Категорія: ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_8 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , з доповненнями та прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 , на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_11

за участю сторони захисту - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0006694, внесеному до ЄРДР 11.07.2018 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Антоніни, Красилівського району Хмельницької області, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого, -

який визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією частини майна, яке є власністю обвинуваченого.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 25.06.2020 року, зарахувавши відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк покарання попереднє ув`язнення, починаючи з 27.03.2019 року (дати затримання) по 24.06.2020 року, включно, з розрахунку день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_13 - 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

ОСОБА_9 визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та виправданий згідно із п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном (у розбої), поєднаного із заподіянням тяжких тілесний ушкоджень.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

10.07.2018 року приблизно о 23 год. ОСОБА_9 знаходився за адресою: м. Київ, вул. Цілинна, 2А, де у проміжок часу з 23 год. до 01 год. розпивав спиртні напої із потерпілим ОСОБА_13 , який є охоронцем недобудови за вищевказаною адресою. Після розпиття спиртних напоїв із ОСОБА_13 , ОСОБА_9 направився відпочивати на перший поверх недобудови, а потерпілий, у свою чергу, залишився відпочивати у будці охорони на зазначеній території.

Надалі, приблизно о 03 год. 11.07.2018 року, у ОСОБА_9 виник злочинний намір вчинити розбійний напад на ОСОБА_13 з метою заволодіння його грошовими коштами.

Після чого ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, зайшов до приміщення будки охорони, де спав ОСОБА_13 , та вчинив на нього напад, а саме наніс йому численні удари по голові та тулубу невстановленим досудовим розслідуванням предметом. Від цих ударів потерпілий ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з вогнищами крововиливу в лобно-тім`яних ділянках, забиті рани голови, внаслідок чого втратив на певний проміжок часу свідомість.

У подальшому заволодівши гаманцем потерпілого, в якому були гроші у сумі 7 500 гривень, ОСОБА_9 залишив приміщення будки охорони і втік.

Водночас органом досудового слідства ОСОБА_9 висунуто обвинувачення у закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з корисливих мотивів.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, місцевий суд зазначив про те, що обвинувачений вчинив саме розбійний напад на потерпілого, маючи намір заволодіти його майном, що і було зроблено, при цьому застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, що повністю охоплюється диспозицією ч. 4 ст. 187 КК України, а тому не потребує додаткової кваліфікації.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись з ухваленим місцевим судом вироком адвокат ОСОБА_8 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , та прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , у поданій апеляційній скарзі з доповненнями просить: скасувати обвинувальний вирок відносно ОСОБА_9 , ухвалений Голосіївським районним судом м. Києва 25 червня 2020 року в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, призначення покарання, конфіскації частини майна, задоволення цивільного позову потерпілого, стягнення витрат на залучення експерта та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 невинуватим та виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , було вчинено останнім. Запобіжний захід, обраний ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, скасувати та звільнити його негайно після проголошення виправдувального вироку.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує на те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а судовий розгляд справи проведено неповно, однобічно й з обвинувальним ухилом.

Разом з цим апелянт посилається на те, що суд першої інстанції:

- упереджено поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_9 , які є незмінними, послідовними та правдивими, а також відповідають фактичним обставинам справи й узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. Водночас надав поверхневу оцінку вказаним показанням обвинуваченого у частині припущення щодо причетності свідка ОСОБА_14 до розбійного нападу на потерпілого, оскільки такі припущення підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами;

- належним чином не дослідив показання свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_13 і не співставив ці показання з фактичними обставинами справи;

- не врахував те, що упродовж дня, 10.07.2018 року, до зустрічі з обвинуваченим, потерпілий ОСОБА_13 у своєму робочому будівельному вагончику неодноразово зустрічався зі своїми знайомими та вживав спиртні напої, а тому, на думку апелянта, з огляду на ці обставини орган досудового розслідування не скопіював та не дослідив весь відеозапис із камер відеоспостереження;

- встановив розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за відсутності об`єктивних і допустимих доказів;

- у своєму рішенні послався на дані протоколу огляду місця події від 11.07.2018 року, згідно з яким у ході проведення даної слідчої дії не виявлено та не вилучено сліди та предмети, що підтверджують вчинення кримінального правопорушення саме обвинуваченим ОСОБА_9 ;

- поклав в основу вироку постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 11.07.2018 року, зокрема DVD-R диску із відеозаписом з камер спостереження з супермаркету «ФОРА», який є недопустимим доказом з огляду на неповність і фрагментарність його формування та порушення порядку збирання цього доказу. Окрім того, вказаний доказ не відкривався обвинуваченому у порядку ст. 290 КПК України;

- залишив поза увагою те, що висновок судово-медичної експертизи №042-1212-2019 є також недопустимим доказом у справі, оскільки клопотання про проведення вказаної експертизи та ухвала слідчого судді були винесені у той період, коли досудове розслідування було зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України;

- не встановив порушення вимог ст. 228 КПК України при пред`явленні потерпілому ОСОБА_13 особи для впізнання за фотознімками;

- не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, позитивно характеризується за місцем реєстрації, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх доньок, батька, який є інвалідом, і мати, яка є пенсіонером, у зв`язку з чим потребують його допомоги;

- не зважив на те, що органом досудового розслідування не дотримано вимог ст.ст. 280, 281, 282 КПК України.

Додатково звертає увагу і на те, що звіт головного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Голосіївського РУГУ ДСНС України у м. Києві не доводить факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 пожежі, а посилання на ймовірну причину пожежі є неоднозначним та неконкретним.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі просить: вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 - у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості - скасувати повністю. Ухвалити новий вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України. Згідно з вироком визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - 10 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України - 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що виправдовуючи ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, місцевий суд безпідставно не взяв до уваги та відкинув докази сторони обвинувачення, якими доводиться винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також наголошує на тому, що наявність в обвинуваченого ОСОБА_9 саме умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_13 підтверджується численною кількістю ударів каменем у голову, а також підпалом, яким обвинувачений намагався знищити сліди, які б свідчили про його причетність до вказаного кримінального правопорушення.

Крім того, додає, що судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав, заподіяної шкоди не відшкодував та не вибачився перед потерпілим.

Заперечення на подану апеляційну скаргу

Адвокат ОСОБА_8 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 , в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора у повному обсязі.

Дані апеляційні скарги були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції. Зокрема, ухвалою Київського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України залишено без змін.

Не погодившись із ухвалою апеляційного суду адвокат ОСОБА_12 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року вказану касаційну скаргу задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного суду від 1 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обрано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 11 вересня 2021 року.

Вказана постанова Верховного Суду мотивована тим, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишились доводи апеляційної скарги сторони захисту про необхідність визнання окремих доказів недопустимими, а саме: висновку судово-медичного експерта №042-1212-2019 та відеозапису з камер відеоспостереження з супермаркету. Крім того, посилання сторони захисту на порушення статей 40, 103 КПК України у частині порушення порядку збирання доказів є обґрунтованими з огляду на відсутність фіксації процесуальних дій, доручень слідчих (розшукових) дій оперативним підрозділам на отримання відеозаписів з камер відеоспостереження супермаркету.

Позиції учасників апеляційного провадження

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, а також заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; пояснення прокурора ОСОБА_11 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника і прокурора та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду - без змін; повторно дослідивши докази; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

За ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Зокрема суд на підтвердження свої висновків послався на наступні джерела доказів:

- показання потерпілого ОСОБА_13 , який в своїх свідченнях відмітив, що ОСОБА_9. прийшов у вагончик з бруківкою, якою бив його по обличчю. Він спав, а коли повернувся від ударів, побачив, що це ОСОБА_9 . Прийшов до свідомості, коли почало пекти вогнем руки, вийшов з вагончика, пішов до магазину, там були люди. Відмічає, що мав місце підпал, щоб замести сліди злочину та його вбити. Коли писав заяву про злочин, був у тяжкому стані. Бачив, що його побив ОСОБА_9. , якого впізнав по статурі та одягу, обличчя чітко не бачив. Він робив спроби від нього відмахуватися. Його паспорт був у рюкзаку у кімнаті, ключ від якої він дав ОСОБА_9 , щоб той там переночував. Пізніше обгорілий паспорт приніс йому начальник дільниці, тобто вважає, що його у вагончик міг принести лише ОСОБА_9 . Кому першому сказав, що його побив ОСОБА_9. не пригадує. З начальником дільниці спілкувався в лікарні. Спочатку були сумніви щодо ОСОБА_9 , однак коли принесли обгорілий паспорт, сумніви зникли. Чітко стверджує, що його побив та забрав гроші саме ОСОБА_9 . На даний час йому встановлено пожиттєво інвалідність 3 групи, проблеми з здоров`ям продовжуються;

- показання свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що обвинуваченого та потерпілого знає, однак спільно в той день не бачив. 11.07.2018 року пізно вночі перебував вдома, йому зателефонували з магазину «Фора» та повідомили, що горить вагончик на будівництві, де він був прорабом. Коли прибув, побачив лікарів, побитого та в крові ОСОБА_13 , який був при пам`яті. Запитав, що сталося, той каже, що ОСОБА_9 побив. Він через два дні прийшов до нього в лікарню і ОСОБА_13 розповів, що прийшов ОСОБА_9 , взяли горілки, випивали. Пізніше провів ОСОБА_9 до себе в кімнату, а сам повернувся до будки охорони. Прокинувся від того, що його хтось б`є по голові. Казав, що це був ОСОБА_9 , якого впізнав чи то по голосу чи побачив, уже не пригадує. ОСОБА_9 працював у них на будівництві, де він був прорабом, протягом 4 місяців. У потерпілого ОСОБА_13 було орієнтовно 7 тисяч гривень заробітної плати, яку він в той день йому видавав і потерпілий сказав, що ОСОБА_9. їх забрав. Зі слів потерпілого, ОСОБА_9. бив його по голові бруківкою. Він також переглядав запис з відео, на якому бачив ОСОБА_9 , який був у футболці та мав рюкзак. Бачив на відео, як ОСОБА_9. заходив у вагончик з потерпілим і разом виходили, після чого ОСОБА_13 повернувся. Потерпілий чітко стверджував, що його побив та забрав гроші саме ОСОБА_9 . Уже після огляду вагончика поліцією, він знайшов у ньому обгорілий паспорт потерпілого та телефон, а також обгорілий кусок бруківки, який був єдиний у вагончику. Пізніше обгорілий паспорт передав дружині потерпілого;

- показання свідка ОСОБА_27 , яка повідомила, що працювала касиром у пункті обміну валюти, який розміщений у магазину «Фора», в ніч на з 10 на 11.07.2018 року була нічна зміна. Відчули запах горілого. В магазин зайшов чоловік в крові, викликали швидку. Чоловік в крові сів на сходинки, вона дала йому води, а він сказав, що хтось бив його цеглиною по голові, однак знає хто це зробив. Казав, що з кимось вживав спиртне, і той, з ким пив, спочатку ніби вимагав у нього гроші, а потім його побив цеглиною, та забрав заробітну плату. Відмічає, що у потерпілого уся голова була побита;

- показання свідка ОСОБА_28 , який повідомив, що працював адміністратором у магазині «Фора» та в ніч на 11.07.2018 року перебував у службовому приміщенні. Помітив, що горить дерев`яний вагончик, що поряд з магазином. Викликав пожежників. На сходинках біля центрального входу сидів чоловік, у якого була побита голова та в крові, з ним не спілкувався. Через певний час прибула поліція;

- висновок судово-медичного експерта № 042-1212-2019, в якому зазначено, що дані медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 11.07.2018 року о 03.38 год. у ОСОБА_13 мала місце відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, субдуральної гематоми лобно-скроневої області справа з міхурцями повітря в паренхімі справа, субдуральних нашарувань над лобно-скроневою областю зліва, субарахноїдального крововиливу, переломів правої лобної, скроневої кісток, лівої лобної кістки, переломів передньої та латеральної стінок правої верхньощелепної пазухи, обох вилицевих кісток, медіальної стінки правої верхньощелепної пазухи, латеральної стінки лівої орбіти, перелому носових кісток зі зміщенням уламків, крововиливів в обидві гайморові, клиновидну пазухи, комірки решітчастого лабіринту, підшкірної гематоми м`яких тканин голови з міхурцями повітря в тканинах, численних забійних ран волосистої частини голови (встановити кількість ран за наявною медичною документацією не є можливим), пара орбітальних гематом з двох сторін. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони численною травмуючою дією тупого(их) предмета(ів), характерні особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний в ухвалі, тобто, 11.07.2018;

- протокол впізнання з участю потерпілого ОСОБА_13 , в якому відображено, що серед інших осіб, потерпілий впізнав саме особу, яким є ОСОБА_9 , який його побив та забрав гроші;

- відеозаписи з камер відеоспостереження супермаркету «Фора», розміщених на «ДВД-Р» диску, який визнаний речовим доказом, на яких, в часових інтервалах, які збігаються з показаннями потерпілого та свідків, чітко видно обвинуваченого та потерпілого в період придбання у магазині спиртного; заходження обвинуваченого та потерпілого у вагончик; заходження потерпілого в магазин уже з тілесними пошкодженнями та слідами крові на обличчі і одязі; особу, одягом схожим на одяг обвинуваченого (зокрема шорти та взуття), з рюкзаком на спині, який намагається зайти у вагончик та через певний час тікає, після чого виникає пожежа та інше.

При вирішенні питання про достатність доказів, установлених під час змагального судового розгляду, для визнання особи винуватою суди мають керуватися приписами частин 2 та 4 ст. 17 КПК, згідно з якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Така позиція узгоджується з приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом повинно бути доведено всі обставини, які в силу ст. 91 КПК України належать до предмета доказування та мають правове значення для правильної кваліфікації діяння.

Вирішення таких питань має бути здійснено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення та захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, було спростовано фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, про стандарт доказування "поза розумним сумнівом" неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час і спосіб вчинення кримінального правопорушення, його наслідки.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що суд першої інстанції упереджено поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_9 , які є незмінними, послідовними та правдивими, а також відповідають фактичним обставинам справи й узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. Водночас надав поверхневу оцінку вказаним показанням обвинуваченого у частині припущення щодо причетності свідка ОСОБА_14 до розбійного нападу на потерпілого, оскільки такі припущення підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, є надуманими, неконкретними та висунутими ним з метою уникнення покарання. Перевіркою матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження органом досудового слідства й судом обставин, що могли мати значення для справи. Разом з тим. у вироку прямо зазначено, що незважаючи на позицію обвинуваченого щодо заперечення своєї вини, суд вважає, що стороною обвинувачення надано достатньо належних, допустимих та безсумнівно переконливих доказів, що підтверджують винність обвинуваченого у вчинені злочину поза розумним сумнівом.

Щодо посилання адвоката на недопустимість доказів, а саме речових доказів від 11.07.2018 року, зокрема DVD-R диску із відеозаписом з камер спостереження з супермаркету «ФОРА», який є недопустимим доказом з огляду на неповність і фрагментарність його формування та порушення порядку збирання цього доказу, а також те, що вказаний доказ не відкривався обвинуваченому у порядку ст. 290 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій його було надано. Сторона кримінального провадження, якій надано речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ може бути надано стороні кримінального провадження добровільно або на підставі судового рішення. Тому, як вбачається з постанови старшого слідчого ОСОБА_29 від 11.07.2018 року, від супермаркету "Фора" було отримано фрагменти відеозапису з камер відеоспостереження, а тому не було необхідності звертатися з відповідним клопотанням до слідчого судді для отримання копії запису, що не суперечить вимогам КПК України.

Разом з тим, щодо вказівок захисника на фрагментарність відеозапису, слід зазначити, що до матеріалів справи долучалось відео саме за той період часу, в який було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України. Крім того, зокрема і сам адвокат під час дослідження доказів у апеляційному суді, у процесі перегляду відеозапису з камер спостереження з супермаркету «ФОРА» вказував конкретні хвилини та секунди, які слід переглянути, тобто про фрагментарний перегляд даного доказу просив сам захисник обвинуваченого.

Окрім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 11 липня 2018 року було визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0006694 диск "DVD-R" марки "Axent" на якому містяться файли з відеозаписом від супермаркету "ФОРА" та долучено даний диск до матеріалів кримінального провадження. Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ознайомилися з усіма матеріалами досудового розслідування, в тому числі і наявним в матеріалах кримінального провадження відеозаписом з камер відеоспостереження супермаркету "Фора".

Також, колегія суддів не погоджується з доводом адвоката ОСОБА_8 про необхідність визнання недопустимим доказами висновку судово-медичного експерта №042-1212-2019, оскільки постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП м. Києва ОСОБА_29 , погодженою прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 міста Києва ОСОБА_30 від 25 жовтня 2018 року досудове розслідування за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК зупинено. Однак, 31 жовтня 2018 року слідчим суддею ухвалено задовольнити клопотання ст. слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП м. Києва ОСОБА_29 про призначення судово-медичної експертизи у даному кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 280 КПК України, після зупинення досудового розслідування проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім тих, які спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного. Разом з тим, згідно ст. 282 КПК України зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, постанова ст. слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП м. Києва ОСОБА_29 про відновлення досудового розслідування була постановлена 27 березня 2019 року. А судово-медична експертиза була почата 01 липня 2019 року та закінчена - 09 липня 2019 року, тобто після відновлення досудового розслідування. Отже, всі слідчі розшукові дії, зокрема судово-медична експертиза, проведена в межах досудового розслідування.

Посилання адвоката на ненадання належної оцінки даним про особу обвинуваченого, також не беруться судом до уваги, так як у вироку суду першої інстанції чітко зазначено, що судом при винесенні вироку враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.Зокрема і обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей та батька, який має інвалідність першої групи.

Інші доводи апеляційної скарги сторони захисту не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не є визначними для скасування вироку суду.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про наявність у ОСОБА_9 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_13 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.

Так, як вірно зазначено у вироку суду першої інстанції з формулювання обвинувачення вбачається, що по суті в ньому лише відображено склад злочину (зокрема, об`єктивну та суб`єктивну сторони) вчинення обвинуваченим саме розбійного нападу. Тобто, сам напад, з метою заволодіння чужим майном, нанесення тяжких тілесних ушкоджень, заволодіння чужим майном.

Відтак, обвинувачений вчинив саме розбійний напад на потерпілого, маючи намір заволодіти його майном, що і було зроблено, при цьому застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, що повністю охоплюється диспозицією ч. 4 ст. 187 КК України, і додаткової кваліфікації не потребує.

Крім того, у формулюванні обвинувачення взагалі не вказано які саме дії обвинуваченого ОСОБА_9 свідчать про вчинення ним замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів, одночасно з вчиненням розбою, а також не зазначено про підпал як спосіб вбивства.

Таким чином, з огляду на наведене та з урахуванням положень кримінального закону колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187, та визнанні невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Місцевий суд у ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , ретельно перевірив та дослідив матеріали провадження, а також належним чином обґрунтував рішення з наведенням докладних мотивів. Отже, вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

При цьому, призначене ОСОБА_9 судом першої інстанції покарання, цілком відповідає меті та загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. ст. 50, 65 КПК України.

Так, враховуючи викладене, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, апеляційні скарги адвоката та прокурора необхідно залишити без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 , який діє у захист прав та інтересів обвинуваченого ОСОБА_9 , з доповненнями, прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 , - залишити без змін.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0006694, внесеному 11.07.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4