Номер провадження: 11-кп/813/1359/23
Справа № 522/4887/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

обвинуваченої: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000326 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 травня 2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 травня 2023 року щодо обвинуваченої ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 червня 2023 року з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн. та покладено визначені ч. 5 ст. 194 КПК обов`язки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2023 року , винести своє рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора та застосувати менш суворий запобіжний захід.

Вказує, що прокурором необґрунтовано та не доведено ризики передбачені ст. 177 КПК України. Клопотання прокурора не мало жодного додатку ( доказу) обґрунтованості припущень прописаних у його змісті. Попри це застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та зовсім необґрунтовано збільшено розмір застави в порівнянні із попередньою ухвалою.

Зі змісту клопотання вбачається, що до обвинуваченої необхідно застосувати тримання під вартою тільки тому , що передбачене покарання до 8 років позбавлення волі. Свою ухвалу суддя не мотивував.

Зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у частині застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до раніше не судимої особи та строку її дії, висновки судді не відповідають фактичним обставинам справи.

Недопустимим є тримання під вартою раніше не судимої особи , яка не підозрюється у скоєнні злочину із застосуванням насильства, а сума крадіжки нікчемна .

Суддя безпідставно обмежив обвинувачену ОСОБА_7 можливості самостійно виправити свої помилки та відшкодувати збитки потерпілим, а також права доглядати своїх батьків та можливості завести своїх власних дітей і заробляти собі на життя.

Суд першої інстанції не обґрунтував у змісті ухвали чому відхиляє клопотання захисту про застосування особистого зобов`язання.

Позиція учасників.

Адвокат ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Його неприбуття відповідно до приписів ст. 422-1 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частина 1 ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вбачається, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000326 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як видно, суд відповідно до приписів ст. 315 КПК України у підготовчому судовому засіданні розглянув клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою із визначенням застави , як альтернативного запобіжного заходу та дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення.

Задовольнивши клопотання прокурора, суд погодився із доводами про існування вказаних у клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачена може здійснити спроби переховування від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості , що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, суд виходив із того , що вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК , що відноситься до категорії тяжких злочинів, та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у обвинуваченої відсутні міцні родинні зв`язки, вона незаміжня, не працює, на утриманні дітей не має, та враховуючи, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення РФ війни проти України, що у свою чергу свідчить про обґрунтовані підстави вважати, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється , тому суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід на цій стадії судового розгляду не зможе запобігти встановленим ризикам.

Взяв , як видно суд до уваги і те, що наразі на стадії судового розгляду щодо ОСОБА_7 перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням її за ч. 4 ст. 185 КК.

При цьому суд визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави у мінімальному її розмірі , передбаченому для тяжких злочинів - 80 прожиткових мінімумів доходів громадян.

Суд, при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Серйозність пред`явленого обвинувачення в світлі обставин справи та характеристики особи обвинуваченої, відсутність у неї офіційного законного джерела доходів робить вірогідним продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування ризиків переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що обвинувачена раніше не судима , а тому є неприпустимим застосування до неї найсуворішого запобіжного заходу , слід відхилити.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КК запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований за наявності ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Сукупність відомостей про особу обвинуваченої та наявні у неї соціальні зв`язки, не можна визнати достатніми для того , щоб гарантувати стримуючу дію, тому не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про нівелювання на цій стадії судового розгляду ризику переховування від суду та ризику вчинити інші кримінальні правопорушення .

Посилання апелянта на те , що обвинувачена здійснює догляд за своїми батьками не підтверджено відповідними доказами.

Зазначені в апеляційній скарзі відомості щодо особи обвинуваченої та обставини, не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та нівелюють встановлені судом ризики вчинити інші кримінальні правопорушення та переховуватися від суду.

Враховуючи обставини, передбачені 177, 178, 183 КПК, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій в разі доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченої, її соціальні зв`язки за відсутності доказів того, що вони здатні реально впливати на процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти ризикам вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від суду апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що до обвинуваченої на стадії судового провадження слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою та вважає, що зміна запобіжного заходу на більш м`який , як на тому наполягає апелянт, з великою вірогідністю не зможе запобігти зазначеним ризикам , що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

При цьому колегія суддів у порядку ч. 2 ст. 404 КПК відзначає, що питання застосування запобіжного заходу вирішується у межах доводів та вимог клопотання сторони обвинувачення, з якого видно, що про існування ризику впливу на потерпілого , свідків у клопотанні прокурора не зазначено.

Тому слід дійти висновку, що на даній стадії судового провадження доведено існування ризику переховування від суду та вчинити інші кримінальне правопорушення , і що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти цьому ризику.

В суді першої інстанції розпочато судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , а тому встановлення на даному етапі її вини у вчиненні інкримінованих злочинів відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Твердження апеляційної скарги про те , що суд без належних для того підстав застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою через недоведеність існування визначених ч.1 ст. 177 КПК ризиків, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Посилання під час апеляційного розгляду на погіршення стану здоров`я обвинуваченої, як на підставу для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу , не підтверджені жодними медичними документами.

Апелянтом не додано доказів погіршення стану здоров`я обвинуваченої та неможливості її перебування в установі попереднього ув`язнення.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, обвинувачена або її захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну раніше обраного/продовженого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Частково заслуговують на увагу доводи захисника про те, що при визначенні розміру застави суд не у повній мірі врахував обставини , передбачені ч.4 ст. 182 КПК .

Суд , як видно дійшов висновку, що при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 може бути застосований альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 грн.

Але мотивів та обставин, які були враховані при визначені застави саме у такому розмірі слідчий суддя не навів.

Вбачається, що ухвалю слідчого судді від 07.03.2023 року до ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою і з визначеним розміром застави 20 прожиткових мінімумів, що становить 53680 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_7 як видно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України , яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строку від 5 до 8 років.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд не навів мотиви з яких він визначив заставу у максимальному розмірі, передбаченому для особи , що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тобто у повній мірі не виконав вимоги ч. 4 ст. 182 КПК, не вмотивував своє рішення в цій частині, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, проте розмір застави не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

При визначенні розміру застави встановлені ризики, обставини та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, слід враховувати у сукупності з відомостями про особу обвинуваченої , зокрема її майновим станом та сімейним станом .

Враховуючи ці обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що визначена судом застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів, вочевидь свідчить про неможливість обвинуваченої виконати умови альтернативного запобіжного заходу у такому розмірі.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно визначити заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 грн.

На думку колегії суддів такий розмір застави визначений з урахуванням відомостей про особу обвинуваченої , її майнового стану, інших обставин, передбачених ст. 178 КПК та буде достатнім для забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, у разі її внесення, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які є доведеними при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою- переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду з підстав визначених ч.1 ст. 412, п.3 ч1. ст. 409 КПК підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали , якою слід частково задовольнити клопотання прокурора.

Прокурор у своєму клопотанні не навів обґрунтованих доводів про те, що до обвинуваченої ОСОБА_7 слід застосувати заставу у максимальному розмірі, передбаченому для осіб, що обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 194, 196, 404, 405, 407, 412, 419, 422-1, 315, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 травня 2023 року, якою щодо обвинуваченої ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30 червня 2023 року з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою з утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 30.06.2023 року.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченої ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53 680 грн.

Обвинувачений, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд, Код

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 31.05.2023 року заставна сума за ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

У разі внесення застави, звільнити обвинувачену ОСОБА_7 з-під варти та покласти на неї строком до 30.06.2023 року, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожним викликом до суду;

- повідомляти прокурора про зміну свого місця проживання та місце роботи;

- не відлучатися з м. Одеси без дозволу прокурора або суду;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до п. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3