Справа № 638/7832/23
Провадження №1-кп/638/1483/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження кримінальне провадження №0000466 від 17.06.2023 року стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноград Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в умовах ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)», раніше судимого:

-03.07.2012р. Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України до 2 років обмеження волі, звільнений від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

-27.07.2012р. Красноградським районним судом Харківської області за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України до 4 років обмеження волі, звільнений від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки; Ухвалою Красноградським районним судом Харківської області від 28.10.2013 року звільнення від відбування покарання з випробуванням за даним вироком скасувано та засудженого направлено для відбування призначеного покарання;

-19.04.2016р. Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі;

-24.06.2016р. Красноградським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; постановою Харківського апеляційного суду від 20.02.2020 на підставі ст.81 КК України звільнений умовно- достроково на невідбуту частину покарання строком 9 місяців 6 днів;

-24.01.2022р. Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-24.06.2022 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

встановив:

Засуджений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.08.2022 відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)» згідно вироку Красноградського районного суду Харківської області від 24.06.2022 за яким йому призначене покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання призначеного за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 24.01.2022, якому остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі. Також у цій Установі відбуває покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджений 20.07.2022 вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, якому на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 24.03.2020 та остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Близько 16 години 16.06.2023 засуджений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився в харчовій кімнаті відділення соціально-психологічної служби №10 ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)», де у нього виник раптовий конфлікт з засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після якого у засудженого ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин з засудженим ОСОБА_4 , виник умисел направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Після вказаного конфлікту засуджений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , використовуючи незначний привід, усвідомлюючи протиправність своїх дій, запропонував засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройти з ним до речової кімнати відділення СПС №10 установи поспілкуватись, де діючи умисно, переслідуючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя засудженому ОСОБА_4 , заподіявши згідно з висновком судово-медичної експертизи № 09-870/2023 від 19.06.2023 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на тлі розлитого синця-гематоми, з урахуванням крововиливу в білкову оболонку правого ока, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю до 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч.2 ст.302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_3 подав заяву про роз`яснення йому вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_3 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_5 ..

Потерпілим ОСОБА_4 також надано заяву про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч.3 ст.382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 своєї винуватості, приходить до висновку, що він вчинив кримінальне правопорушення-проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь важкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченим, дані про його особу.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, останній раз 24.06.2022 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі, відбуває покарання в умовах ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25),» не одружений, на профілактичному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем відбування покарання характеризується негативно.

Обставиною, яка у відповідності до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставини, які у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення проступку, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання у виді одного року обмеження волі, не вбачаючи підстав для можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання чи призначення іншого виду чи розміру покарання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Крім того, встановлено, що вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24.06.2022 року ОСОБА_3 призначене покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання призначеного за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 24.01.2022, якому остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 3 років 8 місяців позбавлення волі.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

За правилами ч.1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Отже призначене цим вироком покарання ОСОБА_3 у виді двох років обмеження волі слід перевести у більш суворий вид покарання - позбавлення волі, виходячи із того, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, що становить один рік позбавлення волі.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення в період відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24.06.2022 року, суд дійшов висновку при призначенні остаточного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24.06.2022 року.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Красноградського районного суду Харківської області від 24.06.2022 року, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, та із застосуванням положень ст.72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідає 2 (два) дня обмеження волі, остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у виді 2 (двох) років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому по вказаному кримінальному провадженню не застосовувався.

Строк відбування покарання рахувати з 21.07.2023 року.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений. Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, однак відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1