Справа № 390/732/22
Провадження № 1-кп/390/189/23
УХВАЛА

"20" березня 2023 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кропивницький обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000267 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого директором ПП «Крона В», маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.254 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського районного суду Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.254 КК України.

13.10.2022 потерпілим до суду подане клопотання про забезпечення цивільного позову, в якому просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, яке належить (зареєстроване) ОСОБА_6 в межах суми зазначеної у цивільному позові. Обґрунтовуючи клопотання зазначив, що за наслідками розгляду цього кримінального провадження може бути винесене рішення про стягнення значної суми нанесеної шкоди, тому, на думку потерпілого, є підстави вважати, що будь яке рухоме чи нерухоме майно, яке належить обвинуваченому може бути відчуджене на користь третіх осіб та бути приховане іншим шляхом та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (вироку суду).

В судовому засіданні потерпілий підтримав подане ним клопотання.

Прокурор заперечила щодо задоволення клопотання потерпілого та зазначила, що в рамках кримінального провадження накладено арешт на екскаватор, який належить обвинуваченому.

Захисник та обвинувачений підтримали думку прокурора.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши вказане клопотання про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У відповідності до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Суд установив, що в рамках цього кримінального провадження потерпілим ОСОБА_4 до суду поданий цивільний позов, в якому він просить стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 158657,70 грн та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

Ухвалою суду від 09.02.2023 вказаний цивільний позов прийнято до спільного розгляду з кримінальним провадженням.

Відповідно до ст. 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, тощо.

Такі дані мають міститися й у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь - яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000267 ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2022 накладено арешт на вантажний автомобіль «Краз», державний номер НОМЕР_1 , та екскаватор марки «ATLAS» із забороною їх відчудження, дозволивши користуватися ними.

Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей про наміри обвинуваченого відчужити будь-яким способом своє рухоме чи нерухоме майно з метою уникнення виконання судового рішення у випадку його задоволення.

Стаття 170 КПК України передбачає, що заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

Відтак, при вирішенні даного клопотання суд зауважує, що цивільним позивачем не доведена необхідність застосування саме такого виду забезпечення цивільного позову, як арешт майна і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»),

Фактично клопотання про забезпечення позову містить лише формальне посиланя на необхідність вжиття заходів забезпечення позову, вказуючи на те, що обвинувачений може ухилятися від виконання судового рішення, однак будь-яких доказів того, що він має намір вчинити такі перешкоди щодо виконання рішення суду, заявниками при поданні заяви про забезпечення позову надано не було.

Посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.10.2018 у справі № 183/5864/17-ц.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що слідчим суддею вже частково накладено арешт на майно ОСОБА_6 , суд приходить до висновку про відмову в клопотанні потерпілого про забезпечення цивільного позову.

Керуючись 94, 128, 131, 132, 170, 171, 173 КПК України, ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання потерпілого - ОСОБА_4 про забезпечення цивільного позову, поданого у кримінальному провадженні № 0000267 відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.254 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1