Номер провадження: 11-сс/813/1165/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.06.2023 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, у кримінальному провадженні №0001094, внесеному до ЄРДР 24.06.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.362, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366, ч.3 ст.209, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.06.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт та передачу майна у кримінального провадження № 0001094 від 24.06.2020 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що відповідно до наданих прокурором матеріалів, зокрема висновків експертів за результатами проведення оціночно-земельної експертизи, ринкова вартість зазначених прокурором земельних ділянок, не перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, зазначені земельні ділянки не відповідають вимогам, передбаченим абз.7 ч.6 ст.100 КПК України. Даних, щодо вартості урожаю клопотання прокурора не містить.

Зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , вважає ухвалу слідчого судді про арешт майна незаконною та такою, яка підлягає скасуванню, оскільки:

-слідчим суддею не прийнято до уваги, що вартість земельних ділянок, які вибули із власності Цебриковської ОТГ складає понад 15 млн гривень;

-зазначені у клопотанні земельні ділянки визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні;

-на даний час виникла необхідність у збереженні цих земельних ділянок у якості речових доказів.

На підставі цього, просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та передати речові докази до АРМА.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до матеріалів клопотання в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного 24.06.2020 року до ЄРДР за №0001094 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.362, ч.2 ст.364, ч.3 ст.28 ч.2 ст.366, ч.3 ст.209, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209 КК України, щодо заволодіння групою осіб майном АТ «Укрпошта» бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , а також безпідставного виділення у власність ряду громадян земельних ділянок на території Роздільнянського району, для ведення особистого селянського господарства та ведення фермерського господарства.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, були встановлені кадастрові номери земельних ділянок, які безпідставно були виділені у власність громадянам, зокрема: :01:001:0724, :01:001:0725, :01:001:0727, :01:001:0728, :01:001:0729, :01:001:0730, :01:001:0731, :01:001:0732, :01:001:0733, :01:001:0734, :01:001:0735, :01:001:0737, :01:001:0738, :01:001:0739, :01:001:0740, :01:003:0741, :01:001:0742, :01:001:0743, :01:004:0480, :01:004:0481, :01:004:0482, :01:004:0483, :01:004:0484, :01:002:0685, :01:002:0613, :01:002:0614, :01:002:0617, :01:001:0831, :01:002:0733, :01:003:0645, :01:003:0644, :01:003:0643, :01:003:0642, :01:003:0641, :01:003:0640, :01:003:0639, :01:003:0638, :01:003:0637, :01:001:0633, :01:002:0726, :01:002:0834, :01:002:0735, :01:002:0736, :01:002:0737, :01:002:0738, :01:002:0739, :01:002:0740, :01:002:0741, :01:002:0743, :01:001:0637, :01:001:0638, :01:001:0639, :01:001:0640, :01:002:0681, :01:004:0423, :01:004:0408, :01:004:0605, :01:001:0552, :01:003:0584, :01:003:0587, :01:001:1002, :01:001:1003, :01:003:0662, :01:003:0663, :01:003:0664, :01:003:0665, :01:003:0667, :01:003:0668, :01:001:0780, :01:001:0781, :01:003:0673, :01:003:0675, :01:003:0676, :01:001:0999, :01:001:0998, :01:002:0753, :01:002:0752, :01:004:0479.

Вказані земельні ділянки були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні та слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси на них було накладено арешт шляхом заборони розпорядження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказані в клопотанні земельні ділянки та врожай сільськогосподарської культури, вирощений у 2023 році на відповідних земельних ділянках, шляхом заборони розпорядження та користування, а також про передачу зазначеного майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів, конфіскації майна як виду майбутнього покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Обґрунтовуючи необхідність у накладенні арешту на майно прокурор послався на п.4 ч.2 ст.170 КПК України, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Дійсно, згідно п.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно до положень ч.ч.1,2 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На думку суду першої інстанції і як свідчить з поданого клопотання слідчий не дотримався положень наведеної ч.2 ст.171 КПК України у повному обсязі.

Так, п.1 ч.2 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні має бути зазначена мета відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Метою накладення арешту, що було зазначено слідчим, є забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України.

При цьому забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення можливо у разі подачі цивільного позову у кримінальному провадженні відповідно до положень ст.128 КПК України.

Однак, ні у клопотанні ні у матеріалах кримінального провадження доданих до клопотання не має відомостей про заявлений цивільний позов з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

При цьому слідчий суддя вірно зазначив, що наявність цивільного позову є необхідною складовою для можливості забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні виключає можливість відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а також свідчить про безпідставність накладення арешту на майно особи.

Перевіривши оскаржену ухвалу та доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, а також приймає до уваги обставини, які були встановлені під час апеляційного розгляду.

Так, у клопотанні та доданих до нього матеріалах, відсутні данні що обґрунтовують необхідність заборони саме користування зазначеним майном, зокрема земельними ділянками, на які вже накладений арешт шляхом заборони розпорядження, у кримінальному провадженні, в рамках якого прокурор звернувся з відповідним клопотанням. Тобто, прокурором та слідчим не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування клопотання про накладення арешту на земельні ділянки в частині заборони користування.

Як вбачається з матеріалів клопотання, зазначені в клопотанні дані щодо осіб, на яких оформлені земельні ділянки, є формальними, даних, що зазначені особи є фактичними власниками ділянок, які ними користуються, клопотання не містить, як не містить будь-яких контактних даних цих осіб.

Матеріали клопотання також не містять даних щодо осіб, які безпосередньо займалися обробкою земельних ділянок, відсутні дані щодо власників зазначеного урожаю, не визначено перелік цього майна, індивідуальні ознаки, його вартість, що не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, та позбавляє можливості визначити порядок виконання ухвали, проведення конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор повідомив, що врожай сільськогосподарських культур визнаний речовим доказом, проте матеріали клопотання не містять доказів визнання майна речовим доказом, тобто, що урожай пшениці і ячменю, який знаходиться на зазначених земельних ділянках, на який просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тому не може вважатись речовим доказом. Клопотання не містить відомостей, яке саме значення для кримінального провадження має вказаний врожай сільськогосподарських культур.

Згідно до вимог абз.7 ч.6 ст.100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Відповідно до вимог ч.7 ст.100 КПК України, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до слідчого судді Вищого антикорупційного суду, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Проте, відповідно до наданих прокурором матеріалів, зокрема висновків експертів за результатами проведення оціночно-земельної експертизи, ринкова вартість зазначених прокурором земельних ділянок, не перевищує 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, зазначені земельні ділянки не відповідають вимогам, передбаченим абз.7 ч.6 ст.100 КПК України. Даних, щодо вартості урожаю клопотання прокурора не містить.

Всупереч доводів апеляційної скарги, прокурором жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та жодним чином не доведено необхідності накладення арешту, шляхом заборони користування та передачі, адже кримінальне провадження вже забезпечено ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2023, якою накладено арешт на зазначені земельні ділянки.

З огляду на що апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що під час перевірки у суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження та зазначених висновків слідчого судді не спростовують, а ухвала слідчого судді є повністю законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та нормах чинного КПК України. Одночасно доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені слідчим суддею відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407,409, 419, 422, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.06.2023 року про відмову у арешті та передачі майна в рамках кримінального провадження № 0001094 від 24.06.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4