ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали у кримінальному провадженні №0000333 від 30.06.2023 р. за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на транспортний засіб марки «SPARK» номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , жителька АДРЕСА_1 .

На вказане рішення суду першої інстанції адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки про прийняте рішення йому стало відомо лише 25.08.2023р., при цьому копію ухвали від 05 липня 2023 року ОСОБА_7 , як власнику арештованого майна, слідчим суддею у передбачений законом спосіб надіслано не було.

ЄУНСС:723/2868/23

НП:11-сс/822/229/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_1 .

На думку апелянта, слідчий суддя в недостатній мірі проаналізував клопотання слідчого, яке не відповідає вимогам ст. 170, 171 КПК України.

Вважає, що поза увагою слідчого судді залишилось те, що підозра у даному кримінальному провадженні нікому не оголошувалась, а тому стороною обвинувачення не доведено необхідність подальшого втручання у володіння майном власником.

Зазначає, що клопотання слідчого не містить обґрунтування мети і підстав для арешту, що свідчить про те, що слідчим суддею не були з`ясовані усі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту .

Вказує і на те, що слідчим не доведено необхідності арешту майна, що призвело до порушення справедливого балансу між інтересами власника та володільця майна, гарантованими законом і завданням кримінального провадження.

Також вважає, що слідчий не довів, що зазначене у клопотанні майно, відповідає критеріям, передбаченим у ст.98 КПК України, і що його арешт є єдиним засобом дослідження і збереження як доказу.

Крім вищезазначеного, вказує і на те, що до слідчого судді звернувся слідчий з клопотанням про арешт майна, що суперечить вимогам ч.2 ст. 64-2 КПК України, відповідно до якої з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, має звертатись виключно прокурор.

На думку адвоката, клопотання про арешт майна подано до суду з порушенням визначених ч.5 ст. 171 КПК України строків.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, доводи адвоката ОСОБА_10 , діючого в інтересах власника майна - ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів доходить такого.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а тому строк апеляційного оскарження для такої особи, у відповідності до ч.3 ст.395 КПК України, обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Із апеляційної скарги вбачається, що копію ухвали слідчого судді апелянтом отримано 25 серпня 2023 року, доказів, які б це спростовували, матеріали судової справи не містять, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді чи суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та з цих підстав накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Згідно з вимогами ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані в повному обсязі.

Встановлено, що СВ ВП №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № №0000333, внесеному до ЄРДР 30.06.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 30 червня 2023 року біля 21 год. 00 хв. по вул.Головній в с.Зруб-Комарівський Чернівецького району Чернівецької області ОСОБА_11 , 2007 р.н., керуючи мотоциклом марки SPARK номерний знак НОМЕР_1 не впорався з керуванням та здійснив з`їзд в кювет. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження перелом лівої кісті та пасажир ОСОБА_12 2005 р.н. отримав ушкодження у вигляді рваної рани лівого коліна.

Постановою слідчого від 01.07.2023 року мотоцикл марки SPARK номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали провадження, прийшов до висновку про існування підстав вважати, що вилучений транспортний засіб може бути доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України, а тому на нього слід накласти арешт.

Однак з таким рішенням слідчого судді колегія суддів погодитись не може, виходячи з такого.

Як вбачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, стороною обвинувачення не доведено правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що ставить під сумнів наявність правової підстави для арешту зазначеного майна.

Крім того, апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування не підтверджено й існування ризиків, визначених у абзаці другому ч.1 ст.170 КПК України, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце у даному кримінальному провадженні щодо вказаного майна.

Посилання слідчого в поданому клопотанні на існування ризиків втрати речового доказу є ніщо іншим як припущенням, яке не підтверджується матеріалами справи.

Не містять надані матеріали і будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Крім того, із поданого клопотання встановлено, що метою накладення арешту на майно є проведення авто-технічної експертизи транспортного засобу, однак з моменту прийняття рішення слідчим суддею по день перегляду такого рішення судом апеляційної інстанції (майже два місяці) така проведена не була.

Також, як правильно зазначив адвокат ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, вказане клопотання подано неналежним суб`єктом.

Так, відповідно до ч.2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Частиною першою ст. 171 КПК України встановлено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про накладення арешту на майно всупереч ч.2 ст.64-2 КПК України звернувся слідчий, а не прокурор.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що зазначені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 доводи та підстави, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді суду першої інстанції було прийнято з порушенням вимог закону, оскільки при розгляді клопотання, поданого слідчим, не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді про накладення арешту слід скасувати, а апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись ст. 170-173, 376, 395, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 (м.Сторожинець) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 про накладення арешту на транспортний засіб марки «SPARK» номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , жителька АДРЕСА_1 .

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3