Номер провадження: 11-кп/813/976/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирокПриморського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року у кримінальному провадженні №0003089 від 25.05.2018 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянина України, українця, з вищою освітою, працюючого на посаді тренера СДЮСШОР ім. Б.Д. Літвака, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, та йому призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.;

-за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн.

Відповідно до ст. 70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді штрафу у розмірі (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн.

На підставі ст. 74 КК України ОСОБА_8 звільнений від призначеного покарання у виді штрафу, на підставі ст.49 КК України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 не обирався.

Вироком суду частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 , стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої завдану моральну шкоду в сумі 30000 (тридцять тисяч) грн., а в іншій частині вимог цивільного позову відмовлено.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим за скоєння кримінальних правопорушень за наступних обставин.

25.05.2018 року, приблизно о 10:00 год., ОСОБА_9 , разом зі своїми синами ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на перехресті вул. Преображенської та вул. Успенської в м. Одесі, де в той саме час перебував ОСОБА_8 .

У вказаний час та день, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 схопив сина ОСОБА_11 та почав втікати від ОСОБА_9 , пройшовши 50 метрів ОСОБА_8 зупинився напроти кафе «Десерт», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Упенська, 66, де ОСОБА_9 почала забирати ОСОБА_11 у ОСОБА_8 , в цей саме час у обвинуваченого ОСОБА_8 , на ґрунті неприязних стосунків, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів.

У подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаходячись в агресивному стані, підійшов до останньої та наніс декілька ударів рукою, стиснутою в кулак, в область обличчя ОСОБА_9 , після нетривалого часу ОСОБА_8 спричинив ще декілька ударів ОСОБА_9 в область обличчя, в результаті злочинних дій ОСОБА_9 заподіяні наступні тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, синці голови, лівого та правого стегна, згідно п. 2.3.3 та 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; строком понад 6-ть, але не більше як 21 день.

Крім того, 25.05.2018 року, приблизно в період часу з 10:00 год. до 10:30 год. перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 66 під час конфліктної ситуації, яка мала місце між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, знаходячись в агресивному стані, наніс декілька ударів руками в область голови ОСОБА_12 , в результаті чого останньому заподіяні наступні тілесні ушкодження, а саме: садна голови та спини, як кожне окремо, так і в сукупності, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6- днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України 17.07.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, злочинні дії ОСОБА_8 зупинені перехожими та останній місце вчинення кримінального правопорушення покинув.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням та визнати його невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

Захисник вказує, що при ухваленні оскарженого вироку, судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

До початку апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_9 та прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_13 подали заперечення на апеляційну скаргу, в яких просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі - КПК), проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , її представника адвоката ОСОБА_14 , а також за відсутності представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_15 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду до судового засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд без їх участі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апе-ляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вироку суду, обвинувачений ОСОБА_8 не визнав свою вину та зазначив, що 25.05.2018 року, на куту вул. Успенської та вул. Преображенської в м. Одесі зустрів дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та колишню дружину ОСОБА_9 . Після того, як він взяв старшого сина на руки, потерпіла почала тягнути сина за руку та перешкоджала спілкуванню з дитиною. В процесі цього, ОСОБА_9 зателефонувала своїй матері, - ОСОБА_15 , яка одразу прийшла та почала висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою. Він спустив старшого сина на підлогу, меншого взагалі не чіпав. Після чого, ОСОБА_15 почала дзвонити до поліції та кричати, що він б`є її, ОСОБА_9 та дітей. Зазначена брехня його дуже обурила, у зв`язку з чим він здійснив дії, направлені на вихоплення телефону з її рук. Забравши телефон, він намагався залишити місце події, однак впав та випустив телефон з рук. ОСОБА_9 побігла за ним, забрала телефон, він знову зробив спробу забрати телефон, але вже у ОСОБА_9 , яка невдало оступилася та впала. Потерпілу ОСОБА_9 та дітей він не бив та не ображав. Виниклу ситуацію хотів вирішити мирним шляхом, агресії та ненависті до потерпілої та дітей не має. Він дуже поспішав та не хотів розбиратися з поліцією, тому забрав у ОСОБА_15 мобільний телефон, щоб вона не викликала поліцію.

Обвинувачений вважає, що потерпіла його обмовляє, оскільки не зважаючи на рішення суду, йому не дають спілкуватися із дітьми та намагаються вплинути на нього через кримінальне провадження, а також принизити його честь та гідність.

Крім того, обвинувачений вказує, що видимих тілесних ушкоджень на тілі та обличчі ОСОБА_9 та дітей під час зустрічі на куту вул. Преображенська та вул Успенська, він не бачив. Яким чином з`явились тілесні ушкодження в ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , зазначені у висновку експерта, йому не відомо.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода обвинуваченого з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

Водночас, обвинувачений та його захисник до суду апеляційної інстанції клопотання про дослідження доказів не подавали. Сторона захисту лише висловила свою незгоду з висновками суду, зробленими на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, з аналізу яких суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України. За таких обставин апеляційний розгляд проводиться в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_8 винуватим за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка дала суду послідовні та логічні показання щодо дати, місця та обставин скоєного відносно неї та її сина кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що 25.05.2018 року вона вийшла із дітьми на вул. Преображенську в м. Одесі і на пів дорозі до неї підбіг обвинувачений ОСОБА_8 та став лаятись на неї та висловлюватися нецензурною лайкою, погрожував, що зробить з неї інваліда, після чого схопив сина ОСОБА_17 та почав з ним втікати. В цей час вона взяла на руки молодшого сина ОСОБА_18 та побігла за обвинуваченим. По дорозі стала викликати працівників поліції та зателефонувала матері ОСОБА_19 . Син ОСОБА_17 дуже налякався та плакав на руках у обвинуваченого. Потім ОСОБА_8 зупинився, недалеко від входу до кафе «Десерт», розташованого на вул. Успенській в м. Одесі, та вона забрала у нього сина ОСОБА_17 , проте у той час обвинувачений ОСОБА_8 схопив молодшого сина ОСОБА_18 та почав його бити по обличчю та голові, потерпіла ОСОБА_9 намагалась схопити сина ОСОБА_18 , а ОСОБА_8 почав і її бити. Після чого до них підбігла її мати, ОСОБА_19 , яка схопила онука ОСОБА_17 та побігла до входу у кафе. Біля кафе ОСОБА_19 почала викликати працівників поліції, а ОСОБА_9 все намагалась забрати сина ОСОБА_18 від обвинуваченого ОСОБА_8 . Коли їй це вдалося, обвинувачений ОСОБА_8 ще раз вдарив її декілька разів по обличчю та голові.

Крім того, потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси визначено способи участі ОСОБА_8 у вихованні малолітніх ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дітьми щосуботи з 15:00 до 17:00 години, в її присутності, а також у дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків. Однак, обвинувачений ОСОБА_10 рішення суду не виконував та у визначені дні не приходив. В інші дні, виконуючи рішення суду, вона не дозволяла йому бачитись із дітьми.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_9 допустимим доказом винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, оскільки показання потерпілої об`єктивно підтверджуються показами допитаних судом свідків: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_20 пояснила, що впізнає обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яка 25.05.2018 року наносила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 та її сину. Свідок вказала, що бачила конфлікт між ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 , під час якого ОСОБА_8 бив ОСОБА_9 та її маленького сина кулаком по голові. Крім того, свідок зауважила, що раніше обвинуваченого ОСОБА_8 не знала, підстав для його обмови немає.

Свідок ОСОБА_21 пояснила, що бачила як обвинувачений ОСОБА_8 бив потерпілу ОСОБА_9 , після чого вирвав з рук останньої мобільний телефон. Спочатку обвинувачений ОСОБА_8 бив ОСОБА_9 кулаками в голову, тримаючи дитину на руках, а потім ще й тоді, коли ОСОБА_9 лежала на підлозі, наносив їй ще удари, знаходячись зверху, по відношенню до ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_19 повідомила суду, що 25.05.2018 року їй зателефонувала донька ОСОБА_9 та повідомила, що недалеко від дому, на вулиці, її б`є обвинувачений ОСОБА_8 . Підійшовши до місця, яке повідомила донька, ОСОБА_19 побачила як ОСОБА_8 , тримаючи на руках її онука, бив її доньку - ОСОБА_9 . Бачила, як ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_9 кулаком в голову, схопивши її за ніс та тягнув за собою. Після чого, повернув ОСОБА_9 дитину та взяв на руки іншого сина, який знаходився біля ОСОБА_9 . При цьому обвинувачений ОСОБА_8 вдарив молодшого сина по голові. Свідок вказала, що вона почала викликати по телефону працівників поліції. В цей час обвинувачений ОСОБА_8 , вихвативши мобільний телефон, намагався втекти з місця вчинення злочину, однак впав. Після чого він повернувся до ОСОБА_9 та став бити її руками та ногами, поваливши на підлогу. Свідок вказала, що кликала на допомогу, та невідомі чоловіки, які проходили повз них, почали заспокоювати обвинуваченого ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_8 втік з місця конфлікту.

Крім того, показання потерпілої об`єктивно підтверджуються показами допитаного судом першої інстанції експерта ООБСМЕ ОСОБА_22 , який підтвердив вірність висновків експерта та надав свої пояснення щодо виду тілесних ушкоджень у потерпілих та можливих дат їх спричинення та локалізації.

Показання потерпілої ОСОБА_9 також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом доказів, які є достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, а саме:

- заявою ОСОБА_9 від 25.05.2018 року про прийняття заходів правового характеру до обвинуваченого ОСОБА_8 , який намагався викрасти її дитину, а потім наніс їй та її молодшому сину тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2018 року, за участю свідка ОСОБА_23 , яка впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яка 25.05.2018 року, приблизно о 10.00 год., нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2018 року за участю свідка ОСОБА_21 , яка впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яка 25.05.2018 року, приблизно о 10.00 год., нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження;

- висновком експерта №1947 від 05.09.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_24 , 2015 року народження, виявлені садна голови та спини. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути руки. Могли бути спричинені 25.05.2018 року. За критеріями судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та локалізацію ушкоджень слід вважати, що вони не характерні для утворення в умовах власноручного спричинення та не могли утворитися в умовах падіння з положення стоячи на площині;

- висновком експерта №1946 від 05.09.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 , 1986 року народження, виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, синці голови, лівого та правого стегна. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути - руки, ноги. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення. Могли бути спричиненні 25.05.2018 року. Закрита черепно-мозкова травма за критерієм значення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці стегон відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

- протоколом від 18.09.2018 року перегляду відеозапису подій від 25.05.2018 року, з фронтальної сторони кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_3 ;

- відеозаписом з камери відео спостереження кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого по вул. Успенській, буд.66 від 25.05.2018 року, переглянутим судом першої інстанції, на яких зображені особи та події, які відбувалися біля приміщення закладу.

Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обвинуваченого про відсутність в його діях складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки його покази спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 , а також висновками експерта №1946 та №1947 від 05.09.2028 року щодо отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_24 та ОСОБА_9 , вказані особи наполягали на тому, що особисто бачили як обвинувачений ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 та її малолітньому сину.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Крім того, суд першої інстанції на законних підставах надав критичну оцінку доводам сторони захисту стосовно того, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_24 та ОСОБА_9 , були ними отримані у інші дати, у тому числі після інциденту від 25.05.2018 року, оскільки вказані доводи спростовуються висновками експерта №1946 та 1947 від 05.09.2018 року, відповідно до яких тілесні ушкодження могли бути спричиненні саме 25.05.2018 року, тобто в день вчинення інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

Окрім цього, судом обґрунтовано враховано, що вказані доводи сторони захисту також спростовуються поясненнями експерта ООБСМЕ ОСОБА_22 , який підтвердив суду, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_24 , 2015 року народження, а саме садна голови та спини не могли бути спричиненні 26.05.2018 року чи 27.05.2018 року, оскільки дитина зверталась 25.05.2018 року за медичною допомогою і ці ушкодження вже були виявлені в неї. Крім того, дата отримання тілесних ушкоджень також конкретизується і морфологічними ознаками (властивостями) тілесних ушкоджень, тобто характером тілесних ушкоджень. Щодо тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_9 експерт вказав, що давність отримання її тілесних ушкоджень 7-15 днів, що відповідає даті, зазначеній у кримінальному провадженні, але точно визначити рукою чи ногою наносились вказані тілесні ушкодження - неможливо, але вони нанесені тупим предметом. ЗЧМТ встановлено діагнозом, який встановлений в медичній картці та відомостями, які містяться в виписці з лікарні.

Також суд дійшов вірного висновку стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_8 особисто повідомив суду, що на момент зустрічі з потерпілою ОСОБА_9 та їх спільних дітей, видимих тілесних ушкоджень на їх обличчі та тулубі не було.

За таких обставин, вказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно визнав намаганням обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності.

Доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_20 характеризувала події як «потасовку», в процесі якої мало що було видно та ніби остання лише в цілому підтвердила наявність конфлікту між ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 , колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються показаннями вказаного свідка, відповідно до яких свідок впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 саме як особу, яка 25.05.2018 року наносила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 та її сину.

Доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_20 не конкретизувала якій саме дитині обвинувачений ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки не виникає сумнівів, що тілесні ушкодження були спричинені саме дитині ОСОБА_24 , 2015 року народження, що підтверджується висновком експерта №1947 від 05.09.2018 року.

Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_21 ніби спростувала те, що ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження дитині, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки з показів свідка вбачається, що остання повідомила про те, що бачила як обвинувачений ОСОБА_8 наносив удари потерпілій ОСОБА_9 , що не свідчить про спростування свідком нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень дитині ОСОБА_24 .

Твердження захисника про невідповідність механізму нанесення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_24 , який був встановлений експертом, а також те, що відеозапис з кафе «Десерт» ніби спростовує факт вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки відеозапис підтверджує факт контактування обвинуваченого з потерпілими за обставин викладених у формулюванні обвинувачення, а в сукупності з іншими доказами, зокрема показаннями потерпілої та свідків, дає підстави дійти висновку про доведеність обвинувачення.

Доводи захисника про те, що потерпіла ОСОБА_9 має упереджене негативне ставлення до ОСОБА_8 , як до колишнього чоловіка, а тому та обмовляє його, колегія суддів визнає недоведеним, оскільки показання потерпілої щодо вчинення кримінальних правопорушень, підтверджуються сукупністю інших доказів, наведених у вироку.

З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки сукупність наведених у вироку доказів спростовує доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи сторони захисту щодо невідповідності вироку фактичним обставинам справи, фактично зводяться до формальної незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів, які досліджені судом з достатньою повнотою та наведені у вироку.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, характер та спосіб вчинення, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції статей кримінального закону, а також на законних підставах застосував при призначенні покарання положення ст.70 КК України.

Крім того, суд врахував вимоги ст.74 КК України та на законних підставах звільнив ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст.49 КК України.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційна скарга сторони захисту не містить у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року, яким ОСОБА_8 засуджений за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського ап еляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4