Провадження №11-сс/801/484/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2023 року у кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2023 року за № 0001172,

якою задоволено клопотання слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 09.10.2023 включно, з визначенням розміру застави відносно :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, перебуває в цивільному шлюбі, в порядку ст.89 КК України раніше не судимого,

- який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001172, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2023, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обізнаним в тому, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3057-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, 02.08.2023 близько о 16 год. 00 хв., перебуваючи в ТРЦ «Скайпарк», що за адресою: АДРЕСА_2 та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в якому здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_10 , де помітив на торговій полиці ноутбук марки «Apple» моделі «MacBook 15 Pro».

У подальшому, ОСОБА_7 реалізовуючи свій кримінально - протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою незаконного власного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому завадити, користуючись нагодою та тим, що працівник магазину відволікся, шляхом вільного доступу з торгівельної полиці вказаного магазину, взяв ноутбук марки «Apple» моделі «MacBook 15 Pro» та помістив його собі під футболку.

Зникнувши з місця вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 75000,00 грн.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, Сумської області, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, який раніше засуджувався: 31.03.1994 - Ковпаковським районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 140, ст. 46-1 ККУ до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 46-1 ККУ відстрочено виконання вироку на 2 роки; 14.11.1997 Ковпаковським районним судом м. Суми за ст. ст. 229-8, 141, ч. 2 ст. 42 ККУ до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 21.05.2000 Буринським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 229-6 ККУ до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вина ОСОБА_7 , у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_10 від 03.08.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 04.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 07.08.2023; протоколами оглядів документів від 07.08.2023. та іншими матеріалами кримінального провадження.

У діях ОСОБА_7 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Крадіжка, в умовах воєнного стану - карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років. Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином.

Підставою застосування вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 , є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень, офіційно не працює та в зв`язку з відсутністю коштів може продовжувати вчиняти злочини;

-переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_7 , усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні;

-незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_7 , матиме можливість незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 , не має постійного місця роботи і стійких соціальних зв`язків.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

-особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

-особиста порука, оскільки в ОСОБА_7 , відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останню до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

-домашній арешт, оскільки антисоціальна поведінка ОСОБА_7 , свідчить про те, що він, перебуваючи на волі, може продовжити свою злочину діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також матиме можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого з метою створення сприятливих для себе умов.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

Враховуючи неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слідчий в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання та просив зменшити розмір застави до 40 прожиткових мінімумів.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав думку адвоката.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2023 року клопотання слідчого Слідчого відділу Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницької області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою визначено рахувати з моменту винесення ухвали суду по 09.10.2023 включно.

Одночасно визначено розмір застави у межах 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

?прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

?не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду,

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні.

Свої висновки слідчий суддя мотивував тим, що на час розгляду клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України обґрунтована, про що свідчать докази, які зібрані в кримінальному провадженні та доведені прокурором та слідчим при розгляді даного клопотання.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що ОСОБА_7 вину визнає та кається у вчиненому злочині.

Разом з тим, ОСОБА_7 не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, тому слідчий суддя вважав, що слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зокрема щодо спроби переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти власності, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий, офіційно не працює та не має постійного джерела доходу.

Крім того, слідчий суддя звернув увагу, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України було введено воєнний стан, а згодом прийняті закони, які змінили Кримінальний кодекс України (КК), посиливши кримінальну відповідальність за ряд злочинів в умовах воєнного стану. Зокрема 7 березня 2022 року Законом № 2117-IX внесено зміни до КК щодо посилення відповідальності за злочини за ст. 185, 186, 187, 189, 191 КК, вчинені в умовах воєнного стану.

Також з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розміру майнової шкоди, яка завдана потерпілому внаслідок незаконних дій підозрюваного та на момент розгляду справи не відшкодована, слідчий суддя прийшов до висновку про доцільність застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під варту та, на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України, визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а також зменшити розмір застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб враховуючи суму завданої шкоди, яка на момент подачі апеляційної скарги відшкодована.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим та немотивованим, оскільки при обрані запобіжного заходу слідчий суддя не дотримався вимог ст.184 КПК України, наявність ризиків прокурор підтвердив виключно особистими припущеннями, належним чином не вмотивувавши. Також посилання на тяжкість інкримінованого злочину є неприпустимим. Просив суд врахувати те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має місце постійного проживання, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, зокрема на його утриманні перебуває мати похилого віку та батько із важкою хворобою, потерпілий будь-яких претензій до ОСОБА_7 матеріального чи морального характеру не має.

Вважає, що суд не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України та не врахував практику Європейського суду з прав людини, застосувавши до ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та не врахував всі обставини, які відповідно до ст.178 КПК України мають значення при обранні запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та сам обвинувачений апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Клопотань про відкладення судового розгляду від учасників судового провадження не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані.

Так, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний на підставі розумної оцінки в сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування до нього такого запобіжного заходу про який йдеться у клопотанні слідчого.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні слідчого обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинами кримінального провадження.

Встановлено, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди в заподіянні якої підозрюється особа.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя суду першої інстанції, враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового слідства та/або суду, продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше неодноразово притягувався до кримінальної, ніде не працює, не має постійного джерела доходів.

Апеляційний суд погоджується, що встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини свідчать про схильність ОСОБА_7 до вчинення злочинів.

Своїми діями підозрюваний ОСОБА_7 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану переслідуючи корисливу мету легкої наживи та незаконного збагачення, проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися із доводами захисника підозрюваного, що стороною обвинувачення не доведено необхідність для обрання найбільш суворого запобіжного заходу для запобігання зазначеним слідчим у клопотанні ризикам, оскільки вважає, що прокурором не доведенонаявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують застосування щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином на думку колегії суддів доводи захисника, щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має на даний час досягти орган досудового розслідування.

При цьому наявність в останнього постійного місця проживання в м. Суми, матері похилого віку, важкохворого батька, відсутність претензій у потерпілого як матеріального, так і морального характеру, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини на даний час не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею щодо висловленої в судовому засіданні позиції підозрюваного та захисника, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, обставини провадження та даних про особу підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.

У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який є умисним корисливим злочином, з метою особистого збагачення вчиненого в умовах воєнного стану, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за що відбував реальну міру покарання, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказує на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема вчинення останнім злочину в умовах воєнного стану, а також даними про особу підозрюваного, який є особою раніше неодноразово судимою, схильність останнього до вчинення злочинів, відсутність постійного місця роботи, відсутність достатніх стійких соціальних зв`язків, наявність місця проживання м. Суми (за межами території Вінницької області), тому апеляційний суд приходить до висновку, що буде достатнім та обґрунтованим застосування до ОСОБА_7 , саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з положень п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, прийшов до правильного висновку щодо визначення підозрюваному застави саме у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який є достатній забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього законом обов`язків.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням відповідного розміру застави, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу підозрюваного, характер злочину в якому він підозрюється, додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за підозрюваним правоохоронними органами, в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є ускладненим.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4