Справа № 761/350/22
Провадження № 1-кп/761/1934/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000157 від 14.05.2020, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ати Республіки Казахстан, громадянина Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Алма-Ати Республіки Казахстан, громадянина Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

перекладача - ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ :

Судом проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 146 КК України

Ухвалою суду від 21 червня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного окремо, було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 19 серпня 2023 року включно.

Прокурор в судовому засіданні оголосив письмові клопотання та просив продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного, під вартою, обумовлюючи обставинами кримінального правопорушення, його ступенем тяжкості, наслідками його вчинення, даними, які характеризують обвинувачених та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, експертів та свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше, або продовжити кримінальне правопорушення в якому обвинувачується.

Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотань прокурора, наголошував, що такі клопотання прокурора належним чином не обгрунтовані, а копії самих клопотань стороні захисту не вручались.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_11 , заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо її підзахисного, обвинуваченого ОСОБА_5 , вказуючи на некоректність викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, та недоведеність заявлених прокурором ризиків. Просила врахувати, що ОСОБА_5 має місце проживання, має на утриманні мати похилого віку, також захисник вказувала, що її підзахисний має проблеми зі здоров`ям, однак належної медичної допомоги йому в ДУ «Київський слідчий ізолятор» не надають. Просила визначити обвинуваченому ОСОБА_5 достатній розмір застави, або застосувати щодо останнього домашній арешт. Окремо захисник зазначила, що ОСОБА_5 , який є громадянином Республіки Казахстан, у разі зміни щодо нього запобіжного заходу, може залишити межі України та виїхати до Республіки Казахстан, разом з тим запевняла суд, що обвинувачений повертатиметься для участі в судових засіданнях, оскільки Україна має добрі відносини із Республікою Казахстан.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечувала щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , звертаючи увагу на тривалий термін, протягом якого обвинувачений перебуває під вартою, а саме 23 місяці. Просила врахувати, що обвинувачений не переховувася від суду, добровільно прибував на допити слідчого та до слідчого судді. Крім того, вказувала, що обвинувачений має на утриманні дитину, батьків похилого віку, місце роботи, крім того - раніше не судимий. Надала суду письмові заперечення на клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого захисника та заявив, що нещодавно у нього відбулось різке погіршення здоров`я, однак лікарська допомога була обмежена лише знеболюючими засобами. Звернувся до суду зі скаргами на те, що адміністрація ДУ «Київський слідчий ізолятор» не реагує належним чином на звернення його адвокатів щодо забезпечення належної медичної допомоги обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав свого захисника та вказував на недоведеність заявлених прокурором ризиків. Вказував на сумнівну репутацію потерпілих у кримінальному провадженні, а також стверджував про невідповідність викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення фактичним обставинам. Також повідомив, що 04 серпня 2023 року його було засуджено вироком Шевченківського районного суду м. Києва до 9 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника та просив врахувати його поведінку під час судового розгляду та інші характеризуючі обставини. Просив застосувати щодо нього інший запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які утворюють сукупність тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, та усвідомлення ними цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому вони обвинувачуються.

При цьому колегією суддів у контексті вирішення питання, щодо наявності ризику вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому вони обвинувачуються, враховується, що в рамках інших кримінальних проваджень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, підозрюються у вчиненні умисних кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, зокрема таких, які пов`язані із застосуванням насильства. Більш того, як повідомив обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду 04 серпня 2023 року його було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 115 КК України, разом з тим, судом також враховується, що відповідні документи на даний час у суду відсутні.

При цьому суд нагадує про те, що свідки та потерпілі у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання ризику вчинення незаконного тиску на останніх.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожного окремо, на які послався прокурор у своєму клопотанні, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо осіб обвинувачених ці ризики, колегія суддів враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи наявні ризики, колегія суддів доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинувачених на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Висунення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожному окремо обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких їм інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у разі застосування до кожного більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, колегія суддів, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо кожного з обвинувачених та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище доводів, прийшла до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до кожного обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не можна буде запобігти вказаним ризикам.

Висунення ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має зареєстрованого місця проживання в Україні, є громадянином іншої держави, відсутність у суду даних про сталі соціальні зв`язки останнього, свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_4 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_4 не спростовують можливих ризиків неправомірної його поведінки.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_4 для запобігання ризикам, наведеним вище.

При цьому, не залишається поза увагою і твердження захисника ОСОБА_10 про те, що йому не було вручено копію клопотань прокурора про продовження строку дії раніше обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності.

Згідно з п. 3.1.4. Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №26 від«17» грудня 2012 року, до ЄРАУ вносяться відомості про адреси робочих місць адвоката (із зазначенням основної та/або додаткових адрес робочого місця), номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти;

Так, в судовому засіданні прокурором долучено підтверджуючі документи, про направлення, ще 21 липня 2023 року, копій клопотань захиснику ОСОБА_10 на електронну пошту, зазначену в Єдиному реєстрі адвокатів України.

При цьому суд звертає увагу на те, що рішенням Ради адвокатів України «Про закриття для публічного доступу персональних даних адвокатів у Єдиному реєстрі адвокатів України на період запровадження воєнного стану» № 22 від 02 березня 2022 року (зі змінами) закрито доступ до персональних даних адвокатів, зокрема і до відомостей щодо офіційної електронної пошти адвоката.

В той же час, в матеріалах судового провадження міститься витяг з Єдиного реєстру адвокатів України (т. 4 а.с. 1) в якому зазначена офіційна електронна пошта адвоката ОСОБА_10 і саме на цю пошту, як вбачається зі змісту наданих прокурором документів, направлено копію клопотань про продовження строку дії запобіжних заходів щодо обвинувачених.

Окремо колегія суддів звертає увагу і на той факт, що жодних повідомлень про зміну контактних даних від адвоката ОСОБА_10 суд не отримував, крім того про будь-яку зміну контактних даних адвоката ОСОБА_10 останній не зазначав і під час даного судового засідання.

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що прокурором доведено факт надсилання копій клопотань про зміну запобіжного заходу захиснику ОСОБА_10 на електронну пошту останнього, а отже - спростовано твердження захисника про неотримання таких документів.

Висунення ОСОБА_5 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не має зареєстрованого місця проживання в Україні, є громадянином іншої держави, відсутність у суду підтверджених даних про сталі соціальні зв`язки останнього, свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_5 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, колегію суддів звертається також увага і на позицію сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_5 може залишити межі України у разі зміни щодо нього запобіжного заходу, та вирушить до Республіки Казахстан, після чого, за словами захисника, повертатиметься до України задля участі в судових засіданнях.

Так, в ході розгляду даного клопотання, прокурором було заявлено наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу. Більш того, судом встановлено, що такий ризик не є очевидно безпідставним.

ОСОБА_5 є громадянином Республіки Казахстан, і у разі його виїзду на територію Республіки Казахстан, останній безумовно перебуватиме під захистом ст. 11 Конституції Республіки Казахстан, відповідно до якої громадяни Республіки Казахстан не можуть бути видані до інших країн (зокрема і України), окрім як відповідно до ратифікованих міжнародних договорів.

Колегія суддів в контексті даного питання враховує те, що між Україною та Республікою Казахстан укладено договір про екстрадицію від 29.10.2018 року, ратифікований Законом України «Про ратифікацію Договору між Україною та Республікою Казахстан про екстрадицію» № 582-IX від 30 квітня 2020 року. Разом з тим, колегією суддів також враховується і те, що вказаний договір не передбачає безумовної видачі до України громадян Республіки Казахстан, які перебувають на території вказаної держави.

За таких умов, колегія суддів приходить до висновку, що твердження сторони захисту про ймовірність виїзду обвинуваченого ОСОБА_5 до Республіки Казахстан, з урахуванням небезпідставності заявленого прокурором ризику переховування ОСОБА_5 , не тільки не применшує вказаний ризик, а навіть навпаки, вказує на те, що у разі, якщо обвинувачений, який за словами його захисника має можливість виїхати до Республіки Казахстан, вирішить там переховуватись, існують ризики невиправданого затягування розгляду даного кримінального провадження, пов`язаного із тривалістю процедури екстрадиції, більш того, сторонами не наведено жодних належних доводів задля переконання колегії суддів в успішності такої процедури у разі виникнення необхідності в її застосуванні.

При цьому, характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_5 , не спростовують можливих ризиків неправомірної його поведінки.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_5 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_5 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Висунення ОСОБА_6 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких йому інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого ОСОБА_6 у разі застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_6 , перебування його у шлюбі, наявність на утриманні малолітньої дитини, постійного місця проживання, посередньої характеристики з місця утримання, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

Також колегія суддів при вирішенні клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 бере до уваги, що жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала. Наявність житла у ОСОБА_6 в м. Києві, сама по собі не може бути підставою для висновку, що останній не буде порушувати процесуальні обов`язки, а його поведінка буде належною.

Крім того, суд звертає свою увагу і на той факт, що у своїх запереченнях адвокат ОСОБА_9 посилається на практику Європейського суду і вказує на недопустимість обґрунтування продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посиланням на тяжкість обвинувачення. Разом з тим, згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства. Водночас, колегія суддів наголошує, що при винесенні рішення не спирається виключно на тяжкість обвинувачення, проте оцінює всі доводи сторін та докази якими вони ці доводи обґрунтовують в сукупності, де тяжкість обвинувачення є лише одним з факторів, що беруться до уваги.

Враховуючи вказані факти, суд справедливо доходить до висновку, що зміна запобіжного заходу ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт, не лише не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілих.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом також враховуються вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, відомості щодо соціальних та сімейних зв`язків.

Об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в умовах тримання під вартою - відсутні.

При цьому щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 про незабезпечення йому належної медичної допомоги в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» суд нагадує, що питання щодо наявності чи відсутності таких обставин є предметом постійного контролю з боку суду в рамках даного провадження, при цьому кожного разу судом наголошується на тому, що право обвинуваченого ОСОБА_5 , на належну медичну допомогу в жодному разі не ставиться під сумнів колегією суддів і так само не може ставитись під сумнів іншими учасниками кримінального провадження, більш того, з метою дотримання такого права, як вже неодноразово зазначалось колегією суддів раніше - суд готовий сприяти усіма можливими способами забезпеченню обвинуваченим повної, своєчасної та необхідної медичної допомоги в межах своїх повноважень, визначених чинним КПК України.

Таким чином необхідність надання ОСОБА_5 , необхідної спеціалізованої медичної допомоги чи додаткового медичного обстеження поза межами медичної частини Київського СІЗО, не унеможливлює утримання обвинуваченого під вартою, натомість зобов`язує адміністрацію Державної установи «Київській слідчий ізолятор» забезпечити ув?язненому ОСОБА_5 , належне медичне обслуговування та надання медичної допомоги у обсязі, необхідному для дотримання прав останнього, гарантованих статтею 49 Конституції України та статтею 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне зобов?язати начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», іншої установи попереднього ув?язнення за місцем утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно забезпечити додержання права ОСОБА_5 , на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження кожного з зазначених осіб, та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу, у зв?язку із чим надає свою згоду на етапування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно призначень лікаря. Про вжиті заходи повідомити суд.

При цьому, суд наголошує, що питання щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 вже неодноразово перевірялось судом під час розгляду даного кримінального провадження та є предметом постійної уваги з боку суду.

Так, судом неодноразово направлялись відповідні запити до ДУ «Київський слідчий ізолятор» та філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області, в яких судом вимагалось провести обвинуваченому ОСОБА_5 належне медичне обстеження та, у випадку потреби, надати йому необхідну медичну допомогу. Більш того, в рамках вказаного кримінального провадження уповноважені особи ДУ «Київський слідчий ізолятор» та філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області зобов`язувались вжити відповідні дії ухвалами суду.

У відповідь на такі вимоги суду, від філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області 18.07.2022 року надійшов лист про те, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 розцінюється як задовільний. Стаціонарного лікування як в умовах Київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України він не потребує. За станом здоров`я може брати участь в судових засіданнях без обмежень. При цьому, аналогічні відомості викладені і в листі завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 28.09.2022 року № 945-КММЧ/КИ-22

Водночас 17.11.2022 року, до суду надійшов лист завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 14.11.2022 року № 1186-КММЧ/КИ-22 з якого вбачається, що обвинувачений були повторно обстежені, і за наслідками такого обстеження уповноважений лікар вказує, що стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 розцінюється як задовільний. Стаціонарного лікування як в умовах Київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України він не потребує.

Суд зазначає, що немає підстав піддавати сумніву якість чи повноту висновків уповноважених осіб філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області, зокрема і з огляду на те, що саме філія ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області» забезпечує постійне надання медичної допомоги особам, які утримуються в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та здійснює контроль за їх здоров`ям, а тому фахівці філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області» знаходяться у кращому становищі, щоб надавати оцінку стану здоров`я, чи призначати лікування обвинуваченому ОСОБА_5 , а докази чи аргументи, що вони діяли недобросовісно, відсутні (див., mutatis mutandis, рішення у справах «Гук проти України» [Комітет] (Guk v. Ukraine) [Committee], заява № 16995/05, пункт 72, від 08 грудня 2016 року, «Комаров проти України» [Комітет] (Komarov v. Ukraine) [Committee], заява № 4772/06, пункт 117, від 19 січня 2017 року, та «Садков проти України» (Sadkov v. Ukraine), заява № 21987/05, пункт 85, від 06 липня 2017 року).

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 через ненадання належної медичної допомоги в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», оскільки такі доводи є необґрунтованими.

Відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд при вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, враховує фактичні обставини кримінальних правопорушень, інкримінованих кожному з обвинувачених, поєднаних із насильством та погрозою застосування насильства, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України щодо високого ступеню ризику ухилення обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного, від суду з урахуванням в тому числі даних про особу кожного обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні для обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного.

Водночас, з урахуванням доводів захисника ОСОБА_9 , відомостей, отриманих в ході судового розгляду щодо того, що обвинувачений ОСОБА_6 , вже тривалий час ймовірно має певні проблеми зі здоров`ям, однак із застереженнями щодо того, що колегія суддів позбавлена можливості переконатись достатньою мірою у актуальності та серйозності раніше виявлених проблем, через ставлення самого обвинуваченого до пропонуємого йому уповноваженими особами медичного обстеження, тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, неспростованих прокурором доводів захисника щодо поведінки обвинуваченого на стадії досудового розслідування, та його поведінки на стадії судового розгляду, приходить до наступних висновків.

Суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, суд вважає за потрібне роз`яснити учасникам провадження, що передбачена ч.4 ст.183 КПК України можливість при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначити розмір застави у кримінальному провадженні є правом, а не обов`язком судді.

Згідно п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.63 рішення у справі «Доронін проти України» від 19 лютого 2009 року), при обранні чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у справах навіть про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

У будь-якому випадку зі структури ст. 5 Конвенції в цілому, та її п. 3, зокрема, слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (зокрема, п. 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007 р., заява № 42440/06, та п. 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009 р., заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого.

У свою чергу, суд враховує дані про особу обвинуваченого, раніше надані суду медичні документи щодо стану його здоров`я, наявність сім`ї, зокрема малолітнього сина та батьків похилого віку на утриманні, що свідчить про наявність соціальних зв`язків у обвинуваченого, наявність постійного місця проживання, термін, протягом якого останній утримується під вартою.

З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку про можливість визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави відповідно до положень ч.3 ст. 183 КПК України.

Так, відповідно до ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави що щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину може становити від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В контексті цього питання судом враховується ґрунтовність ризиків, на які вказує прокурор, при цьому судом також береться до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні сукупності тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років із конфіскацією майна, яка може бути призначена останньому у разі доведення його винуватості, пов`язаного із застосуванням насильства щодо потерпілого та погроз застосування насильства щодо близьких родичів потерпілого, і таке насильство, відповідно до формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті вчинено у складі злочинної організації, що ще більше підвищує негативні наслідки такого кримінального правопорушення для суспільства.

Так, аналізуючи рішення ЄСПЛ, зокрема «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010 суд приходить до висновку, що хоча, у відповідності до положень Конвенції розмір застави повинен оцінюватися, як правило, з огляду на особу обвинуваченого і його майновий стан, за певних обставин не буде безпідставним врахування також і завданої шкоди, відповідальність за яку покладається на обвинуваченого - при цьому такий підхід був визнаний Європейським судом з прав людини таким, що не суперечить пункту 3 статті 5 Конвенції.

Визначаючи відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, суд з урахуванням фактичних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_6 слід визначити розмір застави у виді 1000 розмірів прожиткових мінімумів, що складає 2 684 000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі), враховуючи, що зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі сплати його, ОСОБА_6 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права обвинуваченого, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_6 суд не вбачає.

Разом з тим, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Разом з тим, суд на даній стадії вважає недоречними доводи захисника ОСОБА_9 про відсутність доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Так, у контексті порушеного питання слід зазначити, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , та продовженні строку дії цього запобіжного заходу, судом враховувалось, що перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування та у клопотанні прокурора про долучення матеріалів, свідчить про їх вагомість, більш детальну оцінку цим доказам суд зможе надати на відповідній стадії судового розгляду, під час вивчення їх змісту та подальшого аналізу.

Строк дії ухвали слід встановити до 06 жовтня 2023 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора - задовольнити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 06 жовтня 2023 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 06 жовтня 2023 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 06 жовтня 2023 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 684 000 (два мільйони шістсот вісімдесят чотири тисячі) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави:

Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві,

,

МФО: 820172,

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ,

р/р: № UA1012089,

призначення платежу: застава за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року по справі №761/350/22.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

Зобов?язати начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», іншої установи попереднього ув?язнення за місцем утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно забезпечити додержання права ОСОБА_5 , на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження кожного з зазначених осіб, та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу, у зв?язку із чим надає свою згоду на етапування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно призначень лікаря. Про вжиті заходи повідомити суд.

Копію ухвали направити для виконання до Державної Установи «Київський слідчий ізолятор», філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, обвинуваченими, їх захисниками.

Повний текст ухвали оголосити 11 серпня 2023 року об 11 год. 10 хв.

Судді: