УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0000687 від 09.06.2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні №0000687 від 09.06.2022 року.

Вказане клопотання, обґрунтоване тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000687 від 09.06.2022 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

16.06.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження: протоколами допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом обшуку у Департаменті державних закупівель та постачання, під час якого зокрема вилучено контракт № 07-03/01 від 07.03.2022 з додатками; висновком судової балістичної експертизи № СЕ-19-22/22894-БЛ від 08.08.2022; висновком судової товарознавчої експертизи військового майна № СЕ-19-22/23646-ВМ від 22.08.2022; висновком судової військової експертизи № 28639/22-81/28658/22-81 від 28.01.2023; висновком судової економічної експерти № 11469/11470/23-72/14705-14708/23-72 від 05.05.2023.

Крім того, слідчий звертає увагу слідчого судді що, у ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, що інкримінуються ОСОБА_7 , серед яких особливо тяжкий і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду (ризик втечі).

Крім того, наявність ризику переховуватись від органу досудового розслідування, суду впливає наявність у санкції ч. 5 ст. 191 КК України покарання у вигляді конфіскації майна, як наслідок він може вжити заходи приховування майна та його відчуження, у разі визнання його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Разом з цим, ОСОБА_7 , будучи колишнім високопосадовцем, має відповідні зв`язки у органах влади та правоохоронних органах, які він може використати для переховування від органів досудового розслідування та суду.

Уважають, що наявний ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Через специфіку інкримінованих злочинів, а також його виняткову складність, на даний час ще не встановлені всі його обставини та у зв`язку з цим не витребувано (вилучено) всі необхідні речі й документи, а тому підозрюваний ОСОБА_7 , будучи колишнім заступником Міністра оборони України, має відповідні зв`язки у Міністерстві оборони України та його структурних підрозділах, може знищити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Ризик незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших учасників кримінального провадження. Обґрунтовується тим, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності, може використати зазначені можливості, навички, а також зв`язки для незаконного тиску на свідків, на інших учасників кримінального провадження шляхом їх підкупу або примушування до давання вигідних йому показань чи вчинення інших дій.

Крім того, просять враховувати встановлену кримінальним процесуальним законодавством України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

В подальшому суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин вважають ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, у вказаному кримінальному провадженні проводиться низка експертних досліджень, на висновки за результатами яких сторона обвинувачення може посилатися під час судового розгляду в обґрунтування обвинувачення.

Вказали, що ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтовується тим, що на даний час в рамках вказаного кримінального провадження досліджуються обставини можливої причетності до вказаних злочинів (ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України) інших осіб, та ймовірну причетність ОСОБА_7 до їх вчинення, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови).

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив задовольнити його у повному обсязі, зазначивши про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначених у ст. 177 КПК України, тому ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що зумовлено виконанням передбаченого ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували з приводу клопотання слідчого, вважають, що підозра не обґрунтована, ризики неправомірної поведінки відсутні. Зазначили, що ОСОБА_7 на даний час вже перебуває під запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту, в іншому кримінальному провадженні, вказані обставини виключають наявність ризиків неправомірної поведінки ОСОБА_7 , який повністю виконав обов`язки, покладені ухвалою слідчого судді про домашній арешт, зокрема - здав паспорт для виїзду за кордон, що виключає ризик втечі. Просили врахувати дані про особу ОСОБА_7 , який має незадовільний стан здоров`я, потребує лікування, має постійне місце проживання, де перебуває під домашнім арештом. Вважають достатнім та можливим запобіжним заходом, який у повній мірі забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків - не пов`язаний з триманням під вартою. Просили відмовити в задоволенні клопотання. Посилалися на майновий стан та непомірний розмір застави, вказаний в клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав думку захисників. При цьому, зазначив, що підозра не обґрунтована, відсутнє підтвердження обставин перешкоджання діяльності Збройних Сил України, закупки проводилися в умовах бойових дій.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисників, дослідивши наявні у матеріалах клопотання докази, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000687 від 09.06.2022 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України та за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

16.06.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підтверджуються наступними матеріалами кримінального провадження: протоколами допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом обшуку у Департаменті державних закупівель та постачання, під час якого зокрема вилучено контракт № 07-03/01 від 07.03.2022 з додатками; висновком судової балістичної експертизи № СЕ-19-22/22894-БЛ від 08.08.2022; висновком судової товарознавчої експертизи військового майна № СЕ-19-22/23646-ВМ від 22.08.2022; висновком судової військової експертизи № 28639/22-81/28658/22-81 від 28.01.2023; висновком судової економічної експерти № 11469/11470/23-72/14705-14708/23-72 від 05.05.2023.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, а отже в оцінці цього питання кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням сталої практики ЄСПЛ, про що прямо вказує ч. 5 ст. 9 КПК України.

Так, у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою ЄСПЛ розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав осіб.

Не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

З урахуванням письмових доказів, що додані до клопотання та досліджені в судовому засіданні, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, приходить до висновку, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є обґрунтованою, а докази, надані органом досудового розслідування, є, на даний час, досить вагомими, щоб свідчити про причетність ОСОБА_7 до кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження останній не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

У п. 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява №49684/99, від 27.09.2001, Європейський Суд з прав людини зазначив: «…Незважаючи на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції прав людини зобов`язує суди мотивувати свої рішення, його не можна тлумачити, як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент…».

Водночас, обов`язковою умовою для застосування запобіжного заходу має бути доведеність сукупності обставин, визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, яка вимагає від прокурора довести не лише наявність обґрунтованої підозри, а надати докази на підтвердження підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні та обґрунтувати недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у клопотанні.

Суд оцінює наявність ризику можливості переховування підозрюваного від суду, впливу на інших причетних осіб, як такий, що існує з високим степенем вірогідності вчинення таких дій, з огляду на додані до клопотання слідчого матеріали, при цьому враховуючи також тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, можливе покарання у вигляді конфіскації майна. Разом з цим, сторона обвинувачення обґрунтовано посилається на дані про посаду ОСОБА_7 , зв`язки, які він може використати для переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу, з огляду на обставини підозри у вчиненні дій за попередньою змовою групою осіб, розмір інкримінованої шкоди, статус службової особи.

Ризик переховування від правосуддя обумовлюється можливістю також притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Крім того, існує ризик того, що підозрюваний взмозі знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час не встановлені всі вказані обставини, досудове розслідування триває, в ході якого проводяться слідчі дії.

Встановлюючи ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик незаконного впливу існує як на початковому етапі кримінального провадження, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Як вбачається з матеріалів справи, підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він володіє даними щодо їх місцезнаходження, та іншими контактними даними, наявні достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 матиме можливість впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від наданих показань.

Слідчий суддя враховує, що покази свідків у вказаному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_7 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Також існують ризики передбачені п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обставини вчинення кримінального правопорушення на теперішній час у повному обсязі не встановлені, досудове розслідування триває.

Слідчий суддя зазначає, що кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково здійснить відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснення у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин, з урахуванням характеру вчинених кримінальних правопорушень та особи підозрюваного, який може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а саме: захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Крім того, слідчий суддя вважає доведеним прокурором те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, застава, особиста порука чи домашній арешт не є достатніми для гарантування поведінки підозрюваного, виходячи із встановлених судом ризиків, обсягу підозри, розміру завданої шкоди, тяжкості кримінального правопорушення.

Доводи захисника про недоречність тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, з огляду на те, що жоден з наведених стороною обвинувачення ризиків не доведений, оскільки до підозрюваного в іншому кримінальному провадженні застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, є безпідставними, оскільки в даному кримінальному провадженні №0000687 від 09.06.2022 року обсяг підозри суттєво більший, кримінальним правопорушенням інкримінується завдання шкоди в особливо великих розмірах, крім того, не лише наявність ризиків неправомірної поведінки, але й дані про особу підозрюваного, як службової особи, його соціальні зв`язки, матеріальний стан враховуються при обранні найсуворішого запобіжного заходу.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вік підозрюваного, майновий стан, сімейний стан, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також потенційну можливість вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому слідчий суддя вважає, що в даному випадку у межах даного кримінального провадження саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави має забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисників про те, що ОСОБА_7 вже виконує обов`язки в повному обсязі покладені на нього ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2023 про домашній арешт не приймається до уваги у даному провадженні та не свідчать про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Так, заперечення сторони захисту містять твердження про те, що ОСОБА_7 здав свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон до ДМС, що на їх думку унеможливлюють переховування, в тому числі за межі кордону України. Проте із наданої заяви захисника ОСОБА_20 убачається, що ОСОБА_7 здав лишепаспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 24.01.2013 року, термін дії якого закінчився в січні 2023 року, згідно довідки ДМС України.

При цьому з доданої до клопотання особової картки Державної Міграційної служби України щодо ОСОБА_7 , убачається, що він отримував ще один паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дата видачі - 25.07.2016 року, який дійсний до 25.07.2026 року. Проте вказаний дійсний паспорт підозрюваний не здав в межах виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2023 року. В суді обґрунтувати причини утримання при собі дійсного паспорту при одночасному твердженні про повне виконання обов`язків згідно ст. 194 КПК України ОСОБА_7 пояснити не зміг.

Такі обставини додатково свідчать про високий ризик переховування, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Слідчий суддя також враховує, що орієнтиром визначення запобіжного заходу, зокрема й розміру застави, виступає критерій його достатності, який буде виступати належним стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялася б втратити внаслідок невиконання або неналежного виконання покладених процесуальних обов`язків. Проте такий розмір не може бути непомірним.

Так, частина 4 статті 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи обсяг підозри у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, з огляду на високий ступінь встановлених ризиків, застосування застави у даному випадку також не зможе забезпечити ефективного уникнення встановлених ризиків, буде не достатнім, у зв`язку з чим застава не застосовується.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», надані медичні документи не є тому підтвердженням.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою встановити в межах терміну досудового розслідування, тобто до 16 серпня 2023 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1