ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/502/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання прокурора задоволено та продовжено щодо ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 травня 2023 року, з визначенням розміру застави у сумі 536 800 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначив, що зазначені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки не надано жодних фактичних даних які б підтверджували їх існування. Наголосив, що висновки суду про наявність ризику спотворення чи знищення доказів є безпідставним, оскільки слідчий в судовому засіданні повідомив про те, що зазначений ризик відпав, обшуки проведені, а вилучене майно арештовано. Указав, що ОСОБА_7 не має наміру переховуватись, оскільки визнає свою вину та з 2021 року вже мав достатньо часу для залишення свого місця проживання, ризик впливу на свідків відсутній, оскільки останні не зверталися з відповідними заявами. На думку захисника ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення є припущенням.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за який останньому може бути призначено покарання до 8 років позбавлення волі та у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255 КК України, за які останньому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені шахрайства у складі злочинної організації, через мережу Інтернет, на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Доводи скарги захисника про відсутність ризику впливу на свідків та потерпілих, є необґрунтованими, оскільки органами досудового розслідування не встановлено ще одинадцяти потерпілих, дані яких можуть бути відомі підозрюваному, оскільки останній, згідно пред`явленої підозри надавав їм посилання на фішингові сайти, тобто спілкувався з ними та мав можливість отримати їх персоніфіковані дані.

Посилання захисника на відсутність ризику вчинення ОСОБА_7 іншого злочину, також є необґрунтованими.

Згідно пред`явленої підозри, останній для вчинення злочинних дій, створив та брав участь в злочинній організації, тобто в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, існує ризик, що останній зможе продовжити керувати злочинною організацією, яка під його керуванням може вчиняти інші злочини.

Що стосується існування ризику знищення, ховання чи спотворення речей та документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, то цей ризик теж знаходить своє підтвердження, оскільки всі учасники злочинної організації не встановлені, а тому існує ризик, що у разі перебування ОСОБА_7 поза установою попереднього ув`язнення, останній як керівник злочинної організації буде мати змогу вжити певних заходів щодо знищення невстановлених досудовим розслідуванням речей та документів, які перебувають у розпорядженні чи користуванні невстановлених учасників злочинної організації.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно положень до ст.182 КПК України, суддя, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового стану обвинуваченого, наявності ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, визначив достатньою суму застави для забезпеченням підозрюваним виконання своїх обов`язків, передбачених КПК України, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України саме в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

При цьому слідчим суддю прийнято до уваги дані про особу підозрюваного та його майновий стан.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру застави.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: