КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 303 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_7

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13 липня 2023 року включно. На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду від 15 травня 2023 року, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання чи домашній арешт з покладенням певних обов`язків у зв`язку з потребою в лежачому режимі, постійного нагляду та медичної допомоги професійних лікарів/фахівців.

Обвинувачений вважає ухвалу суду безпідставною, необґрунтованою, упередженою, протиправною, незаконною, та зазначає, що ризик переховування від суду унеможливлюється по тій причині, що він є калікою у дуже тяжкому стані, має розтрощену кістку суглоба стегна правої ноги, яка порушує роботу інших органів та систем організму та ін., а тому він страждає від спазмів та гострих болів у всьому тілі, що є наслідком перебування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», які взагалі не відповідають медичним потребам для його існування.

Апелянт зазначає, що усі докази у кримінальному провадженні на даний час знаходяться у приміщенні Подільського районного суду м. Києва, до якого він не має доступу, тим паче він особисто зацікавлений в їх заслухані та їх недоторканості.

Щодо впливу на свідків та потерпілих обвинувачений зазначає, що це не є можливим, він на має такого бажання, тим паче їх свідчення вже були надані та розглянуті, а вони самі, на його думку, перебувають далеко за кордоном у зв`язку з військовими діями. Окрім того, прокурор, на думку апелянта, взагалі не може надати жодного доказу на підтвердження цього ризику.

Апелянт зазначає, що не має на меті впливати на розгляд кримінального провадження, впевнений у справедливому рішенні.

Окрім того, ОСОБА_6 наголошує, що скоювати нові злочини у нього, як у каліки у дуже важкому стані, не має фізичної можливості, тим паче у місті Києві введено комендантську годину, що унеможливлює його пересування без спеціальної довідки; це суперечить його моральним та етичним нормам, так як усе своє життя він не порушував та не порушує закон та не притягувався до кримінальної відповідальності.

З огляду на зазначене, обвинувачений вважає, що усі ризики, зазначені прокурором, не мають ні якої підстави, є упередженими, необґрунтованими, не несуть будь-якої загрози.

Обвинувачений стверджує, що на сьогоднішній день має місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ; також має кошти для існування, батька похилого віку.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачений вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою потребує заміни на особисте зобов`язання чи домашній арешт, та покладення на нього судом певних обов`язків, яких він буде неухильно дотримуватися, а саме: з`являтися до суду за першим викликом.

Окремо, обвинувачений акцентує увагу на тому, що ухвалою Київського апеляційного суду у провадженні № 11-кп/824/1531/2023 було зобов`язано прокурора зобов`язати додержання його (Кононенка) права на належну медичну допомогу, зокрема, в частині проведення медичного обстеження та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу. Однак, зазначена ухвала, як зазначає обвинувачений, була повністю проігнорована прокурором та не виконана по теперішній момент, а його стан здоров`я тільки погіршується.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що наявність ризиків не доведена, оскільки за своїм станом здоров`я він потребує лежачого режиму, не може самостійно пересуватися, що він, дійсно, виписаний з квартири, але це зроблено тільки із-за того, що хотіли заволодіти квартирою шахрайським шляхом; що будь-якого впливу на потерпілих і свідків він не здійснював і не збирається здійснювати, а, навпаки, одна з потерпілих вимагала у нього гроші, щоб дати правдиві показання. Оскільки він грошей не дав, то й потерпіла дала неправдиві показання. У нього є відповідні докази, проте, суду першої інстанції він їх не надасть, так як його документи та докази кудись зникли; протягом тривалого часу ніхто на нього не скаржився щодо впливу на когось, інші правопорушення він скоїти не бажає та не може за станом здоров`я;

- захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги, проте, вказала, що право на доступ до правосуддя підзахисним реалізовано, що тривалий час сторона обвинувачення не може забезпечити участь однієї з потерпілих в судовому засіданні, що на даний час фактично докази у кримінальному провадженні досліджені, а тому ризики, зазначені прокурором та встановлені судом, не існують;

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши, що рішення суду першої інстанції є законним; що наявні ризики, що обвинувачений зможе здійснювати інші кримінальні правопорушення вдома за комп`ютером або з телефону, а саме розбещення неповнолітніх осіб, і для цього не обов`язково перебувати поза межами приміщення; що в обвинуваченого немає, де відбувати домашній арешт, оскільки він знятий з реєстрації; щодо впливу на потерпілих, то обвинувачений з метою здійснення впливу на потерпілу, яка знаходиться в інтернаті, виходив з нею на зв`язок, застосовував заходи, щоб вона відмовилась від показань або змінила показання; на даний час, дійсно, не допитана ще одна потерпіла, яка перебуває за кордоном та з якою намагаються встановити зв`язок; що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому злочину, будучи вже на інвалідності, що останньому не перешкодили вчинити злочинні дії відносно неповнолітніх потерпілих за допомогою Інтернету, а тому вважає, що ризики, встановлені судом, наявні і більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого;

- перевіривши надані судом першої інстанції матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 303 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів відносно неповнолітніх потерпілих, за які передбачені покарання у виді позбавлення волі на різний строк: відповідно до 5 років, від 5 до 10 років, від 7 до 12 років. За таких обставин обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинені злочини та їх багатоепізодність, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики до суду. Обвинувачений не має стабільних соціальних зв`язків, не одружений, не працює, тобто, відсутні будь-які стримуючі його фактори від спроби втечі. Окрім того, прокурор наголошує на тому, що наявний ризик впливу на потерпілих, законних представників та свідків, оскільки обидві малолітні потерпілі є єдиними безпосередніми очевидцями вчинення кримінальних правопорушень відносно них та є психологічно вразливими, ніж звичайні повнолітні громадяни. Даний ризик актуальний й тим, що обвинувачений знає, де проживають потерпілі, йому відомий їх уклад життя, тобто, графік відвідування навчального закладу та коло осіб, з якими вони спілкуються. Також прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений поступово формував у малолітніх потерпілих довірливе ставлення до себе, у тому числі, шляхом штучного створення уявлення про піклування про них та покращення їхнього майнового стану, забезпечення їх продуктами харчування, одягом, кишеньковими грошима та іншими матеріальними благами, неодноразово намагався впевнити останніх, що його тривалі дії не носять кримінальних характер, що потерпілі самі бажали настання наслідків. Внаслідок спілкування обвинуваченого з однією з потерпілих остання віддалилися від матері, в результаті чого потрапила до будинку-інтернату для неповнолітніх. Також обвинувачений неодноразово намагався спілкуватися з законними представниками малолітніх потерпілих, вчиняючи тиск з метою зміни потерпілими показань відносно нього. На переконання прокурора, є реальним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений, знаючи, що відносно нього розпочато досудове розслідування, продовжив вчинення злочинів, які характеризуються особливою суспільною небезпекою, є триваючими, спланованими, вчинялись протягом тривалого часу.

За змістом оскаржуваної ухвали, захисник заперечувала проти клопотання прокурора про продовження обраного запобіжного заходу та вважала за можливе змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, що було підтримано й обвинуваченим.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів.

Ухвала суду обґрунтована тим, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, законних представників неповнолітніх потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на його користь, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На даний час застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_6 суд вважає недостатнім, та доходить висновку, що утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) встановлених ризиків. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. З урахуванням положень ст. 199 КПК України, підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими.

Так, з наявних матеріалів та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження обвинуваченому строку тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, оскільки завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартоюна даний час неможливе.

Обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, що свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані у сукупності: обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, наслідки, а також наявні на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, суд врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів різного ступеню тяжкості, у тому числі тяжких та особливо тяжкого, щодо неповнолітніх потерпілих, кількість епізодів злочинної діяльності, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк; те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, намагався вплинути на потерпілих з метою зміни останніми показань на його користь, відсутність у нього постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів та яке саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, на даний час у кримінальному провадженні наявні ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на неповнолітніх потерпілих, їх законних представників та свідків з метою зміни ними показань на його користь, перешкоджання судовому провадженню іншим чином, вчинення обвинуваченим інших кримінальні правопорушення.

При цьому, колегія суддів враховує, що встановлені на даний час чинники, які пов`язані з характером дій обвинуваченогопротягом тривалого часу щодо неповнолітніх, його моральністю, відсутністю постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, інші обставини, які враховані судом першої інстанції під час вирішення питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, свідчать про реальність встановлених судом ризиків, які не спростовані стороною захисту тапродовжують існувати і на даний час з урахуванням наведених обставин.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання встановленим ризикам, та, у разі зміни запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатимуть спробам обвинуваченого вчинити вказані дії.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, підтримані під час апеляційного розгляду, фактично зводяться до неврахування судом при вирішення питання продовження йому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою його поганого стану здоров`я.

Проте, як зазначив прокурор під час апеляційного розгляду, стан здоров`я обвинуваченого не став завадою останньому для вчинення злочинів, у вчиненні яких останній обвинувачується на даний час. При цьому колегія суддів звертає увагу, що будь-яких даних щодо стану здоров`я обвинуваченого на даний час стороною захисту не надано, як і відсутні відомості, що за станом здоров`я ОСОБА_6 не може перебувати під вартою.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів доходить висновку, про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а, відтак, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Водночас, з метою перевірки доводів обвинуваченого про поганий стан його здоров`я, ненадання йому належної медичної допомоги, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до вимог діючого законодавства зобов`язати начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного огляду обвинуваченого та надання, у разі необхідності, належної медичної допомоги , з огляду на таке.

Обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерством юстиції України від 10 лютого 2012 року за N 239/5/104 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (із змінами та доповненнями) (надалі - Порядок).

Згідно з наведеним Порядком, а саме п. 2.3, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Пунктом 2.6 даного Порядку передбачено, що особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Відшкодування витрат, пов`язаних із залученням обраного лікаря-фахівця, здійснюється за рахунок особи, узятої під варту, якій надавалась медична допомога, або її родичів.

Згідно з п. 2.7 Порядку у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

З огляду на те, що ОСОБА_6 зазначає про те, що стан здоров`я його погіршився, він не отримує належну медичну допомогу, є інвалідом, з метою перевірки вказаних доводів, надання кваліфікованої медичної допомоги та дотримання гарантій забезпечення прав і законних інтересів особи, яка утримається під вартою у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні злочинів, колегія суддів доходить висновку про необхідність проведення медичного огляду обвинуваченого ОСОБА_6 та надання, у разі необхідності, належної медичної допомоги з урахуванням положень Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерством юстиції України від 10 лютого 2012 року.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 13 липня 2023 року включно - без змін.

Доручити Державній установі «Київський слідчий ізолятор» забезпечити проведення медичного огляду обвинуваченого ОСОБА_6 та надання, у разі необхідності, належної медичної допомоги.

Про результати проведеного медичного огляду обвинуваченого ОСОБА_6 повідомити Київський апеляційній суд та Подільський районний суд м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4