Житомирський апеляційний суд
Справа №279/112/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №90000645 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, не одруженого, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.10.2017 року вироком Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст. 187 ч.1, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 185, 70 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 28.04.2017 року вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 14.07.2022 року вироком Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст. 185 ч.3, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

Покарання за сукупністю вироків призначено за правилами ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.07.2022 року у виді позбавлення волі строком шість місяців та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком три роки шість місяців.

Строк відбування покарання встановлено обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 755,12 грн..

Вирішено питання щодо речових доказів, -

в с т а н о в и в:

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, ОСОБА_7 09.10.2022 року близько 18.00 год., в період воєнного стану, перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 з дозволу власника ОСОБА_9 , таємно викрав велосипед марки «Україна» вартістю 853,33 грн., який належить потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України, з застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі. Покарання за сукупністю вироків призначити за правилами ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.07.2022 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. В решті вирок суду залишити без змін. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає. що призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не врахував належним чином особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, та знову вчинив тяжкий злочин проти власності в період іспитового строку.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Клопотань не заявляв.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги зі змінами, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги зі змінами, перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є особою працездатного віку, по місцю проживання характеризується задовільно, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше судимий, вчинив новий злочин під час іспитового строку, та позицію потерпілого, який не мав до обвинуваченого жодних претензій.

З урахуванням зазначених обставин, а також вартості викраденого майна, та неспівмірності мінімального розміру покарання вчиненому, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст.69 КК України призначив ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинений злочин, та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, який будучи раніше судимим за умисні корисливі злочини, в період іспитового строку знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані дані про особу ОСОБА_7 судом враховані.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України із застосування ч.1 ст.69 КК України, в апеляційній скарзі із змінами не наведено.

Крім того, застосування судом першої інстанції ч.1 ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання в апеляційній скарзі із змінами не оспорюється.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, в розмірі нижчому від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті закону, який передбачає відповідальність за вчинений злочин, та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора в частині, що стосується призначення ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ст.71 КК України.

За правилами ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Так чином, судом першої інстанції правильно застосував положення ч.1 ст.71 КК України та призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.07.2022 року.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.07.2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням певних обов`язків.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не одружений, не працює, а також те, що оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні тяжкого умисного корисливого злочину, який він вчинив в період іспитового строку встановленого попереднім вироком, колегія суддів вважає призначене обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі занадто м`яким.

На підставі викладеного, вирок в частині призначення остаточного покарання за правилами ст.71 КК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420, п.15 ст.615 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення остаточного покарання за правилами ст.71 КК України.

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.07.2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: