Справа № 212/4037/22
У Х В А Л А

іменем України

03 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження, №0000491 від 01.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти продовження строку тримання його під вартою, та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , зазначив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою на сьогоднішній день, вважає не доцільним, враховуючи, що докази сторони обвинувачення дослідженні, тому просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27.07.2023 року включно.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченій, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка не має міцних соціальних зав`язків, бо не перебуває в шлюбі та не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, хоча працездатна, в силу ст.89 КК України раніше не судима.

Також, суд враховує характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченій злочину, що свідчить про суспільну небезпеку як самого діяння, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, так і особи, яка обвинувачується у його вчиненні, та тяжкість покарання, яке може бути призначено особі, в разі доведення її вини, яке за ч. 2 ст. 307 КК України передбачено у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років. Що в сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке їй інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченої строком на 60 днів.

Доводи сторони захисту про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд визнає необґрунтованими, оскільки хоча докази сторони обвинувачення вже судом досліджені, але судовий розгляд триває, а наявність ризиків того, що обвинувачена може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджуються належними доказами.

За таких підстав клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 177, 183, 314-316, 376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31 серпня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1