Справа №699/243/17
провадження № 1-кс/694/492/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка, заяву потерпілого ОСОБА_3 про відвід судді Звенигродського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000509 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:

17.05.2023, потерпілим ОСОБА_3 на електронну адресу суду подано заяву про відвід судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №699/243/17.

Відповідно до змісту вказаної заяви, в провадженні судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0000509 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Потерпілий у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 заявляє відвід судді ОСОБА_4 , яка на його думку, розглядаючи заяву про відвід судді ОСОБА_1 від розгляду вказаного кримінального провадження, призначила її розгляд на 09.00 год.13.10.2022, та незважаючи на те, що було вирішено питання стосовно можливості розгляду заяви про відвід в режимі відеоконференції з приміщення Корсунь-Шевченківського районного суду, в той день ні йому ні прокурору не вдалося прийняти участь в судовому засіданні (судове засідання в призначену дату та час фактично не відбулося), що позбавило його процесуального права підтримати свою заявлену позицію щодо відводу, чим було спровоковано затягування розгляду питання про відвід судді ОСОБА_1 до 06.02.2023, коли суддею іншого суду була вирішена по суті чергова заява про відвід та задоволена, що є підставою для її відводу. Крім цього, після винесення ухвали 13.10.2022 про відмову у задоволенні заяви про відвід, його до 28.12.2022 не було повідомлено належними та допустимими засобами зв`язку про наслідки розгляду його заяви. При цьому, з огляду на вищевикладене, отримавши матеріали кримінального провадження, суддя ОСОБА_4 не виявила наміру заявити самовідвід. Таким чином вважає, що зазначені обставини, відповідно до п.4 ч.1 ст.75 та ст. 80 КПК України, є підставою для відводу судді ОСОБА_4 , оскільки викликають сумнів у її неупередженості.

Просить задовольнити його заяву про відвід судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 , яка є головуючою у кримінальному провадженні № 699/243/17. Крім того у поданій заяві просить передати на розгляд Черкаського апеляційного суду питання про розгляд даної заяви про відвід до іншого суду, оскільки має сумнів в упередженості інших суддів Звенигородського районного суду.

Заява призначена до розгляду на 25 травня 2023, розгляд якої було відкладено на 30.05.2023 року за заявою ОСОБА_3 .

Суддя ОСОБА_4 будучи зайнятою в розгляді іншої справи, у судове засідання для дачі пояснень не з`явилася, неприбуття судді не перешкоджає розгляду заяви про її відвід.

Прокурор, потерпілий (заявник) та обвинувачений в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими належним чином.

КПК не встановлює перешкод для розгляду заяви про відвід у випадку не прибуття належним чином повідомлених учасників, водночас суддя не встановив обставин, які б вимагали відкладення часу розгляду заяви про відвід судді. За таких обставин, суддя вважає, що неявка осіб, які не прибули в судове засідання, не перешкоджає вирішенню відводу.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які

беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши заяву про відвід та перевіривши викладені в заяві доводи, суд приходить до наступного.

Щодо клопотання заявника про передачу на розгляд Черкаського апеляційного суду питання про розгляд даної заяви про відвід до іншого суду, оскільки останній має сумнів в упередженості інших суддів Звенигородського районного суду суд зазначає, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так питання порядку вирішення питання про відвід чітко регламентоване ст. 81 КПК України. Так само як і питання направлення кримінального провадження з одного суду до іншого визначені ст. 34 КПК України.

Проте з поданої заяви про відвід не вбачається жодних наведених вказаними процесуальними нормами підстав.

Щодо заяви по суті суд виходить з наступного.

Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

У відповідності до ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

Стаття 75 КПК України містить вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні передбачена у ст.76 КК України.

Як вбачається з заяви про відвід ОСОБА_3 , її зміст фактично зводиться до незгоди з процесуальними діями та рішенням, ухваленим суддею ОСОБА_4 , зокрема неналежним розглядом заяви про відвід від 06.10.2022 та винесенням ухвали про відмову у задоволенні заяви про відвід судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 від розгляду кримінального провадження №699/243/17.

Відповідно до ч.1ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

Аналогічна правова позиція закріплена також в п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 р. (заява № 16695/04).

В п. 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 р.

(заява № 21722/11) суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності».

Коли вирішується, чи є в цьому випадку законні підстави побоюватися, що конкретному органу не вистачає неупередженості, то позиція тих, хто про це стверджує, важлива, але не є визначальною. Визначальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно виправданими (рішення ЄСПЛ Kyprianou проти Кіпру [GC], № 73797/01, п. 118, ЄСПЛ 2005 ...; Феррантеллі та Сантангело проти Італії, рішення від 07 серпня 1996 року, Доповіді 1996-III, с. 951-52, п. 58 та Wettstein v. Switzerland, № 33958/96, п. 44, CEDH 2000-XII).

Отже, особиста безсторонність судді презюмується, доки не встановлена на підставі доказів наявність виправданих побоювань щодо його неупередженості.

З огляду на це, на думку суду сумнів у неупередженості судді повинен бути розумним, інакше будь-який судовий процес може перетворитись у тривалу недовіру до суду та, відповідно, зміну його складу.

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Водночас, слід враховувати, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, адже відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (п.10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав для відводу, що передбачені зазначеними вище нормами КПК України, подана заява фактично зводиться до незгоди заявника з процесуальними діями та рішенням суду, що відповідно до вимог КПК України не є підставою для відводу головуючому судді.

Наведені у клопотанні про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст.75 КПК України, виключають участь судді ОСОБА_4 в кримінальному провадженні і не свідчать про те, що нею проявлено несправедливість чи упередженість. Доводи заявника фактично зводяться до формального висновку про порушення його прав як учасника процесу в частині не забезпечення технічними можливостями взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Проте такі можливості в жодному випадку незалежать від волевиявлення судді. Таким чином, не підтверджені припущення заявника щодо наявності сумнівів в об`єктивності судді ОСОБА_4 , з наведених у заяві мотивів, такі побоювання заявника не є об`єктивно обґрунтованими.

За таких обставин суд приходить до висновку, що доводи, які наведені потерпілим ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 не доведені, не ґрунтуються на

вимогах КПК України та не можуть бути підставою для відводу судді, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.75,76,80,81,107,369-372 КПК України, суд,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000509 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1