КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/169/20 Провадження № 11-кп/824/1487/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001084 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Українка Обухівського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 152 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_6 , з урахуванням ухвали Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року про виправлення описки, звільнено від призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України покарання.

Крім того, цим вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення.

Вироком також вирішене питання щодо стягнення процесуальних витрат та щодо речових доказів.

За доводами апеляційної скарги захисник вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт звертає увагу на те, що у судовому засіданні, яке відбулось 14 липня 2022 року, потерпіла відмовилась від обвинувачення і просила не карати обвинуваченого.

Отже, як зазначає захисник, суд повинен був застосувати положення п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України та закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Поряд з цим, апелянт вказує на те, що навіть за умови законності визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначення обвинуваченому верхньої межі обраної міри покарання є не співмірним із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що стороною захисту 14 вересня 2022 року було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі ст. 49 КК України.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18, захисник вважає, що оскільки стороною захисту було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_6 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, то суд повинен був негайно його розглянути та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 жовтня 2019 року у вечірній час, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_3 , де крім нього знаходилась малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел, спрямований на завдання їй тілесних ушкоджень, який виник раптово в ході словесної суперечки з потерпілою, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою заподіяння фізичного болю, умисно наніс малолітній ОСОБА_9 шкіряним ременем з металевою бляшкою близько трьох ударів по сідницям, чим спричинив їй фізичного болю та легких тілесних ушкоджень.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 також обвинувачувався в тому, що в період часу з початку вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, малолітня ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за усної згоди своєї матері ОСОБА_10 , проживала у квартирі АДРЕСА_3 , разом з наглядно знайомим ОСОБА_6 .

У вказаний період часу, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру по відношенню до малолітньої ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлюючи що його дії носять небезпечний та протиправний характер, явно усвідомлюючи, що його дії посягають на охоронювані законом суспільні відносини що забезпечують статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_9 , використовуючи її безпорадний стан, що пов`язаний із її малолітством та не усвідомленням останньої вчинюваних відносно неї дій, а також не можливістю чинити опір, ОСОБА_6 , користуючись матеріальною, фізичною та моральною залежністю потерпілої від нього, неодноразово в супереч волі останньої вступав з нею у статеві зносини природнім шляхом, чим вчиняв відносно потерпілої дії сексуального характеру пов`язані з вагінальним проникненням в її тіло з використанням геніталій.

Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_6 в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 152 КК України, вказав, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, стороною обвинувачення надано не було, а тому ОСОБА_6 підлягає виправданню у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виправдування обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 152 КК України у зв`язку у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Висновки суду в частині виправдування ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 152 КК України ніким не оскаржується, тому вирок в цій частині не перевіряється апеляційним судом.

Судове рішення оскаржується лише в частині безпідставного, на думку сторони захисту, не закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України.

З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в межах наведених вимог.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався цих вимог закону.

Оскаржуючи вирок суду захисник вважає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підлягало закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Колегія суддів не погоджується із такими доводами.

Як вбачається із вироку суду, у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 показала, що обвинувачений вдарив її декілька разів по сідницях у мірах виховного характеру.

Поряд з цим, обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав, що не оскаржується захисником.

Також, в матеріалах справи відсутня заява потерпілої про відмову від обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення.

Поряд з цим, заслуговують на увагу доводи захисника про наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Із матеріалів справи вбачається, що під час судового засідання, яке відбулось 15 вересня 2022 року сторона захисту звернулась до суду із заявою про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, які не оспорюються апелянтом, ОСОБА_6 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України - 14 жовтня 2019 року.

Згідно з класифікацією, визначеною ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Отже, на момент розгляду кримінального провадження як судом першої так і апеляційної інстанції закінчились строки притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України.

Оскільки під час судового розгляду сторона захисту звернулась до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, при цьому обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнав в повному обсязі, то суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 286 КПК України повинен був невідкладно розглянути таке клопотання, однак судом цього зроблено не було.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 284 КПК України для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України необхідна згода обвинуваченого, оскільки така підстава звільнення особи від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою обставиною.

Як вбачається із матеріалів справи сторона захисту звернулась до суду із клопотанням, в якому просила звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до положень ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наявність у справі правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково, вирок Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року в частині визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України скасувати та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження в цій частині щодо нього закрити.

Також, оскільки Обухівським районним судом Київської області було виправлено описку, допущену у в абзаці третьому резолютивної частини вироку Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року та викладено його в такій редакції: «Звільнити ОСОБА_6 від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України», то ухвала Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року про виправлення описки також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2022 року в частині визнання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року про виправлення описки, скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0001084 в частині обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4