали), згідно з якою остання потребує постійного медикаментозного лікування; довідку-характеристику № 374 від 23.11.2022, видану старостою Кузьминецького старостинського округу Жмеринського району Вінницької області, за даними якої за останні три місяці скарг від громадян щодо ОСОБА_4 не поступало, компрометуючі матеріали за останні три місяці відсутні.

2.5. Оцінка наданих сторонами доказів та їх позицій

Згідно з частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до частини 3 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Наданими стороною обвинувачення доказами підтверджується, що досудове розслідування здійснювалося належними процесуальними суб`єктами після внесення на підставі заяви потерпілого відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 два удари викруткою в область життєво важливих органів, а саме в область грудної клітки з лівої сторони, а також яремної ямки, та два удари в праве стегно останнього, після чого самостійно припинив нанесення тілесних ушкоджень і покинув місце вчинення злочину, повністю підтверджуються показаннями обвинуваченого, потерпілого і свідка ОСОБА_7 , яка була очевидицею подій, котрі у цій частині узгоджуються між собою, а також з іншими наданими стороною обвинувачення доказами, зокрема висновком експерта, яким підтверджується кількість і локалізація тілесних ушкоджень, про які повідомили вказані особи у наданих суду показаннях, даними протоколу огляду місця події (з додатками) і протоколів проведення слідчих експериментів (з додатками) за участю потерпілого і свідка ОСОБА_7 .

Ті обставини, що свідок ОСОБА_7 зателефонувала до співмешканки ОСОБА_6 . ОСОБА_11 і повідомила про те, що до неї прийшов ОСОБА_4 і вчиняє з нею конфлікт, підтверджуються показаннями потерпілого і свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою.

Ті обставини, що ОСОБА_7 просила про допомогу у зв`язку із поведінкою ОСОБА_4 , прямо підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , яка спілкувалася із нею по телефону, і самого потерпілого, який чув цю розмову. Суд не вбачає підстав для відхилення цих показань. Водночас, показання свідка ОСОБА_7 у цій частині суд оцінює критично і відхиляє, оскільки, як встановлено під час судового розгляду з показань самої ОСОБА_7 , обвинуваченого, потерпілого і свідка ОСОБА_11 , до моменту подій, що розглядаються, ОСОБА_7 зазнавала насильства від ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змушена була покинути тимчасово разом із чотирма дітьми своє місце проживання, що пояснює надання нею свідчень, які применшують його винуватість і спрямовані на підтримання версії обвинуваченого про самозахист.

Однак, суд не може погодитися з тим, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як закінчений замах на умисне вбивство, керуючись такими міркуваннями.

Відповідно до норм статті 15 Кримінального кодексу України (1- 2 частини) замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Згідно зі статтею 23 Кримінального кодексу України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (частина 2 статті 24 Кримінального кодексу України).

Отже, замах на кримінальне правопорушення може бути вчинено лише з прямим умислом на вчинення того кримінального правопорушення, яке особа мала намір вчинити, однак не довела свої злочинні дії до кінця з причин, які не залежали від її волі.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Вищенаведені правові висновки стосовно критеріїв відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, викладені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 286/4163/19, які суд враховує у цій справі.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.

Під час встановлення вини та її змісту в кожному конкретному випадку суд виходить з того, що вона об`єктивно існує в реальній дійсності, встановлює її на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів. Суд пізнає вину так, як він встановлює й пізнає інші факти об`єктивної дійсності, що існують або відбуваються у зовнішньому світі поза свідомістю окремої людини чи свідомістю суддів. Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення засудженого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, на підставі встановлених судом фактичних обставин вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог статті 94 КПК. Принцип суб`єктивного ставлення у провину в кримінальному праві має фундаментальне і основоположне значення для кваліфікації кримінального правопорушення.

Подібні правові висновки щодо визначення форми вини викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 вересня 2020 року у справі № 640/18653/17, які суд враховує у цій справі.

Отже, для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суд враховує, що потерпілий та свідки заперечували наявність серйозних конфліктів між обвинуваченим та потерпілим до моменту подій, що розглядаються, а обвинувачений стверджував, що мали місце конфлікти через ОСОБА_7 , з якою він сварився.

Хоча тілесні ушкодження були нанесені колючим предметом, який спричиняє проникаючі поранення, однак цей предмет не є холодною зброєю, а є побутовим знаряддям, який опинився в руках обвинуваченого ще до моменту приходу потерпілого, який для обвинуваченого був раптовим. Попри те, що удари викруткою були нанесені у зону життєво важливих органів (ліва частина грудної клітини), що очевидно для обвинуваченого становило небезпеку для життя в момент заподіяння, проте кількість ударів у цю область, а саме два удари, а також ті обставини, що обвинувачений добровільно припинив нанесення ударів, і в цей момент потерпілий залишався стояти на ногах і свідомості не втрачав (що підтвердили потерпілий, обвинувачений і свідок ОСОБА_7 ), тобто перебував у стані, в якому проявляв всі ознаки життя, а обвинувачений бачив це і не намагався продовжити протиправні дії, а втік з місця скоєння злочину, - все це не свідчить про спрямованість умислу ОСОБА_4 на вчинення ним закінченого замаху саме на умисне вбивство потерпілого. Добровільне припинення нанесення ударів за вказаних обставин також спростовує доводи прокурора про те, що обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для заподіяння смерті потерпілому, однак смерть не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого. Крім того, встановлені судом обставини свідчать про те, що в обвинуваченого була можливість довести злочин до кінця та вбити потерпілого, якби він мав такий намір, оскільки єдиною присутньою особою була свідок ОСОБА_7 , яка не намагалася фізичними діями зупинити обвинуваченого, а сам потерпілий після нанесення чотирьох ударів активно не протидіяв.

Таким чином, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, а саме закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Однак, оскільки викладені в обвинувальному акті фактичні обставини нанесення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень потерпілому підтвердилися під час судового розгляду, то в діях обвинуваченого наявний склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Оскільки зміна кваліфікації дій порівняно із вказаною в обвинувальному акті покращує становище обвинуваченого, то відповідно до приписів частини 3 статті 337 КПК України суд має право змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 було висунуто обвинувачення прокурором.

Перевіряючи, чи відповідають встановленим обставинам справи доводи сторони захисту про те, що обвинувачений діяв в ситуації необхідної оборони, перевищивши її межі, суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частини 1 статті 36 Кримінального кодексу України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Даними висновку експерта Барського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради №70 від 19.08.2022, який стосується встановлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 , в останнього на обличчі справа виявлено лише садна, крім того, виявлено синець по переднє-внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, численні садна по зовнішній та внутрішній поверхні лівого та правого передпліччя, що належать до легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я. Тобто вказаним висновком експерта не підтверджується отримання тілесних ушкоджень за механізмом удару головою потерпілого в ніс обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпілий є значно фізично сильнішими за нього, тому він оборонявся за допомогою викрутки, не є очевидними, і такі доводи не знайшли свого підтвердження під час повного і всебічного з`ясування обставин справи.

З показань самого обвинуваченого вбачається, що після того, як обвинувачений присів і до моменту удару потерпілого викруткою, потерпілий не вчиняв дій, які б свідчили про посягання на життя чи здоров`я обвинуваченого. Обвинувачений, надаючи показання у суді, пояснив, що перший удар викруткою мав місце з тих причин, що обвинувачений думав, що потерпілий буде продовжувати його бити, і обвинувачений боявся.

Тобто ні показаннями обвинуваченого, ні потерпілого, який заперечує будь-які активні дії щодо обвинуваченого, ні свідка ОСОБА_7 , яка зазначила, що не бачила, як потерпілий бив обвинуваченого в ніс, а бачила лише, як обвинувачений присів, не підтверджується версія про те, що перший удар викруткою було нанесено в ситуації самозахисту від протиправного посягання потерпілого, яке продовжувалося.

Водночас, локалізація і характер ушкоджень не свідчить про те, що удари були хаотичними, а навпаки - були чітко спрямованими, два з них в область життєво важливих органів, що з урахуванням відсутності обґрунтованих підстав вважати наявною значну фізичну перевагу потерпілого над обвинуваченим, а також ті обставини, що потерпілий не був озброєний і не мав при собі предметів, які можна використати для нанесення ушкоджень, свідчить про те, що вони наносилися не з метою самозахисту, а з метою умисного заподіяння тілесних ушкоджень. Те, що обвинувачений після припинення нанесення ударів втік з місця події, не намагався надати потерпілому допомогу і не викликав поліцію, свідчать не на користь поведінки, яка характерна для обстановки самозахисту від протиправного посягання.

Отже, встановлені судом обставини спростовують наявність в діях обвинуваченого ознак необхідної оборони.

Таким чином, оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, а також усі надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_4 наявний склад злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, і його вина у вчиненні цього злочину є доведеною поза розумним сумнівом.

3. Мотиви призначення покарання

Мета покарання, як заходу примусу, що застосовується від імені держави, визначена частиною 2 статті 50 КК України. Згідно з цією статтею покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, покарання, крім функції кари та виправлення самого винуватця кримінального правопорушення, має на меті й загальну превенцію запобігання вчиненню кримінальних правопорушень іншими особами.

Відповідно до частини 1 статті 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим діяння, згідно з приписами статті 12 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином.

Хоч обвинувачений і визнав свою вину в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, з`являвся у судові засідання і не ухилявся від суду, однак суд не вбачає в його поведінці ознак щирого розкаяння.

Так, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Таким чином, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Подібні правові висновки викладені у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 643/13256/17, які суд враховує у цій справі.

Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 559/1037/16-к.

Під час надання показань обвинувачений намагався применшити свою провину, перед потерпілим не вибачився і завданої шкоди не відшкодував, не усвідомив, що завдав тяжкої шкоди охоронюваним законом правам особи на вільне від насильства життя, не висловив щирого осуду своєї поведінки, що свідчить про відсутність ознак щирого розкаяння.

Отже, обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до приписів статті 66 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Водночас, з показань обвинуваченого і свідка ОСОБА_7 вбачається, що обвинувачений під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак оскільки така обтяжуюча обставина не була вказана в обвинувальному акті, то суд не може врахувати її при обранні міри покарання.

Як характеристики особи винного суд враховує, що обвинувачений в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України є таким, що не має судимостей, має постійне місце проживання, неподалік проживає матір, з якою він підтримує зв`язки, своєї сім`ї не має, однак за місцем проживання характеризується негативно, схильний до проявів агресії, не працевлаштований, суспільно корисних занять не має, особливостей стану здоров`я не встановлено, на диспансерному обліку в лікаря психіатра чи нарколога не перебуває.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який вчинено на ґрунті неконтрольованої агресії, вищевказані характеристики особи винного, котрі у своїй сукупності свідчать про негативну соціальну характеристику винного і низький рівень соціальної відповідальності, відсутність щирого розкаяння, невідшкодування потерпілому завданої шкоди, що збільшує міру покарання від мінімальної межі, враховуючи також відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин, з огляду на визнання вини, не ухилення від суду, позицію потерпілого, який не заявляв про необхідність суворого покарання обвинуваченого, що зменшує міру покарання від максимальної межі, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства. Необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді 6 (шести років) позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Суд вважає за неможливе призначити більш м`яке покарання з огляду на висновки суду щодо характеру злочину і особи винного. Суд не вбачає також і суспільного інтересу в обранні більш м`якої міри покарання.

4. Інші питання, які вирішуються під час ухвалення вироку

Цивільний позов потерпілим у кримінальному провадженні заявлено не було.

Згідно з частиною 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За даними обвинувального акта процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт.

Оскільки потреба в збереженні речових доказів минула, слід скасувати арешти, накладені ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/161/2022), ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/162/2022), ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/160/2022), на речові докази у кримінальному провадженні.

Згідно з квитанціями про отримання на зберігання речових доказів до камери зберігання Відділу поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області № 55 від 28.10.2022, №54 від 28.10.2022, №56 від 28.10.2022, прийнято на зберігання такі речові докази: спеціальний пакет НПУ ГСУ №7354222, до якого поміщено футболку зі слідами речовини бурого кольору; спеціальний пакет НПУ ГСУ №7375306, до якого поміщено викрутку зі слідами речовини бурого кольору; спеціальний пакет НПУ ГСУ №7350435, до якого поміщено футболку та джинси зі слідами речовини бурого кольору.

Вказані речові докази відповідно до приписів статті 100 КПК України, оскільки ніхто з учасників розгляду не заявив про їх повернення і вони втратили свою товарну цінність в силу наявності на них слідів злочину, серед яких також є знаряддя вчинення злочину, відтак їх слід знищити після набрання вироком законної сили.

Згідно з абзацом 12 пункту 2 частини четвертої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Під час судового розгляду до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту на період доби із 13 години 00 хвилин до 09 години 00 хвилин наступної доби, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду від 22.03.2023 строком до 22.05.2023, у зв`язку із встановленням ризику переховування від суду і впливу на потерпілого та свідків, умови якого обвинувачений неодноразово порушував, що встановлено ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 22.03.2023 у цьому провадженні, а також підтверджується повідомленнями Відділення поліції №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області від 13.04.2023 і від 19.04.2023 про відсутність обвинуваченого за місцем проживання у визначений судом час для перебування вдома. Обставини, викладені у повідомленнях поліції, обвинувачений підтвердив під час судового засідання, коли судом з`ясовувалися обставини залишення місця проживання, крім того, повідомив, що під час порушення умов домашнього арешту відвідував свідка ОСОБА_7 , з якою мала місце сварка із застуванням взаємного насильства.

Враховуючи неодноразове порушення умов застосування запобіжного заходу під час перебування справи в провадженні суду, з огляду на те, що призначена судом міра покарання у виді позбавлення волі значно посилює встановлені ризики і може призвести до ухилення від покарання, суд дійшов висновку, що до набрання вироком законної сили слід змінити обвинуваченому запобіжний захід з домашнього арешту на певний період доби на цілодобовий домашній арешт, але не більше, ніж на два місяці з дня проголошення вироку суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 слід обраховувати з дня затримання на виконання вироку.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України о 10:20 19.08.2022 згідно з протоколом затримання від 19.09.2022. Тому слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком строк затримання ОСОБА_4 19.08.2022, у порядку, передбаченому ст. 72 Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 368, 370, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до моменту набрання вироком законної сили, але не більше, ніж до 23 год. 59 хв. 19.07.2023.

Дата закінчення дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - набрання вироком законної сили, але не пізніше 23 год. 59 хв. 19.07.2023.

Вирок в частині запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після проголошення вироку.

Початок строку відбування призначеного цим вироком покарання ОСОБА_4 обраховувати з дня затримання на виконання вироку.

Відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк затримання 19.08.2022 з розрахунку 1 (один) день затримання за 1 (один) день позбавлення волі.

Скасувати арешти, накладені ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/161/2022), ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/162/2022), ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 24.08.2022 (справа №125/1180/22, провадження № 1-кс/125/160/2022), на речові докази у кримінальному провадженні.

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме: спеціальний пакет НПУ ГСУ №7354222, до якого поміщено футболку зі слідами речовини бурого кольору; спеціальний пакет НПУ ГСУ №7375306, до якого поміщено викрутку зі слідами речовини бурого кольору; спеціальний пакет НПУ ГСУ №7350435, до якого поміщено футболку та джинси зі слідами речовини бурого кольору - знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам провадження, які присутні під час проголошення вироку.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1