Справа № 504/1802/23
Номер провадження 1-кп/504/590/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2023 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області:

у складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ; потерпілого ОСОБА_4 , законного представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Доброслав обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000072 від 13.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення визнане судом доведеним.

14.04.2022, близько 19 години 30 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи на перехресті вулиці Сибірська та вулиці Т.Г. Шевченка, села Олександрівка, Одеського району, Одеської області вступив у словесний конфлікт з неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого у ОСОБА_8 виник протиправний намір спрямований на заподіяння легких тілесних ушкоджень останньому.

У подальшому, з метою реалізації свого протиправного наміру, направленого на спричинення легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_6 , діючи умисно, наніс три удари правою рукою у центральну частину потилиці неповнолітнього ОСОБА_4 , після цього обхопив його шию обома руками чим спричинив останньому тілесні ушкодження, що виразились у вигляді синців на задній поверхні шиї в верхній та середній третинах, та наніс декілька ударів ногами у область коліна і правої гомілки чим спричинив садна в області правого колінного суглоба на передній та зовнішній поверхнях і на передній поверхні правої гомілки у верхній третині.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 cт. 125 КК України, тобто умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, визнав повністю, вказав, що дійсно 14.04.2022, близько 19 години 30 хвилин, на перехресті вулиці Сибірська та вулиці Т.Г. Шевченка, села Олександрівка, Одеського району, Одеської області, він вступив у конфлікт із ОСОБА_4 , через його провокацію останнім. В ході даного конфлікту він завдав ОСОБА_4 кілька ударів руками та ногами та спричинив тілесні ушкодження, також обхопив шию потерпілого руками. Після конфлікту намагався вибачитися у потерпілого та його батьків, проте примирення із ними не досяг.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у скоєнні кримінального проступку, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників провадження, роз`яснивши сторонам кримінального провадження вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, що будуть досліджуватися, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів, що характеризують обвинуваченого та щодо процесуальних питань. Сторонам було роз`яснено, що в даному випадку вони позбавляються права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.

Таким чином, дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 cт. 125 КК України, тобто умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, згідно із приписами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.

Обставин, які передбачені ч. 1 ст. 66 КК України та пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Разом з тим, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого визнання вини, згідно з ч. 2 ст. 66 КК України.

Обставин, які передбачені ст. 67 КК України та які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При цьому, суд не може визнати обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно обвинуваченого відсутні дані на підтвердження того, що він дійсно намагався будь-яким чином примиритися із потерпілим, знівелювати свою провину у вчиненому, компенсувати наслідки вчиненого. При цьому, судом не здобуто жодних доказів факту вибачення обвинуваченого перед потерпілим, а також жодних доказів надання потерпілому хоча б часткової компенсації завданої шкоди. Саме по собі, визнання вини та надання показань у судовому засіданні не свідчить про щире каяття, оскільки з моменту вчинення проступку пройшов тривалий час і шкода завдана кримінальним проступком залишилась не відшкодованою, законний представник потерпілого наполягала на призначенні найсуворішого виду покарання, а тому наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Суд враховує поведінку обвинуваченого під час та після вчинення проступку, обвинувачений не цікавився станом здоров`я потерпілого, не примирився із останнім. Обвинувачений має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований. Суд враховує думку законного представника потерпілого, яка просила призначити обвинуваченому найсуворіше покарання, думку прокурора, що просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт.

Таким чином, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт у середніх межах. Покарання у виді штрафу, з урахуванням перелічених вище обставин суд вважає занадто м`яким. Призначення покарання у виді виправних робіт є неможливим, так як обвинувачений не працює. Саме таке покарання буде відповідати тяжкості кримінального проступку, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.

Початок відбуття покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні стягненню не підлягають.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1