Справа №591/2871/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/333/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

26 червня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/2871/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2023 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу про обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ухвала слідчого судді не містить відомостей щодо номеру кримінального провадження в ЄРДР, дату внесення відомостей в ЄРДР, норми закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 . Слідчий суддя належно не дослідив та не перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків, які викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування підозрюваній особі запобіжного заходу. Підозрюваного було затримано в порядку ст. 208 КПК у одному провадженню, а повідомлено про підозру в іншому кримінальному провадженню, останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки, тимчасово не працює та страждає на хронічну хворобу, а застава у зазначених слідчим суддею межах є завідомо непомірною для нього.

29.04.2023 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся ст. слідчий СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000086 від 02.03.2023 за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, а саме: у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропної речовини обмеженої до обігу у великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, а також у незаконному придбанні та зберіганні прекурсорів, обіг яких обмежено у великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

До ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, 28.04.2023 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК та 29.04.2023 йому вручене повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування з правом внесення застави в розмірі 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2023 відносно ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27.06.2023 включно із визначенням застави в розмірі 1 073 600 грн. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував наявністю ризиків ухилення від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних та можливістю вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не обрання будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому правопорушень за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі, тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних; вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості оголошеної підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

З огляду на це, мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_7 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних в даному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Врахування тяжкості кримінального правопорушення при цьому має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, які знайомі між собою, у зв`язку із чим може впливати на них та свідків з метою уникнення відповідальності, що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки підозрюваний не працює, самостійного джерела прибутку не має, вчинив злочин з корисливих спонукань, а тому може продовжити злочинну діяльність з метою заробітку грошових коштів.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_7 під вартою, а також ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК. При цьому досудове розслідування щодо вказаної особи не завершене та ще триває, тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою на теперішній час не зможе забезпечити повною мірою покладені на цей захід кримінальним процесуальним законом функції та запобігти установленим слідчим суддею ризикам, які у свою чергу є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу в триманні ОСОБА_7 під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та реєстрації, міцні соціальні зв`язки не спростовують та не мінімізують на даному етапі досудового розслідування наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні колегією суддів не встановлено, а твердження захисника ОСОБА_9 щодо розміру застави, який на її думку є завищеним та непомірним для підозрюваного, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно вимог ч. 4 ст. 182 КК, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Зокрема, відповідно положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КК, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що розмір застави згідно з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК і судової практики ЄСПЛ, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку порушення покладених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання порушувати свої зобов`язання, тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави як альтернативний вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними і продовжують існувати.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 29.04.2023 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4