ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/2305/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1384/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 7 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002974 від 23.09.2022 за частиною 7 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19.10.2023 включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання прокурора, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання : АДРЕСА_1 або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі, визначеному КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що надані прокурором документи доводять необґрунтованість та відсутність законних підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , а подане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не відповідає вимогам статті 184 КПК України.

Також захисник вказує, що на даному етапі судового розгляду, ОСОБА_7 вже фактично рік перебуває під вартою, за вказаний період жодного разу не надходило повідомлень, скарг від сторони обвинувачення чи учасників процесу, та те що обвинувачений намагався знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Всі докази по справі перебувають під захистом сторони обвинувачення.

Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання; місце роботи; дохід, якого він позбавлений в силу його тримання під вартою, також має сімейні зв`язки, які полягають в теплих відносинах з батьками, сином, колишньою дружиною, що виразились в турботі про них під час окупації.

Окрім цього захисник посилається, що позиція обвинуваченого, його належна процесуальна поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду справи, бажання надавати пояснення, щоб довести свою невинуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, свідчить про те, що ОСОБА_7 жодним чином не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Вказує, що допит свідків сторони обвинувачення завершено, при цьому жоден із свідків не повідомив суд про факти будь-якого впливу чи тиску на них, не підтверджено ними також і факт добровільного зайняття посади ОСОБА_7 в незаконно створених органах поліції під час окупації м. Ізюм. Одночасно, саме свідками сторони обвинувачення повідомлено суду факти незаконного затримання та протиправного позбавлення волі стороною обвинувачення, застосування побоїв та мордування до ОСОБА_7 під час його утримання в приміщенні Первомайської ВК, в період з 12.09.2022 по 23.09.2022 року, що свідчить про безпідставність кримінального переслідування обвинуваченого, та підтверджує позицію сторони захисту, що в силу приписів та норм кримінального законодавства, всі докази сторони обвинувачення здобуті в незаконний спосіб.

Захисник звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимим не був, до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується як за місцем проживання так і роботи, є порядним сином та гідним батьком неповнолітнього сина, до моменту окупації м. Ізюм вів звичний спосіб життя, мав сталий дохід, офіційне місце роботи, виховував сина, доглядав за непрацездатними батьками, жодних зв`язків з представниками російської федерації в нього немає, проросійські погляди відсутні, територія його постійного проживання близько року як деокупована, та вважає, що на даний час відсутні ризики продовження вчинення кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_7 , тим паче відсутні ризики вчинення нового злочину.

Апелянт вказує, що жоден доказ не має наперед встановленої сили та враховуючи чисельні порушення прав ОСОБА_7 , допущені стороною обвинувачення під час досудового розслідування, покази свідків сторони обвинувачення, які спростовують обставини викладені в обвинувальному акті, стороною захисту ставиться під сумнів законність, належність та допустимість доказів сторони обвинувачення.

Також захисник вважає, що сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Тобто, ризики, передбачені статтею 177 КПК України, та обставини, які б давали підстави продовжувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в даному кримінальному провадженні відсутні, застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, на думку захисника буде достатнім для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом п`ятим частини першої цієї статті. Пункт 5 частини 1 статті 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України під час дії воєнного стану, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного злочину, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, в повному обсязі оцінив наявність ризиків, на які посилається прокурор в поданому клопотанні та вивчив можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КК України, однак при оцінці можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд враховав, що така оцінка стосується перспективних фактів, використав стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності» та вважав, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, застава не зможуть запобігти встановленим ризикам, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КК України.

Окрім цього судом першої інстанції не визначено розміру застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення під час дії воєнного стану.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим, вважає мотиви прийнятого рішення такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції враховані положення статей 177, 178 КПК України, дані про особу, перевірені матеріали про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, який відповідно до частини 6 статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцять років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, спрямованого на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що прокурором не доведено та не надано доказів наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 статті 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки продовжуючи запобіжний захід ОСОБА_7 суд дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, зазначивши при цьому підстави, за яких застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з яким цілком погоджується суд апеляційної інстанції.

Поміж з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Надаючи оцінку можливості переховуватися обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Виходячи із фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення, його специфіки, яке стосується злочину проти національної безпеки, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, на думку суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Належить також врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на свідків, враховуючи встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги ті обставини, що свідки у кримінальному провадженні, які ще судом не допитані, мешкають в одній територіальній громаді де мешкає ОСОБА_7 .. За вказаних обставин, обвинувачений може здійснювати вплив на свідків з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 може вдатися до дій, передбачених пунктами 1, 3,5 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи обставини кримінального правопорушення у якому він обвинувачується, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захтисника про недоведеність наявної обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, оскільки свідки вказають на та, що обвинувачений не вчиняв інкримінований злочин, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою та існує обґрунтована необхідність для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Щодо посилання захисника в апеляційній скарзі на дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме відсутність у нього судимостей, наявність батьків та сина, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, проте зазначені обставини не зменшують існування ризиків, оскільки ці обставини існували і на час вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють вчинення дій обвинуваченим, пов`язаних з вищенаведеними ризиками при обранні ним певної моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчиненню дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частиною 1 статті 177 КК України

Отже, на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Поміж з цим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні відповідно до положень абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке стосується злочину проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, висновки суду щодо не визначення розміру застави є цілком законними та обґрунтованими.

За таких обставин, проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника, колегія судів приходить до висновку, що враховуючи тяжкість обвинувачення, специфіку і фактичні обставини вчинення злочину, наявна необхідність у продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою, та відсутні підстави, які б спростовували вагомих ризиків, які обґрунтовують подальше його тримання під вартою, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: