Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1663/21
Провадження № 1-кп/382/34/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0001272, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Єреван Вірменія, вірменина, громадянина Вірменії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочині), передбаченому ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочині), передбаченому ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою суду від 29.12.2021 року призначено підготовче судове засідання та викликано учасників судового провадження.

В подальшому, ухвалами Яготинського районного суду Київської області від 26.09.2022 року, 26.10.2022 року та 13.12.2022 року застосовувався привід до обвинуваченого.

Ухвалою від 19.12.2022 року суд оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_4 та зупинив кримінальне провадження до його розшуку та доставки в судове засідання.

У червні 2023 року прокурор подав до суду письмове клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке також подано до суду.

Ухвалою від 09.06.2023 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

23.06.2023 року до суду надійшов лист від 22.06.2023 року Бориспільського районного управління поліції Головного управління поліції в Київській області Національної Поліції України, в якому зазначено, що 22.06.2023 року працівниками Бориспільського РУП ГУНП в Київській області відповідно до ухвали Яготинського районного суду Київської області від 09.06.2023 року затримано ОСОБА_4 . Крім цього, 23.06.2023 року до приміщення Яготинського районного суду Київської області уповноваженими службовими особами доставлений обвинувачений ОСОБА_4 .

Ухвалою від 23.06.2023 року судове провадження № 382/1663/21 у кримінальному провадженні № 0001272, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному правопорушенні (злочині), передбаченому ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України, відновлено для забезпечення розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та проведення підготовчого судового засідання.

Прокурор подав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_4 , будучи неодноразово повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, проігнорував виклики суду та на судові засідання не з`явився. Крім цього, ухвалою від 19.12.2022 обвинувачений оголошувався у розшук. На виконання цієї ухвали заведено оперативно-розшукову справу стосовно обвинуваченого, який переховується від суду. На теперішній час місцезнаходження обвинуваченого не відомо та за адресою проживання він не перебуває. Таким чином, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування та суду, а тому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити виконання покладених обов`язків та належну процесуальну поведінку. Враховуючи вищезазначене, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що дієво забезпечить виконання обвинуваченим передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків. Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, будуть не достатніми для запобігання зазначеному ризику, оскільки виходячи зі змісту ст. ст. 179, 180, 181, 182 КПК України вони не позбавляють в повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії, переховуватися від суду.

В судовому засіданні прокурор зазначив на існуванні ризику щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, а також наголосив на тому, що обвинувачений тривалий час вже перебував у розшуку.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечив щодо заявленого клопотання, зазначив що він не переховувався від суду, оскільки після початку війни він з 03.03.2022 року перебував в добровольчому формуванні, перебував на блокпосту в с. Іванків Бориспільського району. 22.03.2022 року поїхав до Баришівського району, а вже в кінці березня 2022 року поїхав до м. Київа та уклав контракт з добровольчим формуванням «Архангели Михайла», охороняв інфраструктурні об`єкти. Пізніше почав возити гуманітарну допомогу. Повідомив, що перебуваючи в с. Лук`янівка навесні 2022 року він підірвався на міні та отримав контузію, у зв`язку з чим лікувався. Також зазначив, що періодично приїжджав на незначний строк в с. Червоне Заріччя, де перебував за адресою свого проживання.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та заявили клопотання про застосування запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, тобто запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою. Зазначили, що оскільки почалася війна в Україні, обвинувачений ОСОБА_4 брав участь у заходах щодо оборони та отримав контузію. Також зазначили, що обвинувачений має цивільну дружину, яка проживає в с. Червоне Заріччя в гуртожитку, де останній також там проживав. Стороною захисту подавалися клопотання про перенесення судових засідань у зв`язку із перебуванням обвинуваченого на лікуванні та у складі добровольчого формування. Крім цього, зважаючи на стан здоров`я та контузію обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, а також те, що він раніше не судимий, вважають, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатніми для запобігання зазначеного прокурором ризику.

Представник потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні просив клопотання прокурора задовольнити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а у задоволенні клопотання сторони захисту відмовити. Зазначив, що обвинуваченому було достеменно відомо про кримінальне провадження, проте жодного разу він не повідомив суд про зміну місця проживання чи перебування та вочевидь ухилявся від суду. При цьому, доводи сторони захисту не підтверджені доказами. Потерпілий підтримав думку свого представника.

Допитана за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона з 13.07.2020 року до 03.03.2022 року постійно проживала з обвинуваченим в с. Червоне Заріччя. Проте з 03.03.2022 року, обвинувачений, як він її повідомив, був на війні, однак точно їй нічого не говорив та приїжджав до неї періодично на 1-2 дні. При цьому пояснила, що вона рідко підтримувала з ним спілкування, оскільки обвинувачений їй нічого не повідомляв. Зазначила, що коли він приїжджав вона повідомляла його про те, що його розшукувала поліція. Протягом останніх пів року їй не відомо де проживав чи перебував обвинувачений. З березня 2023 року він до неї не приїжджав, тільки два рази зідзвонювалися.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Доводи прокурора зводяться до того, що на даний ча існує ризик переховування обвинуваченого від суду, з огляду на його минулу процесуальну поведінку, а також на те, що обвинувачений тривалий час перебував у розшуку.

Доводи сторони захисту мотивовані тим, що обвинувачений від суду не переховувався, а просто не мав можливості з`являтись в судові засідання, оскільки у зв`язку з воєнним станом брав участь у добровольчому формуванні, зокрема на блокпостах та охорони інфраструктурних об`єктів, отримав контузію, займався волонтерською діяльністю, перебував на лікуванні, змінював адреси проживання, втратив телефон, до грудня 2022 року неодноразово приїзжав на адресу свого проживання у Червоне заріччя на кілька днів, а також не був обізнаний про дати судових засідань та вважав, що більше принесе користі займаючись волонтерською діяльністю.

Разом з тим, доказів на підтвердження зазначених обставин стороною захисту не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підставі вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість злочину, у вчинені якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання, та інші обставини що її характеризують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог Розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України участь обвинуваченого під час судового провадження у першій інстанції є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

За положенням частини першої статті 323 КПК України якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду.

Виклик обвинуваченого у підготовче судове засідання здійснювався шляхом направлення повісток засобами поштового зв`язку за адресами в Україні, які вбачаються з матеріалів кримінальної справи, а також шляхом телефонограм з дублюванням тексту повістки про виклик за номерами засобів зв`язку, які вбачаються з матеріалів кримінальної справи.

Суд вживав можливих заходів виклику обвинуваченого у підготовче судове засідання. Як вбачається з матеріалів справи, обвинуваченому достеменно було відомо про перебування кримінального провадження щодо нього на розгляді суду. Так, обвинувачений двічі з`явився у підготовче судове засідання, призначені на 21.01.2022 року та 01.02.2022 року. В подальшому, обвинувачений у судові засідання не з`являвся, захисником на електронну пошту, без накладення ЕЦП, направлялися клопотання про відкладення підготовчого судового засідання та надсилалася копія довідки від 27.04.2022 про те, що ОСОБА_4 перебуває у складі добровольчого формування № 14 територіальної громади міста Києва «Архангели Михайла». Обвинуваченому за його місцем реєстрації та місцем проживання, зазначених в обвинувальному акті, неодноразово направлялися судові повістки, проте від нього поверталися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та одну судову повістку він отримав особисто. При цьому, обвинувачений з травня 2022 року жодних клопотань чи заяв до суду не подавав, про зміну місця свого проживання не повідомляв. Також обвинувачений та його захисник неодноразово повідомлялися телефонограмами про виклики в до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

ЄСПЛ наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В свою чергу, учасник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії») (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") (Application no. 11681/85).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04.10.2001 у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

У рішенні від 16.02.2017 у справі «Каракуця проти України» ЄСПЛ вказав, що будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи, тобто неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для відповідних правових наслідків.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком учасників справи.

Також ЄСПЛ наголошувалося на тому, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору (п. 71 рішення у справі "Смірнов проти України" заява № 3655/02, п. 41 "Пономарьов проти України" заява № 3236/03).

За клопотаннями учасників процесу суд неодноразово звертався до відповідних органів за інформацією щодо перебування обвинуваченого у складі Збройних Сил України чи інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, однак на запити суду належних доказів перебування обвинуваченого у складі Збройних Сил України чи інших добровольчих формувань (зокрема, докази укладення відповідного контракту) не надходила. Не подано таких належних доказів стороною захисту й на даний час.

Ухвали суду про привід обвинуваченого не виконані; з наданих до суду рапортів вбачалося, що при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_4 виявити вдома останнього не вдалося; виконати вищевказані ухвали про привід не вдалося; вжитими заходами встановити місце перебування ОСОБА_4 не вдалося. Ухвалою від 19.12.2022 року суд оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_4 та зупинив кримінальне провадження до його розшуку та доставки в судове засідання.

Суд враховує, що обвинувачений був достеменно обізнаний про наявність в Яготинському районному суді Київської області судового провадження та про неодноразове призначення даної справи до судового розгляду. Втім, протягом тривалого часу, щонайменше з вересня 2022 року, він жодного разу про стан розгляду згаданої справи в суді не поцікавився, на судові повістки належним чином не відреагував, готовності брати участь у судових засіданнях не продемонстрував. Будь-яких заяв чи клопотань до суду, в тому числі й щодо участі в засіданні в режимі відеоконференції, до суду не подавав. Про зміну свого проживання чи перебування суд не повідомляв.

Суд зазначає, що сторона захисту не змогла довести, що обвинувачений вчиняв будь-які кроки щонайменше з вересня 2022 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі. На підтвердження позиції сторони захисту надано лише копії двох документів, а саме виписку з протоколу 1999 року щодо надання кімнати в гуртожитку с. Червоне ОСОБА_11 та довідку лікарні датовану 21.02.2022 року про знаходження обвинуваченого в цей час на амбулаторному лікуванні. Будь-яких доказів на підтвердження позиції захисту щодо відсутності наведеного прокурором ризику переховування від суду, зокрема, укладеного контракту з формуваннями Збройних Сил України чи інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, лікарських довідок щодо отримання поранень чи проходження лікування протягом цього періоду тощо матеріали справи не містять, а стороною захисту не подано. На запити суду щодо участі обвинуваченого у формуваннях Збройних Сил України чи інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, не надано. Не містять матеріали справи й будь-яких документів щодо статусу "добровольчого формування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Із відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.06.2022 року відсутня інформація щодо укладення ОСОБА_4 контратку добровольця територіальної оборони з командиром добровольчого формування "" ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Суд переконаний, що учасники кримінального провадження в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм провадження. Так само учасники кримінального провадження не повинні свідомо допускати трату часу та можливостей, наданих їм.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Пункт 1 ч. 7 ст. 42 КПК України покладає на обвинуваченого обов`язок прибути за викликом суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це.

Суд вочевидь не заперечуючи проти загальновідомого та почесного обов`язку захищати Україну у зв`язку із збройною агресією російської федерації та введенням воєнного стану, у цьому випадку вимушений констатувати відсутність належних доказів на підтвердження участі обвинуваченого у складі формувань Збройних Сил України чи інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, як й існування неможливості протягом значного тривалого часу проведення підготовчого судового засідання надати відповіні докази, повідомити суд про зміну свого місця проживання чи перебування, заявити відповідні клопотання, зокрема й щодо участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, щодо стану здоров`я тощо.

Матеріали справи свідчать про те, що примусовий привод та розшук обвинуваченого стало наслідком порушення обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, свідчать про ухилення від суду, усвідомлено неповідомлення суд і прокурора про зміну свого місцезнаходження.

Враховуючи викладене та з огляду на наявність в матеріалах кримінальної справи чисельних повісток, запитів, телефонограм, листування, суд відхиляє посилання на те, що обвинувачений не був обізнаний з викликами до суду, не знав про призначення судових засідань, та посилання на відсутність можливості повідомити суд про причини своєї неявки.

Зазначене, на переконання суду, вказує на неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, адже він, як сторона, яка задіяна в судовому провадженні, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі й повідомляти суд щодо неможливості прибуття у судове засідання за викликом у призначений строк.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, суд був позбавлений можливості здійснювати розгляд даного кримінального провадження з причин неодноразової неявки обвинуваченого ОСОБА_4 у підготовчі засідання. Ухвали суду про привід обвинуваченого не виконані; з наданих до суду рапортів вбачалося, що при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_4 виявити вдома останнього не вдалося; виконати вищевказані ухвали про привід не вдалося; вжитими заходами встановити місце перебування ОСОБА_4 не вдалося. Ухвалою від 19.12.2022 року суд оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_4 та зупинив кримінальне провадження до його розшуку та доставки в судове засідання. Прокурор зазначив, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів співробітниками Бориспільського РУП ГУНП в Київській області в квітні 2023 року місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено та оперативно-розшукову справу закрито. В свою чергу, до червня 2023 року до суду будь-яка інформація від органів поліції та прокуратури щодо виконання ухвали від 19.12.2022 року не надходила. Крім цього, даних про фактичне місцеперебування обвинуваченого станом на дату проведення засідання до суду також не надходило.

Разом з тим, з огляду на процесуальні обов`язки обвинуваченого, суд також додатково враховує, що з квітня 2023 року обвинувачений, будучи вже розшуканим органами поліції, достеменно знаючи про перебування кримінального провадження на розгляді суду та причини оголошення його у розшук, також жодних відомостей про зміну свого місця проживання чи перебування до суду не подав, жодних заяв чи клопотань, в тому числі й на офіційну електронну скриньку, не подав, будь-яких повідомлень з інформацією про себе не надсилав.

Вищевикладене у своїй сукупності дає підстави дійти висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 ухиляється від суду.

З огляду на вищевикладене, судом відхиляються як необґрунтовані доводи сторони захисту на те, що обвинувачений від суду не переховувався, а просто не мав можливості з`являтись в судові засідання, оскільки брав участь у добровольчому формуванні, зокрема на блокпостах та охороні інфраструктурних об`єктів, отримав контузію, тривалий час займався волонтерською діяльністю, перебував на лікуванні, змінював адреси проживання, втратив телефон та вважав, що більше принесе користі займаючись волонтерською діяльністю. Крім цього, як встановлено судом, до грудня 2022 року обвинувачений неодноразово перебував за адресою свого проживання у с. Червоне Заріччя, де йому також повідомлялося про його розшук органами поліції та судом, що також підтвердила допитаний у засіданні свідок.

У цьому зв`язку, суд також враховує, що безпідставна неявка окремого учасника кримінального провадження порушує права інших учасників провадження на розумні строки судового провадження, забезпечення яких покладається також на суд (ст. 28 КПК).

У свою чергу, недотримання розумних строків судового провадження та неприбуття обвинуваченого на судовий виклик, який скерований йому всіма можливими засобами, свідчить про недієвість цього провадження.

Водночас, заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі й запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення саме дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Також суд зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував на те, що наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей і тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Зазначена інституція зазначає, що суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вже зазначалося, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді, зокрема, до десяти років позбавлення волі.

Згідно з даними, наявними в матеріалах справи обвинувачений неодноразово ухилявся від явки до суду, в зв`язку з чим до нього неодноразово застосовувався привід, а в подальшому обвинуваченого було оголошено у розшук.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 офіційно не працює, джерела його доходів не встановлені, дані про наявність міцних соціальних зв`язків відсутні.

Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати обвинуваченого ОСОБА_4 змінювати своє місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За наведених обставин, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тривалість розгляду справи, в тому числі й унеможливлення проведення підготовчого судового засідання у зв`язку із неодноразовим черговим його відкладенням, неодноразове неприбуття в судові засідання обвинуваченого без подання доказів поважних причин, неповідомлення суд про зміну місця свого проживання та перебування, відсутність доказів неможливості забезпечення присутності під час розгляду шляхом відеоконференцзв`язку, доведений факт переховування від суду, а також існуючий ризик, що обвинувачений може в подальшому переховуватися від суду, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та підставність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі судового розгляду, не встановлено.

При вирішенні цього питання суд виходить також з того, що на даному етапі судового розгляду: 1) особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується особа, та встановлений ризик переховування від суду; 2) умови домашнього арешту, який по суті є «не суворою» формою ізоляції обвинуваченого, з огляду на те, що вже виникали підстави для вчинення дій щодо розшуку обвинуваченого, а також те, що він не є громадянином України, вочевидь не запобігають можливості його подальшого переховування від суду; 3) враховуючи наведені обставини, дієвість кримінального провадження не зможе забезпечити і застава.

Відомості, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , які б перешкоджали його перебуванню у місці попереднього ув`язнення, суду не надані, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та позбавляє останнього можливості перешкодити інтересам правосуддя і запобіганню спробам переховуватися від суду.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повному обсязі виконано вимоги статтей 177, 178, 194 КПК України, доведено наявність ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, встановлено і враховано всі інші визначені законом обставини.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте ні обвинуваченим ні стороною захисту не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності неявок обвинуваченого в судові засідання, а також його фізичного стану, з огляду на досліджені суддею документи.

За таких обставин, є обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, наявності обґрунтованої підозри і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Як вже зазначалося, згідно положень статті 5 Конвенції, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як зазначає Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, адже на переконання суду менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, як то домашній арешт чи особисте зобов`язання, не зможуть унеможливити ухилення від суду й забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

З мотивів, за яких суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотання прокурора, доводи захисників та обвинуваченого про застування менш суворого запобіжного заходу, відхиляються.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні обвинувачений посилався на погіршення свого стану здоров`я, суд вважає за доцільне зобов`язати начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити додержання права обвинуваченого на належну медичну допомогу.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисників про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання відмовити.

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб та утримувати в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту затримання, тобто з 22.06.2023 року

Строк дії ухвали визначити до 20.08.2023 року включно.

Зобов`язати начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити додержання права ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну медичну допомогу.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1