Провадження № 1-кп/470/12/23
Справа № 470/310/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року смт Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2023 року за № 0000019 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Совхозне Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з професійно технічною освітою, не одруженого, утриманців не маючого, працюючого за домовленістю, в силу ст.89 КК України раніше не судимого, військовозобов`язаного, військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант», зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2022 року за наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) № 127, молодшого сержанта ОСОБА_3 було призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2022 року № 4 ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант».

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 командира військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2022 року № 44-РС ОСОБА_3 було призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту відправлення ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_4 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За статтею 1 Закону України «Про оборону України»- воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запровадження в країні воєнного стану та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану молодшому сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 82-84, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, частина особового складу військової частини НОМЕР_1 , за усним наказом командира зазначеної військової частини, була виведена з постійного місця дислокації до тимчасового місця перебування підрозділу в межах території Баштанського (Березнегуватського) району Миколаївської області.

В період з 31.10.2022 року по 11.11.2022 року молодший сержант ОСОБА_3 , проходив амбулаторне лікування в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 , та з 12.11.2022 року останній повинен був з`явитися до тимчасового місця перебування підрозділу.

Проте, 12 листопада 2022 року обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, після завершення лікування в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 не з`явився вчасно на службу без поважних причин до тимчасового місця дислокації 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 на території Баштанського району Миколаївської області та незаконно перебував за його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу без поважних причин, до 18 травня 2023 року.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду показав, що після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну, а саме на територію Миколаївської області, та окупації Снігурівського району в якому він проживав, отримавши повідомлення про мобілізацію, він самостійно прийшов до військкомату та був добровільно призваний на військову службу за мобілізацією. У військовій частині його було призначено командиром відділення, а в подальшому стрільцем відділення. На початку червня 2022 року частину їх відділення було направлено для виконання військових завдань на територію Баштанського району. У жовтні 2022 року він захворів, через що потрапив на лікування, однак до закінчення його курсу, знову був відправлений на передову. Наприкінці жовтня 2022 року, він знову захворів на запалення легень та був відправлений на лікування. Перебуваючи у медичному пункті, побоюючись що його знову повернуть в зону проведення активних бойових дій та за своє життя, після звершення лікування, він вирішив не повертатися до місця дислокації підрозділу. Не попереджаючи про прийняте рішення командування, він покинув медичний пункт, та виїхав за межі Березнегуватської громади до Баштанського району Миколаївської області, де перебуває по теперішній час. До ДБР звернувся самостійно, одразу після отримання повідомлення про розпочату перевірку, жалкує про свою поведінку, критично ставиться до неї та бажає повернутися на військову службу.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненому підтверджується також іншими доказами дослідженими під час судового розгляду.

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) № 127, за яким молодшого сержанта ОСОБА_3 було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( а.п.61).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2022 року № 4, згідно якого ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант».

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.07.2022 року № 44-РС за яким молодшого сержанта ОСОБА_3 було призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» ( а.п.42).

Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14 листопада 2022 року № 244, на підставі якого, було призначено службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_3 ( а.п.43).

Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14 грудня 2022 року № 23 за яким молодшого сержанта ОСОБА_3 стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира вказаної військової частини (а.п.52) .

Матеріалами службового розслідування з яких убачається, що обвинувачений ОСОБА_3 після закінчення амбулаторного лікування до тимчасового розташування підрозділу в районі виконання бойових дій не повернувся (а.п.43-51).

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, за клопотанням прокурора та згодою обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів та документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд доходить висновк , що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною та кваліфікує його в межах пред`явленого обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого судом встановлено, що він не одружений, утриманців не має, раніше до адміністративної відповідальності не притягався, в силу ст.89 КК України вважається раніше не судимою особою, є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на час розгляду кримінального провадження працює за домовленістю, за місцем служби характеризувався посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за досудовою доповіддю Баштанського районного сектору № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, має середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Обставинами пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченому судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання судом повинні враховуватись тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин пом`якшуючих покарання, відсутність обтяжуючих обставин, та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого який вважається особою що не має судимості, суд доходить висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак з застосуванням положень ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення, а саме два роки позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Водночас, як встановлено ч. 1 ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Відтак, враховуючи обставини цього кримінального провадження, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який не є суспільно небезпечною особою, є військовослужбовцем який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, суд вважає за можливе замінити призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Така міра покарання, на переконання суду, відповідатиме принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи, її поведінки до, під час та після вчинення кримінального правопорушення, мети, намірів, мотивів, у конкретному випадку є достатньою та необхідною для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.62 КК України ОСОБА_3 замінити призначене судом покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаї вської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1