Справа № 541/938/23
№ провадження 1-кп/541/138/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника цивільного відповідача ТОВ «ЛАН-Н» - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000941 від 14.11.2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рибальське Миргородського району Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не працює, одружений, є особою з інвалідністю 1-ої групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

В с т а н о в и в :

14 листопада 2022 року, близько 15 години, водій автомобіля марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , рухаючись по автодорозі сполученням Миргород - Хорол, з м. Миргорода в напрямку до с. Гаркушенці Миргородського району Полтавської області, проявивши не уважність, з власної необережності, порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому вказано: п.12.1. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», не врахував дорожні умови, щоб мати змогу повністю контролювати свій рух, та допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля в задню частину велосипеда під керуванням ОСОБА_4 , яка рухалася в попутному напрямку руху, тримаючись ближче до правого краю проїзної частини дороги та не змінювала свій напрямок руху.

У результаті ДТП ОСОБА_4 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №71 від 20.01.2023, отримала наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом обох кісток нижньої третини

лівої гомілки зі зміщенням, закритий перелом 2-6 ребер зліва, закритий перелом лонної та сідничної кісток, забійно-рвані рани промежини та лівої підколінної ділянки, «забійне садно спини», які могли утворитися від дії твердих предметів, також, можливо, при дорожньо-транспортній пригоді, по давності можуть відповідати даті та обставинам, та по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як спричинивші тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Відповідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ- 19/117-23/2511-ІТ від 17.02.2023, в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути вказаної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що він має водійський стаж з 1975 року, в той день він їхав на автомобілі КАМАЗ-55102, номер НОМЕР_1 , їхав вже пустий, оскільки вигрузився на «комбікормовому». Була світла пора дня, світило сонце, сухо, туману не було. Він їхав по проїзній частині дороги по своїй смузі, напрямок не змінював, ніяких перешкод не було. Потерпілу він взагалі не побачив, почув хлопок, потім бачив обірваний обдуватель. Просив призначити покарання на розсуд суду, свою провину він визнає, він нікуди не тікав, одразу викликав поліцію та «швидку».

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що в той день близько 15 год. вона їхала на велосипеді з роботи з Миргорода в сторону Гаркушинці, їхала по краю ближче до обочини. Було тепло, світило сонце, дорога була суха. Напрямку руху вона не змінювала. По дорозі їхали машини з Гаркушинці, з ОСОБА_10 . Далі вона нічого не пам`ятає, прийшла до тями вже в лікарні. Покарання обвинуваченому просила призначити на розсуд суду.

Крім того, потерпілою подано цивільний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Н», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки. Свій позов обґрунтувала тим, що власником транспортного засобу КАМАЗ моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений на момент ДТП, було ТОВ «Лан» Хорольського МККДП. 13.06.2018р. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Лан» Хорольського МККДП і його назву змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Лан-Н». На 14 листопада 2022р. ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Лан-Н», працюючи водієм, і виконував наряд по перевезенню сої з с. Вовнянка до м. Миргород зазначеним автомобілем, що належав ТОВ «Лан-Н», та згідно Полісу №АТ/2251415 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.05.2022р. застрахував свою відповідальність у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Строк дії поліса до 21.05.2023р., страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 260000 грн., заподіяну майну 130000 грн. Просила стягнути на її користь з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 38231 грн. та моральної шкоди в розмірі 1911,55 грн., а також стягнути з ТОВ «Лан-Н» моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

В подальшому представником потерпілої адвокатом ОСОБА_5 подано заяву про відмову потерпілої ОСОБА_4 від частини позовних вимог щодо стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» шкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 38231 грн. та моральної шкоди в розмірі 1911,55 грн., обґрунтовуючи досудовим врегулюванням спору з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

В судовому засіданні потерпіла свій позов в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «Лан-Н» підтримала та пояснила, що в результаті ДТП їй спричинена моральна шкода, яка полягає в фізичному болі та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я у вигляді страждань від тривалого лікування, до сьогодні є непрацездатною, зазнала негативні зміни в житті: пересувається виключно з допомогою ходунків. Виникла насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, душевний біль. Відчуття страху. Просила задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Представник цивільного відповідача ТОВ «ЛАН-Н» ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив про часткове визнання товариством позову, вважав, що потерпілій завдана певна моральна шкода у зв`язку зі спричиненням тілесних ушкоджень, але разом з тим вважав, що нею не надано будь-яких доказів щодо визначення моральної шкоди, заявлена в позові сума є завищеною, не заперечував проти стягнення 30 тисяч грн. на її відшкодування. Просив вирішити позов на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Крім повного визнання своєї провини обвинуваченим, показів потерпілої, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення у повному обсязі підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами, а саме:

-протоколом проведення слідчого експерименту від 31.01.2023р. зі схемою та фототаблицею (а.с.84-87), в ході якого потерпіла ОСОБА_4 в присутності понятих повідомила про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14 листопада 2022 року близько 15 год. на автодорозі Миргород-Хорол-Велика Багачка, в напрямку с. Гаркушенці;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.02.2023р. з планом-схемою та фототаблицею (а.с.88-91), в ході якого свідок ОСОБА_11 в присутності понятих повідомив про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14.11.2022р. близько 15 год. на автодорозі Миргород-Велика Багачка-Хорол;

-висновком судово-медичного експерта №71 від 20.01.2023, відповідно до якого у гр. ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закритий перелом обох кісток нижньої третини лівої гомілки зі зміщенням, закритий перелом 2-6 ребер зліва, закритий перелом лонної та сідничної кісток, забійно-рвані рани промежини та лівої підколінної ділянки, «забійне садно спини», які могли утворитися від дії твердих предметів, також, можливо, при дорожньо-транспортній пригоді, по давності утворення можуть відповідати даті та обставинам, та по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як спричинивші тривалий розлад здоров`я та не є небезпечними для життя в момент спричинення (а.с.92-93);

-висновком інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-23/2511-ІТ від 17.02.2023, відповідно до якого: 1). В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з

-

- технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. 2) В заданій дорожній обстановці водій автомобіля марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути вказаної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. 3) В заданій дорожній обстановці в діях велосипедистки ОСОБА_4 будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. 4) Технічна можливість попередити задану дорожньо-транспортну пригоду не залежала від односторонніх дій велосипедистки ОСОБА_4 , а цілком визначалася діями водія автомобіля марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 (а.с.96-99);

-висновком інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-23/272-ІТ від 27.01.2023, відповідно до якого: 1) В процесі порівняння описаних вище слідів та пошкоджень, які виявлені на автомобілі КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , та велосипеді Sprick жіночого типу, можна прийти до висновку про те, що автомобіль КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , контактував передньою правою частиною із задньою частиною велосипеда марки Sprick жіночого типу (а.с.102-105);

-висновком інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-23/2516-ІТ від 23.02.2023, відповідно до якого: 1) На момент проведення огляду робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина досліджуваного автомобіля КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані (а.с.108-116).

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_8 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України за ступенем тяжкості відносяться до нетяжкого злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання, згідно зі ст. 66 КК України судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу винного, який раніше не судимий, не працює, є особою з інвалідністю 1-ої групи, одружений, неповнолітніх дітей не має, за місцем проживання характеризується

позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, розкаявся у скоєному, а також враховуючи досудову доповідь органу пробації, тому суд вважає за необхідне призначити йому основне мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді штрафу з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання суду, остаточне покарання саме у такому розмірі буде домірним скоєному, відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті призначення покарання та особі обвинуваченого, принципу індивідуалізації покарання та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає недоцільним призначення альтернативного основного покарання у виді виправних робіт, оскільки обвинувачений на даний час не працює, у виді арешту, враховуючи особу обвинуваченого та його відношення до скоєного, та неможливим призначення покарання у виді обмеження волі, оскільки обвинувачений є особою з інвалідністю першої групи.

Правові підстави для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 69 КК України відсутні.

Щодо заявленого цивільного позову потерпілою суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 1187 ЦК України умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні цієї статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності.

Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_4 відмовилася від цивільного позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди до відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у зв`язку із досудовим врегулювання спору, підстав для неприйняття відмови від позову в цій частині судом не встановлено, тому суд вважає за можливе прийняти відмову потерпілої від цивільного позову в цій частині та з врахуванням вимог п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 38231 грн. та моральної шкоди в розмірі 1911,55 грн.

Водночас потерпілій (цивільному позивачу) ОСОБА_4 необхідно роз`яснити, що згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Цивільний позов потерпілої в частині стягнення з ТОВ «Лан-Н» моральної шкоди в сумі 300000,00 грн. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди

тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Відтак, ТОВ «Лан-Н», з яким водій ОСОБА_8 , перебував у трудових відносинах, що підтверджується листом та наказом №2-К від 06.04.2022р. (а.с.26,29) має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, які фізична особа отримала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які фізична особа отримала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї або близьких родичів, у зв`язку із знищенням або пошкодженням його майна.

Відповідно до п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт спричинення позивачу моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі або в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні позову потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «ЛАН-Н», суд приймає до уваги обсяг фізичних, а як наслідок душевних й психічних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_4 від отриманих травм, внаслідок ДТП. Остання була вимушена змінити звичний образ життя, відбувається тривале лікування, повинна докладати додаткових зусиль для відновлення свого стану здоров`я. За твердженням позивача, що також підтверджується медичними документами, перенесла сильний фізичний біль, який не пройшов і після виписки з лікарні та мало місце тривале лікування.

Наявність зазначених обставин, як кожної окремо, так і в їх сукупності вказують на достатність підстав щодо підтвердження обставин завдання потерпілій моральної шкоди, внаслідок ДТП, яка мала місце 14 листопада 2022 року.

Зважаючи на викладене, при цьому виходячи з принципів справедливості, виваженості та розумності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «ЛАН-Н», шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 50000,00грн.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта і які документально підтверджені на загальну суму 3398,04 грн., відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу врозмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Прийняти відмову потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_4 від цивільного позову в частині позовних вимог до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 38231 грн. та моральної шкоди в розмірі 1911,55 грн.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в частині позовних вимог про відшкодуванняшкоди, пов`язаної з лікуванням в розмірі 38231 грн. та моральної шкоди в розмірі 1911,55 грн. закрити у зв`язку з відмовою від позову.

Позовну заяву ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лан-Н» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-Н» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення експертиз, в сумі 3398 (три тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 04 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.11.2022р. на: автомобіль марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 є ТОВ «ЛАН» Хорольського МККДП; велосипед марки Sprick жіночого типу, власником якого є ОСОБА_4 .

Речові докази:

- автомобіль марки КАМАЗ, моделі 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , який передано TOB «ЛАН-Н» на відповідальне зберігання повернути власнику TOB «ЛАН-Н» ;

- велосипед Sprick жіночого типу, який знаходиться на майданчику тримання транспортних засобів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, розташованому в м. Миргороді по вул. Мінзаводській, 1а, Полтавської області повернути потерпілій ОСОБА_4 ;

- балоневу куртку чорного кольору з зеленими вставками, яка знаходиться в камері схову Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, розташованому в м. Миргороді по вул. Я. Усика 34, Полтавської області повернути потерпілій ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

СуддяОСОБА_1