КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/225/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 289 (215-3) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката, який здійснює захист обвинуваченого, - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 , адвоката - ОСОБА_10 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинськ Світловодського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійною освітою, безробітного, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 19.12.2005 вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки;

- 25.06.2007 вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією майна; на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2013 року звільнений 25.02.2013 року умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 23 дні;

- 02.09.2019 вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік; звільнений 22.04.2020 року по відбуттю строку покарання;

визнано винуватим та засуджено до покарання за: ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності; ч. 1 ст. 358 КК України - у виді арешту на строк три місяці; ч. 4 ст. 358 КК України - у виді арешту на строк шість місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк шість років із конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта у розмірі 13 592 грн. 24 коп.

Ухвалено задовольнити частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 44 685 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 процесуальні витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника, в сумі 16 000 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за вчинення: незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, підроблення офіційного документа, який видається та посвідчується установою, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, використання завідомо підробленого документа.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 17 листопада 2021 року, точного часу не встановлено, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом шляхом обману, приїхав до будинку потерпілого ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння автомобілем «ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1962 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, домовився про купівлю даного автомобіля з потерпілим ОСОБА_11 .

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , представляючись ОСОБА_12 , не маючи намірів здійснювати оплату за автомобіль, діючи повторно, шляхом обману, пообіцяв потерпілому розрахуватись протягом двох місяців за автомобіль, про що ним, як ОСОБА_12 , складено відповідну розписку, домовився про купівлю автомобіля, внаслідок чого незаконно заволодів транспортним засобом «ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1962 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, вартістю 73 395 грн. 96 коп., який на праві приватної власності належить ОСОБА_13 та перебував, згідно із довіреністю на праві користування та розпорядження, у ОСОБА_11 , завантаживши його на евакуатор.

Із вказаним транспортним засобом ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 73 395 грн. 96 коп.

Крім того, ОСОБА_8 , 19 грудня 2021 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом шляхом обману, приїхав до будинку потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 та, маючи умисел на заволодіння автомобілем «ГАЗ 3110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, домовився про купівлю даного автомобіля з потерпілим ОСОБА_9 .

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , представляючись ОСОБА_12 , не маючи намірів здійснювати оплату за автомобіль, діючи повторно, шляхом обману, пообіцяв потерпілому розрахуватись протягом одного місяця за автомобіль, про що ним, як ОСОБА_12 , складено відповідну розписку, домовився про купівлю автомобіля, внаслідок чого заволодів транспортним засобом «ГАЗ 3110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, вартістю 45 680 грн., який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , завантаживши його на евакуатор.

Із вказаним транспортним засобом ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 45 680 грн.

Крім того, за невстановлених часу і місця, ОСОБА_8 знайшов паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в цей час у нього виник умисел на його підроблення з метою подальшого використання з метою власної вигоди, як офіційного документа, який видається і посвідчується державною установою і надає відповідні права, зокрема, посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, підробив вищезазначений паспорт громадянина України, вклеївши на його першу сторінку власну фотокартку. У подальшому, у ході огляду місця події, 02 червня 2022 року, по вул. Вокзальній, 58, каб. 101-б, м. Кропивницький, згідно із заявою ОСОБА_8 , вилучено паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/112-22/3788-ДД від 09.06.2022 року, досліджуваний бланк вказаного паспорта громадянина України відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу на території України, та містить зміни первинного змісту у вигляді переклеювання фотокартки на першій сторінці.

Крім того, ОСОБА_8 , 17 листопада 2021 року, більш точного часу не встановлено, реалізовуючи умисел на використання завідомо підробленого офіційного документа, який виник під час вчинення раніше вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, приїхав до будинку потерпілого ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 , де представившись ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пред`явивши паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому була ним замінена фотокартка на його власну, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, домовився з ОСОБА_11 про купівлю автомобіля «ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1962 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, про що склав розписку про оплату коштів за нього протягом двох місяців від імені ОСОБА_12 .

Продовжуючи реалізацію вказаного умислу, 19 грудня 2021 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 приїхав до будинку потерпілого ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 , де представившись ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та пред`явивши паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якому була ним замінена фотокартка на його власну, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, домовився з ОСОБА_9 про купівлю автомобіля «ГАЗ 3110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2003 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3, про що склав розписку про оплату коштів за нього протягом місяця від імені ОСОБА_12 .

У подальшому, в ході огляду місця події, 02 червня 2022 року, по вул. Вокзальній, 58, каб. 101-б, м. Кропивницький, згідно із заявою ОСОБА_8 вилучено паспорт громадянина України серії та номеру НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів №СЕ-19/112-22/3788-ДД від 09.06.2022 року досліджуваний бланк вказаного паспорта громадянина України відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу на території України, та містить зміни первинного змісту у вигляді переклеювання фотокартки на першій сторінці.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, висувають наступні вимоги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути судове рішення суду першої інстанції, оскільки він не погоджується із ним.

Зазначає, що він та його захисник в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповнять свої вимоги щодо незгоди із оскаржуваним вироком.

Адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині визнання обвинуваченого винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 289 КК України, закрити кримінальне провадження у цій частині на підставі п. 3) ч. 1 ст. 284 КПК України; ОСОБА_8 призначити покарання у межах санкцій ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України.

В обґрунтування своїх вимог наводить такі доводи.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 289 КК України, є помилковими і не відповідають обставинам справи.

Судом надано неправильної оцінки наявним доказам та залишено поза увагою слушні твердження сторони захисту з приводу відсутності умислу на незаконне заволодіння транспортними засобами (що є несправними та не могли рухатись) у обвинуваченого ОСОБА_8 .

Висновки суду про розмір майнової шкоди - ґрунтуються на неналежних доказах, оскільки товарознавчі експертизи проведені без урахування незадовільного технічного стану автомобілів, відомого із показань потерпілих, свідків, власне, обвинуваченого, самі потерпілі продавали автомобілі через інтернет-майданчик за значно нижчу вартість, ніж визначена в експертизах.

У доповненні до апеляційної скарги вказує про незаконність та невідповідність відповідній процесуальній процедурі отримання показань потерпілого ОСОБА_9 , які останній надавав шляхом відеозв`язку через месенджера «Вайбер».

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони захисту ( ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 ), які підтримали апеляційні скарги, доповнення до апеляційної скарги, просили скасувати частково вирок суду першої інстанції, вказуючи на невинуватість обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, відсутність складу злочину, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційних скарг, думку потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які заперечили задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стороною захисту заперечується доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, наявність належних доказів винуватості, склад злочину, наявність умислу.

Кваліфікація дій обвинуваченого та доведеність винуватості за ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України ніким із учасників судового провадження не оскаржена.

У цьому зв`язку колегія суддів переглядає судове рішення суду першої інстанції лише в частині визнання ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України та, відповідно надає оцінки доказам лише у цій частині обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 289 КК України знайшла своє підтвердження.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, надавши суду першої інстанції наступних показань.

З пояснень обвинуваченого він не здійснював незаконного заволодіння транспортними засобами потерпілих та не мав наміру цього робити, оскільки останні добровільно самі їх йому віддали разом із ключами і технічними паспортами. Вважає, що він придбав дані автомобілі, які до того ж забирав евакуатором, а не «своїм ходом», у розстрочку під виплату, про що надав відповідні розписки, однак через фінансові труднощі не віддав гроші вчасно, хоч і бажає їх повернути, а на зв`язок з потерпілими не виходив через те, що віддав під заставу свій телефон. Він не заперечує проти часу, місць, строків повернення грошей, марок автомобілів, і сум, які повинен був віддати потерпілим, а також обставин подій, вказаних у висунутому обвинуваченні, заперечуючи умисел на незаконне заволодіння транспортними засобами, оскільки мав намір розрахуватися за них.

Автомобілі потерпілих знайшов в мережі Інтернет і брав їх з метою відремонтувати і продати. Так, кузов автомобіля «ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_11 був у гарному стані, але в автомобілі був відсутній акумулятор. Він домовився придбати його за 22 000 грн., відразу віддав 500 чи 1 000 грн., при цьому приблизна вартість відновлювального ремонту складала приблизно 10 000 грн. Після продажу з ОСОБА_11 спілкувався один чи два рази з приводу погашення боргу.

Кузов транспортного засобу «ГАЗ 3110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_9 , був у поганому стані, його потрібно було варити і фарбувати, в автомобілі був відсутній акумулятор та розібраний двигун, а тому «своїм ходом» рухатися він не міг і через це він не міг коштувати 45 000 грн. Вони домовилися про продаж автомобіля за 21 000 грн., він відразу віддав 500 грн. та після цього з ОСОБА_9 спілкувався один чи два рази.

Незважаючи на не визнання винуватості та такі пояснення обвинуваченого, його вина у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Відповідно до наданих під час судового слідства суду першої інстанції показань потерпілого ОСОБА_11 - він виставив свій автомобіль «Волга ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1962 року випуску, належний ОСОБА_13 , яким користувався по складеній влітку 2021 року генеральній довіреності, на продаж на сайті «RST» і через приблизно два місяці йому зателефонував чоловік, із яким вони домовились про зустріч у смт. Новому. Під час зустрічі з даним, раніше не знайомим йому, чоловіком, який представився ОСОБА_14 (але в дійсності є обвинуваченим ОСОБА_8 ), вони проїхали до будинку АДРЕСА_3 , де знаходився вказаний транспортний засіб, домовились про умови його купівлі, а саме про те, що ОСОБА_8 напише розписку, а після повернення коштів він оформить на нього довіреність.

Після цього, 17.11.2021, ОСОБА_8 приїхав з евакуатором, надав йому копію паспорта на ім`я ОСОБА_12 , - першої, другої сторінок, сторінки з реєстрацією місця проживання, фото в паспорті було ОСОБА_8 , а також заздалегідь складену розписку про повернення протягом двох місяців (до 16.01.2022 року) коштів за автомобіль у розмірі 1 000 доларів США, вказавши що йому ( ОСОБА_8 ) повинні дати кошти за землю і гроші будуть пізніше, у обмін на що він добровільно віддав ОСОБА_8 ключі та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, та у його присутності автомобіль погрузили на евакуатор, за кермом якого була інша особа.

У подальшому він неодноразово телефонував ОСОБА_8 , але зміг додзвонитися йому один раз у грудні 2021 року, коли останній відповів, що всі домовленості залишаються в силі.

Після цього ОСОБА_8 на дзвінки не відповідав та кошти не повертав, а тому він, дочекавшись двомісячного терміну, звернувся до поліції.

Його транспортний засіб був у несправному стані, були проблеми з двигуном. І хоч на станцію технічного обслуговування він не звертався і не з`ясовував, чи взагалі можливо відремонтувати транспортний засіб, вважає, що він підлягав ремонту і ОСОБА_8 міг би його використовувати.

ОСОБА_8 повернув йому частину грошових коштів в рахунок відшкодування заподіяної шкоди згідно з розписками, долученими до справи, але свідок наполягав стягнути з обвинуваченого майнову шкоду, враховуючи часткове відшкодування.

Згідно із показаннями потерпілого ОСОБА_9 , наданими ним в суді першої інстанції, - він влітку 2021 року виставив на сайтах «RST» та «Авторинок» оголошення про продаж автомобіля «ГАЗ 3110», приблизно у листопаді 2021 року йому зателефонував чоловік із пропозицією купити автомобіль та вони домовились про зустріч, яка відбулася десь наприкінці листопада або на початку грудня. Під час зустрічі вони домовились про продаж автомобіля, який не мав палива у балоні, а тому не міг завестись, і потребував технічного обслуговування, за 20 000 грн.

Наступного разу даний чоловік, який представився ОСОБА_15 та яким є обвинувачений ОСОБА_8 , у його присутності написав розписку, про те, що протягом місяця (приблизно у 20-х числах січня 2022 року) має віддати йому обумовлену суму коштів за автомобіль, при цьому продемонструвавши оригінал паспорта (зазначені дані в якому були на іншу особу).

Після цього ОСОБА_8 повинен був тягнути автомобіль на буксирі. Присутнім при цьому він не був, оскільки передавши останньому технічний паспорт, схему на газ бутан і ключі від автомобіля, поїхав у своїх справах.

Після цього ОСОБА_8 спочатку відповідав на його телефонні дзвінки, а потім почав його ігнорувати. Він намагався зв`язуватись з останнім, писав йому смс-повідомлення з попередженням про звернення до правоохоронних органів, однак на це ОСОБА_8 також не реагував і тому він звернувся з заявою про правопорушення до поліції.

Потерпілий під час допиту вказав, що обвинуваченим ОСОБА_8 відшкодовано 995 грн., які на його рахунок перевела співмешканка останнього, а тому просить врахувати це при вирішенні цивільного позову, але наполягав на стягненні з обвинуваченого майнової шкоди у визначеному експертизою розмірі, зауваживши, що якщо б ОСОБА_8 сплатив грошові кошти в обумовлений строк, то він би не мав до нього претензій.

Як встановлено наданими під час судового слідства суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_16 , - приблизно о 12 годині 00 хвилин 19.12.2021 йому по оголошенню, викладеному на сайті «OLX», зателефонував чоловік, щоб перевезти автомобіль «Волга» евакуатором. Він під`їхав в центр міста Кропивницького, точну вулицю не пам`ятає, де на дорозі стояв автомобіль «Волга» білого кольору, який не заводився, і чоловік, який не представився та яким є раніше невідомий йому обвинувачений ОСОБА_8 (упізнав у залі суду). Після чого, виконуючи вимогу останнього, погрузив транспортний засіб та відвіз його до гаражів, розташованих у районі Завадівки (за шлагбаумом майже в кінець), де ОСОБА_8 з ним розрахувався і він поїхав.

ОСОБА_8 мав при собі ключі від автомобіля, оскільки намагався його завести, а також документи на нього. Документи ОСОБА_8 він не перевіряв. Сума за послуги евакуатора по місту на той момент складала 600 грн.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:

-рапортом від 19.01.2022 року про надходження о 12 год. 24 хв. повідомлення зі служби 102 від працівника поліції про те, що ОСОБА_11 у серпні 2021 року розмістив на платформі «РСТ» (продаж автомобілів) оголошення про продаж транспортного засобу «ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_13 , на яке відгукнувся ОСОБА_12 , який, попередньо зателефонувавши з номеру телефону: НОМЕР_4 , зі слів останнього, приїхав з м.Новоукраїнки на транспортному засобі з державним реєстраційним номером НОМЕР_5 , і забрав вищевказаний автомобіль, залишивши свої відомості та розписку, згідно з якою зобов`язався до 16.01.2022 року розрахуватися за нього. Станом на день звернення ОСОБА_12 на зв`язок не виходить та грошові кошти у сумі 1100 доларів США не повернув (т.1 а.п.21);

-заявою ОСОБА_11 , поданою до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, про притягнення ОСОБА_12 до відповідальності за те, що він 17.11.2021 року заволодів його транспортним засобом (т.1 а.п.22);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.02.2022 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 17.11.2021 року шляхом обману заволоділа автомобілем «ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.п.32-34);

-протоколом огляду предметів від 09.02.2022 року, відповідно до якого проведено огляд копії паспорту виданого Оболонським РУ ГУ МВС України в м.Києві на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_5 , оригінал довіреності від 27.08.2020 року №3239, виданої на автомобіль марки «ГАЗ 21», 1962 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_6 , зареєстрований 07.04.2006 року Кіровоградським МРЕВ, та розписку ОСОБА_12 , викладену на 1 арк. формату А4, про купівлю в розстрочку на два місяці автомобіля «ГАЗ Волга 21» у ОСОБА_11 за 1100 доларів США та зобов`язання розрахуватись до 16.01.2022 року, які долучено до матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_11 та визнано речовими доказами (т.1 а.п.35, 36, 37, 38, 39, 40);

-висновком експерта №СЕ-19/112-22/876-АВ від 07.02.2022 року, згідно з яким середня ринкова ціна станом на 17.11.2021 року автомобіля «ГАЗ 21», 1962 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3 становить 73395 грн. 96 коп. (т.1 а.п.45-50);

-копією фотозображення з відеокамер відомчої системи відеоспостереження та відеоаналітики ГУНП в Кіровоградській області, встановлених у м.Кропивницькому на перехресті вулиць Кільцева та Степняка-Кравчинського, якими 17.11.2021 року о 10 год. 52 хв. зафіксовано автомобіль з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 (т.1 а.п.52-53);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2022 року, згідно з яким свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 17.11.2021 року замовила у нього послуги евакуатора для транспортування автомобіля «ГАЗ 21» з смт. Нового до гаражного кооперативу №7 (т.1 а.п.56-57);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2022 року, згідно з яким свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_8 як чоловіка, який 17.11.2021 року продав йому на розбірку автомобіль «ГАЗ 21», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.п.59-60);

-протоколом огляду місця події від 21.01.2022 року із фотознімками, під час якого проведено огляд приміщення службового кабінету №206, розташованого на другому поверсі адміністративної будівлі Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області по вул. Вокзальній, 58 у м. Кропивницькому, в ході якого вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 на автомобіль марки ГАЗ, моделі 21, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1962 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_6 , тип ТЗ легковий седан-В, повна маса 1600кг, об`єм двигуна V=2445, власником якого є ОСОБА_13 , адреса: Кіровоградська обл., Компаніївський р-н, с. Червоновершка, видане Кіровоградським МРЕВ 07.04.2006 року, яке добровільно видав ОСОБА_18 , який на момент огляду знаходився у вищевказаному кабінеті, та яке оглянуте згідно з протоколом від 09.02.2022 року та визнано речовим доказом (т.1 а.п.61, 62-63, 64, 65, 66);

-заявою ОСОБА_9 , поданою до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, про притягнення ОСОБА_12 до відповідальності за те, що він 19.12.2021 року заволодів його транспортним засобом «ГАЗ 3110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.п.78);

-протоколом огляду місця події від 07.02.2022 року із фотознімками, під час якого проведено огляд прилеглої території до будинку АДРЕСА_4 , в ході якого ОСОБА_9 вказав на ділянку місцевості, де знаходився належний йому автомобіль «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та видав копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_12 та оригінал розписки ОСОБА_12 від 19.12.2021 року, викладеній на 1 арк. формату А4, згідно з якою останній придбав вищезазначений транспортний засіб у ОСОБА_9 у розстрочку та зобов`язався повернути кошти в сумі 20000 грн. у строк до 27.01.2022 року, які оглянуто згідно з протоколом від 08.02.2022 року та визнано речовими доказами (т.1 а.п.79-80, 81, 82, 83, 84);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.12.2021 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 17.11.2021 року шляхом обману заволоділа автомобілем «ГАЗ 3110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.п.90-92);

-довідкою, виданою 10.02.2022 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС), згідно з якою за державним реєстраційним номером на обліку значиться автомобіль марки «ГАЗ 3110» (тип кузова - легковий седан- В ), білого кольору, 2003 року випуску, об`єм двигуна 2445 см3, номер двигуна НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , VIN-код: НОМЕР_11 , вид палива: бензин або газ, маса без навантаження 1450кг, повна маса 1840 кг, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 від 16.05.2018 року, який станом на 08.02.2022 року зареєстровано на ОСОБА_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 (т.1 а.п.95);

-висновком експерта №СЕ-19/112-22/927-АВ від 08.02.2022 року, згідно з яким середня ринкова ціна станом на 19.12.2021 року автомобіля «ГАЗ 3110», 2003 року випуску, з об`ємом двигуна 2445 см3 становить 45680 грн. (т.1 а.п.100-103);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.02.2022 року, згідно з яким свідок ОСОБА_16 впізнав ОСОБА_8 як чоловіка, який 19.12.2021 року попросив його відвезти на евакуаторі автомобіль «ГАЗ 3110» з вул. Чміленка до гаражного кооперативу в районі Завадівки у м. Кропивницькому (т.1 а.п.106-108).

Також, судом першої інстанції досліджено інші письмові докази, як от: протокол огляду місця події від 02.06.2022 року із фотознімками, під час якого вилучено добровільно виданий підозрюваним ОСОБА_8 паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_12 ; роздруківку особової картки на особу ОСОБА_12 , паспорт громадянина України якого, а саме серії НОМЕР_3 , виданий 18.02.2010 року Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві визнано дійсним; довідку, згідно із якою паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 18.02.2010 року втрачено 15.06.2017 року; висновок експерта №СЕ-19/112-22/3788-ДД від 09.06.2022 року, згідно з яким досліджуваний бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу на території України, та у ньому є зміни первинного змісту, у вигляді переклеювання фотокартки на першій сторінці; протокол огляду предмета від 09.06.2022 року, згідно з яким оглянуто оптичний диск CD-R, на якому містяться 2 фотознімки підозрюваного ОСОБА_8 («photo_2022-06-06_09-07-18.jpg» і «photo_2022-06-09_15-40-21.jpg»); висновок експерта №СЕ 19/112-22/3991-ФП від 14.06.2022 року, згідно з яким на фотозображенні із паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_12 , та на фотозображеннях під назвами «photo_2022-06-06_09-07-18.jpg» і «photo_2022-06-09_15-40-21.jpg» - зображена одна і та ж сама особа; протокол отримання зразків для проведення експертизи від 10.06.2022 року, згідно з яким у ОСОБА_8 відібрано зразки почерку на 4 аркушах; висновок експерта №СЕ-19/112-22/454-ПЧ від 15.06.2022 року, згідно з яким досліджувані рукописні записи, якими заповнені аркуш паперу з назвою «Росписка», від імені ОСОБА_12 , про отримання грошових коштів в борг на суму двадцять тисяч гривень та аркуш паперу з назвою «росписка», від імені ОСОБА_12 , про покупку в розстрочку автомобіля ГАЗ Волга 21 на два місяці за одну тисячу сто доларів США - виконані ОСОБА_8 .

На підставі досліджених доказів ОСОБА_8 обґрунтовано визнано винуватим зокрема у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, повторно, а дії обвинуваченого - правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту.

Доводи з приводу того, що не є доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, відсутність умислу на незаконне заволодіння транспортними засобами у обвинуваченого ОСОБА_8 , фактично, відсутність складу кримінального правопорушення, - свого підтвердження не знайшли.

Стаття 289 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, а у випадку, передбаченому ч. 2 цієї норми закону - зокрема за вчинення такого незаконного заволодіння повторно.

За змістом п. 1 примітки до ст. 289 КК України, незаконним заволодінням транспортним засобом вважається умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.

Об`єктивна сторона цього злочину виражається в незаконному заволодінні транспортним засобом.

Пункт 1 примітки до ст. 289 КК визначає його як вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Злочин може бути вчинений тільки шляхом дії.

Вилучення транспортного засобу полягає в сукупності двох дій - встановленні контролю над транспортним засобом і переміщенні його в просторі з місця первинного знаходження будь-яким способом.

Встановлення контролю над транспортним засобом - це дії, спрямовані на встановлення фізичного панування над ним, коли винний сам або з використанням інших осіб одержує можливість перемістити його. Такі дії є його захопленням, яке може бути вчинене як із використанням насильства, так і без нього.

Переміщення транспортного засобу в просторі передбачає дії, за допомогою яких він переміщається з місця первинного знаходження в інше місце будь-яким способом (поїздка на транспортному засобі з використанням власного двигуна, транспортування за допомогою іншого транспортного засобу, штовхання за допомогою фізичної сили людини тощо).

Спосіб незаконного заволодіння транспортним засобом може бути будь-яким: таємним, відкритим (з насильством чи без нього), шляхом обману або зловживання довірою.

Заволодіння транспортним засобом має бути незаконним. Це означає, що винна особа всупереч або поза волею власника (користувача), протиправно вилучає транспортний засіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права.

Злочин має формальний склад і вважається закінченим з моменту початку такого протиправного переміщення. Закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Суб`єктивна сторона цього злочину виражається в прямому умислі. Особа усвідомлює, що протиправно заволодіває чужим транспортним засобом всупереч або поза волею власника (користувача), і бажає це зробити.

Незаконне заволодіння транспортним засобом може вчинюватись з будь-яких мотивів та з будь-якою метою. Винний при цьому може прагнути або обернути транспортний засіб на свою чи інших осіб користь, або тимчасово його використати (покататися, доїхати до певного місця, перевезти вантаж, викрасти людей або майно, що перебувають у транспортному засобі, спонукати потерпілого до виконання або невиконання певних дій, знищити або пошкодити транспортний засіб тощо).

Сукупністю досліджених доказів встановлено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, наявність умислу у обвинуваченого на вчинення цього злочину; докази є узгодженими між собою, і безпосередньо вказують на ОСОБА_8 як особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Показання потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , що їх наведено вище, є узгодженими, не містять суперечностей та підтверджують той факт, що ОСОБА_8 , відкликнувся на подані потерпілими оголошення з продажу транспортних засобів, при зустрічі обвинувачений із потерпілими (кожним) дійшли домовленості про купівлю обвинуваченим транспортного засобу; обвинувачений, який пред`явив документ на особу, якою він не є (на ім`я ОСОБА_12 ), надав потерпілим розписки від імені ОСОБА_12 про те, що він зобов`язується у певний строк виплатити заявлену вартість транспортного засобу, після чого ОСОБА_8 отримав від власників транспортних засобів відповідні документи на транспортний засіб, ключі. Також, як засвідчено показаннями потерпілих, - ОСОБА_8 не розрахувався за транспортні засоби, і взагалі перестав виходити на зв`язок, що, власне, і стало причиною звернення потерпілих до правоохоронних органів із заявою про вчинення протиправного вчинку.

Тобто, вилучення вказаних транспортних засобів у власників є протиправним, вчинене всупереч їх волі, оскільки обвинувачений, при вчиненні купівлі-продажу, використав підроблений документ, склав розписку від чужого імені (такий правочин і не може вважатись укладеним законно), від початку не мав на меті розраховуватись за транспортні засоби, а мав на меті заволодіти транспортними засобами, обернувши їх на свою користь; у подальшому обвинувачений переховувався від потерпілих.

Заволодіння транспортним засобом відбувалось шляхом обману, а отже - воля потерпілих була фальсифікована. Обвинувачений не повідомив потерпілим дійсних відомостей щодо своїх намірів, ввів потерпілих в оману, що є суттєвим, оскільки у протилежному випадку змінило б волевиявлення потерпілих та їх поведінку щодо угоди, мало б наслідком відмови в укладенні із ОСОБА_8 будь-якого договору щодо транспортного засобу.

Відтак, заволодіння транспортним засобом - незаконне.

З огляду на зазначене, також можливо стверджувати, що обвинувачений діяв саме із умислом на вчинення незаконного заволодіння транспортними засобами, про що свідчать здійснені ним дії, які були продумані обвинуваченим, та їх послідовність.

Злочин є закінченим, оскільки транспортні засоби почали рухатися унаслідок перевезення на іншому транспортному засобі, а саме - евакуаторі, за допомогою якого ОСОБА_8 забрав транспортні засоби у потерпілих.

Тобто, встановлено наявність сукупності двох дій - встановленні контролю над транспортним засобом ОСОБА_8 і переміщенні його в просторі з місця первинного знаходження, що і є вилученням транспортного засобу.

Серед іншого, є правильним посилання суду першої інстанції на те, що тимчасова несправність або відсутність певних деталей на транспортному засобі свідчить лише про певний технічний стан цього транспортного засобу. Сам факт можливості або неможливості експлуатації транспортного засобу, на що посилається сторона захисту, не є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 КК України.

Таким чином, у діях ОСОБА_8 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, із кваліфікуючою ознакою - вчинення повторно, а його винуватість - доводиться сукупністю доказів (показання потерпілих, свідка, ряду письмових доказів).

Також, сторона захисту оспорює висновки суду про розмір майнової шкоди (незадовільний технічний стан автомобілів, продаж потерпілими за нижчу вартість, ніж визначена в експертизах).

Відносно вказаних доводів - йшлося вище, а крім того - вони стали предметом ретельного оцінювання судом першої інстанції, що мотивовано належним чином в оскаржуваному вироку суду першої інстанції. Власне, суд першої інстанції виходив із такого.

При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 61, 62, 91, 127, 128, 130, 170, 242, 291 КПК України, під шкодою у кримінальному провадженні розуміються втрати, яких зазнала потерпіла сторона у результаті викрадення, знищення або пошкодження майна, або шкода, завдана безпосередньо особі, її здоров`ю, діловій репутації внаслідок протиправної поведінки іншої особи.

Майнова шкода як наслідок злочину має вартісну форму та полягає у безпосередньому зменшенні матеріального блага особи, у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи, а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат.

У кримінальному провадженні під матеріальними збитками у п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слід розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним зі способів відшкодування шкоди. Тобто, положення п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України спрямовано насамперед на визначення правильної кваліфікації злочинів за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або його кваліфікуючою ознакою, а також на забезпечення повноти досудового розслідування та забезпечення достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування, враховуючи, що згідно із п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, окрім іншого, має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Виходячи з наведеного та з імперативного характеру положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язковості призначення експертизи у провадженнях про кримінальні правопорушення, які мають матеріальний склад злочину, тобто містять суспільно небезпечні наслідки, - суд прийшов до висновку, що твердження сторони захисту про значну різницю у сумах (вартість, за яку ОСОБА_8 домовлявся придбати транспортні засоби і розмір експертним шляхом встановленої матеріальної шкоди) є помилковими.

Крім того, суд послався на положення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5): коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

За таких обставин доводи сторони захисту про те, що у кримінальному провадженні не встановлено розмір реальних збитків через неналежність висновків експертів, так як транспортні засоби не представлялися на експертизу і слідчі не вказали про їх технічних стан, - визнані хибними і критично оцінені судом.

До того ж, зацікавленості експертів у кримінальному провадженні не доведено.

Із наведеною вище оцінкою суду першої інстанції означених доводів сторони захисту колегія суддів погоджується.

Щодо посилання сторони захисту про незаконність і порушення процедури отримання показань потерпілого ОСОБА_9 , - зауважується наступне.

Потерпілий ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції підтвердив, що він дійсно надав показання шляхом відеозв`язку із судом через месенджера «Вайбер». Також, потерпілий підтвердив, що це саме він надав показань, і саме такі показання, як зазначені судом першої інстанції у вироку, ним і надані, він їх підтримує та вони є правдиві. До того додав, що надання ним показань таким шляхом зумовлене його участю як військовослужбовця у виконанні завдань ЗСУ, і перебував він на той час у зоні проведення відповідних воєнних операцій та бойових дій.

У цьому зв`язку, враховуючи, що у країні введено воєнний стан, а ОСОБА_9 станом на час проведення судового слідства, будучи військовослужбовцем ЗСУ, виконував військовий обов`язок із захисту країни, брав участь у бойових діях, перебуваючи на значній відстані від місця розташування суду та не маючи можливості прибути за викликом суду невизначений час, а також повне підтвердження суду апеляційної інстанції раніше наданих ним показань у суді першої інстанції - суд апеляційної інстанції вважає, що такі показання можуть бути покладені в основу вироку та можуть братись до уваги як доказ.

До того ж, показання потерпілого ОСОБА_9 повністю узгоджуються із іншими доказами у кримінальному провадженні, є сталими, не є суперечливими, особу потерпілого підтверджено, підстав обмовляти обвинуваченого - не встановлено.

Отже, оцінку доказам у справі, як окремо так і їх сукупності, повно та належно надано судом першої інстанції, що аналізовано вище.

Доводи сторони захисту - свого підтвердження не знайшли.

Відносно правильності призначення покарання судом першої інстанції. У вказаній частині доводів особами, які оскаржили вирок суду першої інстанції, не висловлено.

Отже, колегія суддів, виходячи із загальних положень та принципів призначення покарання, приходить до висновку про дотримання судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вимог закону.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Порядок і принципи призначення покарання регульовані й рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Як убачається із вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_8 покарання, ураховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які є кримінальним проступком та є тяжким умисним злочином, особу обвинуваченого, який посередньо характеризований, на обліках психіатра та нарколога не перебуває, безробітний, неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних, корисливих, тяжких злочинів, зокрема у сфері кримінальних правопорушень проти власності.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, - часткове відшкодування потерпілим спричиненої майнової шкоди, наявність тяжкого хронічного захворювання, обставини, які обтяжують покарання - не встановлені.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд визначив ОСОБА_8 покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, не максимального у межах частин статті обвинувачення за вчинення кримінального проступку, а у межах частини статті обвинувачення за вчинення злочину - майже мінімального, - тож, міра покарання не є занадто суворою та надмірною. Визначене (остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень) покарання є достатнім, необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не виявлено.

Відтак, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому колегія суддів не убачає підстав для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 січня 2023 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4