Справа № 404/3856/22
Номер провадження 1-кс/404/1646/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000596 за ч. 4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, за погодженням з прокурором Кропивницької окружної прокуратури, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:000:5224 та :02:000:5223, розташовані на території Казарнянської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, якими користується ТОВ «Агродар-Україна Плюс», власником яких є ОСОБА_7 , із забороною їх відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування слідчий зазначає, що існує потреба накласти арешт, для забезпечення збереження речового доказу, набутого протиправним шляхом. Фактична поведінка власника та володільця земельної ділянки свідчить про постійні спроби змінити право власності та користування за різними фізичними та юридичними особами. Крім того, зміна кадастрових номерів тягне за собою знеособлення спірних земель, оскільки втрачається площа, конфігурація, нумерація та облікові записи спірної землі, отже вказані земельні ділянки можуть бути перепродані іншому добросовісному набувачу,- майбутньому потерпілому. Слідчий вимоги підтримав.

Представник власника майна заперечив, просить відмовити в клопотанні слідчого, оскільки слідчим не доведені ризики відчуження земельних ділянок, повідомлення про підозру не вручено жодній особі в цьому кримінальному провадженні. Позбавлення права користування земельними ділянками зашкодить правомірній діяльності підприємства.

За версією сторони обвинувачення:

ОСОБА_7 - власник ТОВ «Агродар-Україна Плюс», ОСОБА_8 - директор ТОВ «Агродар-Україна Плюс», ОСОБА_9 - заступник директора ТОВ «Агродар-Україна Плюс» могли заволодіти земельними ділянками, загальною площею 54 га. завдяки підробленим довіреностям, за допомогою яких в подальшому завели в оману службових осіб Держгеокадастру, розділивши вказану земельну ділянку на рівні частини по 2 га. від імені громадян, які не обізнані про те, що стали нібито власниками земельних ділянок. Після чого службові особи ГУ Держгеокадастр у Кіровоградській області, будучи введеними в оману представниками ТОВ «Агродар-Україна Плюс», на підставі підроблених довіреностей, затвердили проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (код за КВЦПЗ 01.03) на території Казарнянської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області площею 2,00 га. кожна з кадастровими номерами :02:000:5153, :02:000:5147, :02:000:5141, :02:000:5150, :02:000:5134, :02:000:5149, :02:000:5144, :02:000:5130, :02:000:5143, :02:000:5146, :02:000:5140, :02:000:5136, :02:000:5129, :02:000:5142, :02:000:5138, :02:000:5139, :02:000:5137, :02:000:5154, :02:000:5131, :02:000:5132, :02:000:5152, :02:000:5148, :02:000:5155, :02:000:5151, :02:000:5135, :02:000:5133, :02:000:5145.

Згодом ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 звернулись до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 для реєстрації договорів купівлі-продажу зазначених земельних ділянок. Відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок, всі земельні ділянки отримав покупець - ОСОБА_7 , який став новим власником всіх земельних ділянок. Після чого, на підставі заяви від ОСОБА_7 про об`єднання земельних ділянок, приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 земельні ділянки з вищезазначеними кадастровими номерами об`єднуються тільки в дві земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:5224 та :02:000:5223 відповідно площею 26 га. та 28 га. На підставі договорів оренди земельних ділянок від 02.06.2021 року, власник земельних ділянок ОСОБА_7 передав їх в оренду підприємству ТОВ «Агродар-Україна Плюс» (), власником якого водночас і являється, строком на 48 років.

Слідчий зазначає, що мають місце підстави вважати, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шахрайським шляхом незаконно зареєстрували речове право власності земельних ділянок, шляхом підроблених довіреностей від імені таких громадян: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .

Допитані в якості свідків вказані особи ніяких дій, спрямованих на отримання у власність земельної ділянки розміром 2 га не вчиняли, будь-яких одговорів не підписували. Тобто, сукупність дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують на протиправне заволодіння земельними ділянками. Відтак, з метою недопущення в подальшому відчуження та передачі земельних ділянок іншим особам існують обґрунтовані підстави накласти арешт на земельні ділянки із кадастровими номерами: :02:000:5224 та :02:000:5223.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Результати висновків судово-почеркознавчої експертизи від 16.11.2022 року та 19.12.2022 року засвідчили те, що підпис у довіреності про розпорядження земельної ділянкою виконала не ОСОБА_11 та не ОСОБА_33

(а.с.104-107)

За таких умов на початковій стадії досудового розслідування слідчий надав переконливі докази, що заявлені до арешту спірні земельні ділянки вибули з державної форми власності всупереч передбаченого законом порядку. Отже існує обґрунтована підозра того, що заявлена до арешту земельна ділянка стала обєктом протиправного посягання і набута злочинним шляхом.

Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Заявлена до арешту земельна ділянка набута в незаконний спосіб, є об`єктом кримінально протиправних дій, зберігає на собі сліди вчинення злочину, що дає достатні підстави вважати, що земельні ділянки є майном, на яке спрямоване кримінальне правопорушення, а тому необхідно вжити заходів для унеможливлення втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження вищевказаних земельних ділянок.

Органом досудового слідства земельні ділянки визнано речовим доказом.

Арешт майна буде запобігати можливості його перетворення, знищення, відчуження.

Існує реальна загроза незаконного відчуження, або зміни площі, кадастрових номерів, конфігурації тобто ризик знищення чи спотворення індивідуальних ознак речового доказу, тобто завадить і затягне проведенню повного та всебічного досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Для запобігання у майбутньому вчинення протиправних дій з землею, необхідно накласти арешт на вказані земельні ділянки, розташовані на території Казарнянської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області, володільцем яких є ТОВ «Агродар-Україна Плюс» із забороною відчуження та розпорядження ними.

Колишнім власником була держава. У теперішній час власником спірних земельних ділянок вважають себе ОСОБА_4 , Казарнянська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області в особі держави, ТОВ «Агродар-Україна Плюс», а також двадцять сім осіб, які отримали право на безоплатну передачу ділянок.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Зміст цього роз`яснення вказує, що заявлені власники/володільці зможуть ініціювати перед судом чи слідчим суддею розгляд клопотання про зняття арешту, після пред`явлення ними копії судового рішення, що набрало законної сили, про визнання права власності на вилучені гроші при проведенні обшуку. Такий висновок гарантує захист майнових прав щодо невизначеного кола власників/володільців земельних ділянок.

Негативних наслідків від накладення арешту на земельні ділянки, не встановлено, оскільки право на користування земельними ділянками :02:000:5224 та :02:000:5223 залишається. Сам по собі арешт суттєво не позначитися на інтересах власників володільців і третіх осіб.

Разом з цим надмірною і непропорційною є вимога слідчого про встановлення заборони користування земельними ділянками. Такий висновок обґрунтований наступними доводами: власник і володілець сприяє та не створює перешкод для проведення оглядів, повторних оглядів, процесуальної фіксації у тому числі з залученням будь-яких експертів і спеціалістів. З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий проводить огляд ( ч. 1 ст. 237 КПК України). Слідчий мав і продовжує мати можливість ефективно організувати досудове розслідування, ретельно оглянути з використанням відеозапису, провести огляд, експертизи без встановлення заборони користування земельною ділянкою.

Крім того, заявлена до арешту земля є основним засобом виробництва. Задекларована, обробляється та використовується товариством для збору врожаю сільськогосподарських культур. Внаслідок встановлення заборони користування землею неможливим стане дотримання циклу рослинництва сільгоспкультур. Орендарю будуть завдані збитки понесені внаслідок обробки і підготовки землі, закупки та внесення добрив, знецінення чи знищення врожаю.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу. Ініціатор клопотання не подав достатньо доказів реального ризику чи спроб приховування, пошкодження, зникнення, самих земельних ділянок.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» суд підкреслив, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Заявлений вид забезпечення суперечить ч. 8 ст. 170 КПК України, оскільки не забезпечить виконання завдань цього кримінального провадження. Слідчий не довів мету в забороні користування земельними ділянками. Припущення слідчого про необхідність накладення арешту на земельні ділянки із забороною із користування, доказами не підтверджуються.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельна ділянка - частина земної поверхні, що має фіксовані межі, характеризується певним місцерозташуванням, природними властивостями, фізичними параметрами, правовим і господарським станом та іншими характеристиками. Крім того, земельна ділянка є природним ресурсом, перебування якого в постійному користуванні за його цільовим призначенням має місце бути. Використання земельної ділянки не повинно бути на шкоду людині і суспільству та не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 14 Конституції України, держава в особі центральних та місцевих органів влади зобов`язана особливо охороняти землю як основне національне багатство. Зміст особливої охорони землі з боку держави розкривається в нормах Конституції України, ЗКУ, у Законі України "Про охорону земель" від 19 червня 2003 року, інших законодавчих актах. Держава зобов`язана забезпечувати охорону усіх земель у межах території України. При цьому особливій охороні підлягають грунти у складі сільськогосподарських угідь. Органи державної влади та місцевого самоврядування мають забезпечувати виконання комплексу організаційно-правових, фінансових, планувальних, управлінських, екологічних, агротехнічних та інших заходів, спрямованих на збереження ґрунтів та забезпечення відтворення їх родючості, реалізацію ландшафтного підходу до використання землі та інших природних ресурсів, а також охорони землі як державної території відповідно до міжнародно-правових принципів забезпечення цілісності та недоторканності державних кордонів в інтересах Українського народу як власника землі та інших природних ресурсів.

Додержання принципу цільового призначення у використанні земельної ділянки є одним з основних обов`язків її власників. У випадках, коли встановлене цільове призначення земельної ділянки не дає можливості використовувати земельну ділянку для інших потреб, власник такої ділянки має право у встановленому порядку змінити мету використання землі. Згідно п. 3 ст. 20 ЗКУ, зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України "Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб" від 11 квітня 2002 року. Зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту. Відповідно до ст. 21 ЗКУ, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Цивільний Кодекс України надає право власнику земельної ділянки використовувати для своїх потреб всі корисні властивості землі, що є об`єктивно притаманними для тієї чи іншої земельної ділянки. Відповідно до п. 5 коментованої статті цього кодексу, власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Закріплена у законі можливість землевласника вільно використовувати корисні властивості землі ділянки базується на нормах чинного природо ресурсного та інших галузей законодавства щодо реалізації права загального природокористування.

За Земельним Кодексом України (ст. 90) власники земельних ділянок мають право використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі. Порядок використання наявних на земельній ділянці природних ресурсів врегульований Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", ЗКУ, Лісовим кодексом України, Водним кодексом України, Кодексом України про надра, іншими нормативно-правовими актами.

Закріплене у ЦКУ право власника вільно використовувати на свій розсуд все на земельній ділянці може бути обмежено законом у формі прямої заборони на використання або встановлення спеціальних правил користування природними ресурсами на земельних ділянках, що перебувають у власності тих чи інших суб`єктів.

Право власника на свій розсуд використовувати корисні властивості земельної ділянки має здійснюватись з огляду на те, щоб таке користування не порушувало прав інших осіб. Перш за все у цій статті ЦКУ під іншими особами необхідно розуміти будь-яку фізичну чи юридичну особу, права якої порушуються внаслідок використання власником земельної ділянки. При цьому закон не визначає, які права особи можуть порушуватись. Виходячи з цього можна стверджувати, що власник земельної ділянки може на свій розсуд використовувати корисні властивості землі так, щоб не порушувати конституційних прав і свобод громадян та юридичних осіб. З метою захисту прав сусідніх власників землі і землекористувачів у ЗКУ встановлюються правила добросусідства (ст. ст. 103 - 109 ЗК України).

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Земельна ділянка відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тому накладення арешту на земельну ділянку відповідає потребам досудового розслідування. Такий вид втручання у права та законні інтереси спрямований на встановлення фактичних обставин справи.

Сукупність доданих до клопотання матеріалів вказує на те, що земельна ділянка є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому накладення арешту на вказане майно до прийняття остаточного рішення у кримінальній справі, відповідає критеріям ст. 170 КПК України, буде сприяти об`єктивному розслідуванню та запобігання можливості його перетворення, знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. З урахуванням викладеного і керуючись ст. ст. 170, 172-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000596 за ч. 4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на земельні ділянки із кадастровими номерами: :02:000:5224 та :02:000:5223, розташовані на території Казарнянської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, власником яких є ОСОБА_7 , та фактичним володільцем - ТОВ «Агродар-Україна Плюс», із забороною їх відчуження та розпорядження.

Відмовити в задоволенні клопотання в частині заборони користування земельними ділянками із кадастровими номерами: :02:000:5224 та :02:000:5223, розташовані на території Казарнянської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області,

Слідчому СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 вчинити дії, спрямовані на реєстрацію арешту майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчений строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1