Справа №523/5004/20
Провадження №1-кс/523/2261/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2023р. Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси щодо ненадання відповіді на скаргу,

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси щодо ненадання відповіді на скаргу.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на те, що 11.04.2023р. адвокат ОСОБА_3 як представник потерпілого ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000052 від 02.07.2019р. до прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси направила скаргу на недотримання розумних строків проведення досудового розслідування та щодо надання вказівок процесуальному керівнику та слідчому дотримуватися розумних строків при проведенні досудового розслідування, однак будь-якої відповіді на свою скаргу адвокат ОСОБА_3 не отримала, що і стало підставою для звернення до суду.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КПК України визначені загальні засади кримінального провадження, серед яких, зокрема, законодавцем визначені принцип верховенства права та принцип законності.

В силу вимог ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, згідно з яким людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 1, 6 ст.9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Як встановлено, ОСОБА_3 будучи достеменно обізнаною про існування ухвал слідчого судді від 09.02.2023р. у справі №523/5004/20 (провадження №1-кс/523/489/23), від 07.03.2023р. у справі №523/5004/20 (провадження №1-кс/523/796/23), від 10.03.2023р. у справі №523/5004/20 (провадження №1-кс/523/830/23), а також про встановлені обставини щодо кримінального провадження №0000052, свідомо приховала від слідчого судді такі обставини, щодо розгляду подібних за змістом вимог скарги, тому відповідно скаржник повторно звертається з вимогою щодо оскарження бездіяльності органів досудового розслідування/прокурора, яка вже була предметом судового контролю, без зазначення нових суттєвих обставин.

Надавши оцінку вказаним обставинам, слідчий суддя дійшов висновку про зловживання ОСОБА_3 своїми процесуальними правами на звернення до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність прокурора/органів досудового розслідування, суть якого полягає 1) у поданні скарги для вирішення питання, яке вже вирішено слідчим суддею, за відсутності інших нових обставин, а також 2) у поданні завідомо неповних фактичних даних, які мають значення для розгляду справи.

З огляду на викладене та враховуючи, що подана ОСОБА_3 скарга має ознаки зловживання процесуальними правами, слідчий суддя дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті провадження по скарзі.

Слідчий суддя вважає такий висновок цілком обґрунтованим, оскільки з огляду на предмет розгляду, слідчими суддями вже неодноразово постановлялись рішення, що набули статусу остаточних, в яких надано оцінку правовідносинам, які виникли у зв`язку із оскарженням бездіяльності органів досудового розслідування/прокурора.

Кримінальний процесуальний кодекс України на відміну від інших процесуальних кодексів, не закріплює серед засад кримінального провадження неприпустимість зловживання процесуальними правами та не встановлює критеріїв, за наявності яких поведінка учасника кримінального провадження може бути визнана зловживанням. Разом з тим, виходячи із загальних засад, зловживання можна визначити як дію або бездіяльність при реалізації учасником провадження своїх процесуальних прав без мети досягнення правомірного результату і всупереч змісту та призначенню цих прав, спрямовані на перешкоджання виконання завдань кримінального провадження. Заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим (конституційним) принципом і поширюється на всі галузі права.

На переконання слідчого судді, неодноразове подання адвокатом ОСОБА_3 до слідчих суддів аналогічних за змістом скарг містить ознаки зловживання, спрямованого не на захист порушеного права, а на створення підстав для постановлення мабуть різних судових рішень в однакових правовідносинах, що очевидно перешкоджає нормальному руху кримінального провадження. Таке зловживання процесуальним правом, без сумніву, не відповідає і принципу верховенства права.

Так, принцип верховенства права у кримінальному провадженні, як і кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України). Виходячи з практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто остаточності рішення суду у спірних правовідносинах. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення у справі Brumarescu v. Romania від 28.10.1999 р., заява № 28342/95).

І хоча положення КПК України не містять визначення поняття «зловживання процесуальним правом», Верховний Суд у своїх рішеннях сформував відповідну правову позицію. Зокрема, зазначив, що заборона зловживання процесуальними правами є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала ККС ВС від 30.05.2018 р. у справі № 676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 р. у справі № 306/1602/16-к). При цьому, Верховний Суд неодноразово констатував зловживання учасниками кримінального провадження процесуальними правами, зокрема, на участь в апеляційному розгляді, на отримання судових рішень, на залучення перекладача (постанови ККС ВС від 24.09.2019 р. у справі № 755/10138/16-к та від 19.02.2019 р. у справі № 236/1798/16-к).

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.303 КПК України та завдання кримінального провадження, у разі наявності судового рішення про зобов`язання уповноважених осіб розглянути клопотання аналогічного змісту, наступні скарги цієї особи з приводу бездіяльності такого уповноваженого суб`єкта за аналогічними заявами та скаргами щодо тих самих вимог не можуть бути предметом повторного судового розгляду. Натомість, багаторазове подання до слідчого судді скарг особою, права якої вже захищені судом, свідчить про очевидне зловживання заявником своїми процесуальними правами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.7,8,303,304 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 бездіяльність прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси щодо ненадання відповіді на скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1