БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1437/23
Провадження № 1-кп/497/99/23
УХВАЛА

про розгляд клопотання прокурора щодо зміну запобіжного заходу

з застави на тримання під вартою

30.06.23 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград клопотання прокурора про заміну запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000280 від 03.05.2023 року з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця м.Вулканешть, з його слів одружений та має 12-ти-річного сина, середню освіту, офіційно не працевлаштований, російськомовний, українську розуміє, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

- що обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307ч.2 КК України, і якому обрано запобіжний захід у виді застави, яку обвинувачений вніс 21.06.2023р. о 12:29годині в розмірі 107360грн.,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2023 року до Болградського районного суду Одеської області з Болградської окружної прокуратури Одеської області надійшов вищевказаний обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 27.06.2023р. було призначено підготовче судове засідання на 27.06.2023р., але воно було відкладене на 17.07.2023р. за клопотанням захисника адвоката ОСОБА_7 з-за перебування його на лікуванні у шпиталі в м.Одеса. Однак, в межах підготовчого судового засідання судом, за участю адвоката ОСОБА_5 , призначеного на одну процесуальну дію державним центром правової допомоги, було розглянуто клопотання прокурора про покладення на обвинуваченого обов`язків в межах дії запобіжного заходу у виді застави і ухвалою суду це клопотання було задоволено частково.

Так, 27.06.2023р. через канцелярію суду до матеріалів справи надійшло клопотання прокурора про покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в межах запобіжного заходу у виді застави, який був обраний як альтернативний ухвалою слідчого судді від 05.05.2023р. якою ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 02.07.2023р., але, оскільки обвинувачений 21.06.2023р. вніс заставу, цей запобіжний захід зберігається за ним до ухвалення судом остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Вищевказаною ухвалою суду від 27.06.2023р., таким чином, було частково задоволено клопотання прокурора, та на обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), на підставі ч.ч.5,7ст.194 КПК України, в межах застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді застави, строком на 60 діб до 25.08.2023р. включно, були покладені наступні обов`язки, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, а саме: до Болградського районного суду два рази на місяць: 17.07.2023р., 27.07.2023., 07.08.2023р. та 17.08.2023р.; прибувати за кожною вимогою до прокурора або до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи. Крім того, цією ж ухвалою суд дозволив ОСОБА_4 отримати негайно у Болградському РВП ГУНП в Одеській області, де вони зберігаються, свої паспорти громадянина Р.Молдова на ім`я ОСОБА_6 у тому числі для виїзду за кордон, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, та йому було роз`яснено, що в разі невиконання зазначених в цій ухвалі і покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. Виконання ухвали в частині контролю за виконанням обов`язків запобіжного заходу обвинуваченим було покладено на прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_8 , копія ухвали вручена прокурору та обвинуваченому негайно після проголошення.

Проте, 29.06.2023р. до матеріалів справи через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури про заміну запобіжного заходу на тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який вночі з 28 на 29.06.2023р. був затриманий українськими прикордонниками під час спроби перетинання ДКУ поза пунктом пропуску в бік ОСОБА_9 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 наполягала на задоволенні свого клопотання, посилаючись на те, що у підготовчому судовому засіданні прокурором було подано клопотання про покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5ст.194 КПК України в межах застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді застави, у тому числі щодо заборони виїзду за межі Болградського району Одеської області, проте судом в цій частині клопотання не було задоволено. Однак, за класифікацією злочинів, що встановлена ст.12 КК України, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за ч.2ст.307 КК України, є тяжким злочином, за вчинення якого згідно із санкцією цієї статті передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна. Тому є ризики недотримання обвинуваченим умов застосованих щодо нього запобіжних заходів обов`язків, покладених в межах дії застави. Сама по собі тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, хоча й не може враховуватися судом без наявності інших обставин, але може обвинуваченого вдатися до спроб переховуватись від суду, оскільки він є громадянином та мешканцем Республіки Молдова, може бути добре усвідомленим про розташування пунктів пропуску на державному кордоні України та специфіки їх діяльності, не має міцних соціальних зв`язків в Україні і постійного місця роботи, а тому може продовжити скоювати правопорушення та переховуватися від участі у судовому засіданні, що, власне, він вчинив в ніч з 28 на 29.06.2023р., оскільки, не дочекавшись в поліції розгляду його заяви про повернення йому паспортів за ухвалою суду, вирішив перетнути державний кордон України в напрямку Р.Молдова без паспортного документу, поза пунктом пропуску, та був затриманий прикордонниками під час скоєння правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП за спробу незаконного перетинання ДКУ поза пунктом пропуску. В якості доказів прокурор надає копію протоколу про затримання та копію протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 , згідно яких 28.06.2023 року обвинувачений ОСОБА_4 о 23:10год. 28.06.2023р. був виявлений і затриманий прикордонним нарядом «прикордонний патруль» в районі прикордонного знаку НОМЕР_1 на відстані 10м до кордону в напрямку с.Виноградівка (Україна) с.Вулкенешть (Р.Молдова), який незаконно, поза пунктами пропуску намагався перетнути державний кордон України в бік Республіки Молдова; Постановою Болградського районного суду Одеської області від 30.06.2023р. він за це був притягнутий до відповідальності у виді двох діб арешту (постанова ще не набрала законної сили). Зазначене свідчить, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, що передбачена санкцією статті КК України, за якою він обвинувачується, - може намагатися також знищити, сховати або спотворити докази будь-яку з речей чи документів, а також вплинути на свідків кримінального правопорушення з метою приховати його причетність до скоєння кримінального правопорушення. Тобто, існує реальний ризик того, що COJECARІ PAVEL ( ОСОБА_4 ), в разі обрання йому менш суворого запобіжного заходу може вдатись до спроб протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1ст.177 КПК України. КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. З викладеного вбачається, що вищезазначені ризики зі спливом часу не зменшились, а навпаки збільшилися станом на теперішній час. Також прокурор у клопотанні зазначила, що, відповідно до постанови КМУ від 27.01.2023р. №69 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України», в разі введення в Україні воєнного стану заборонено виїзд за кордон для чиновників, суддів, прокурорів, депутатів та інших посадовців, а тому, контролювати виконання обов`язків обвинуваченим ОСОБА_4 поза межами території України є неможливим з точки зору дії вимог законодавства України. Також, враховуючи, що кримінальне процесуальне законодавство на території інших країн не діє, зокрема, на території Республіки Молдова, а тому відсутні гарантії виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього судом обов`язків в межах застосованого щодо нього запобіжного заходу у виді застави, тому прокурор вважає, що є обґрунтовані підстави для замінити запобіжного заходу, що застосований до обвинуваченого з застави на тримання під вартою. Неможливість застосування інших видів запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 пов`язана з тим, що він не має постійного місця проживання на території України та міцних соціальних зв`язків. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Також прокурор уточнив клопотання в частині обрання альтернативного виду запобіжного заходу та просить суд збільшити розмір застави до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 536800грн. з врахуванням раніше внесеної суми. Крім того, прокурор додала, що, відповідно до ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо заміни запобіжного заходу, пояснивши, що для внесення збільшеного розміру застави в обвинуваченого відсутня можливість. Крім того, стверджували, що обвинувачений не порушував умови запобіжного заходу та не мав наміру переховуватися від правоохоронних органів та неприбувати до суду для участі у судовому засіданні з розгляду кримінального провадження судом щодо нього.

Захисник, крім цього, закцентував увагу суду на тому, що обвинувачений ОСОБА_4 , після внесення 22.06.2023р. застави, не маючи паспортів, які в нього були вилучені під час затримання для повернення додому за місцем своєї реєстрації та проживання, змушений був в м.Болград ночувати де доведеться, у т.ч. на автовокзалі, оскільки в нього на території Болградського району відсутні місця для проживання, роботи і родичі та знайомі. Навіть після постановлення судом у підготовчому судовому засіданні 27.06.2023р. ухвали щодо покладення на нього обов`язків в межах дії застави, якою суд дозволив йому негайно отримати паспорти їх йому поліція не видала, саме тому він вирішив перетнути незаконно державний кордон України його, фактично, спонукали до цього правоохоронні органи.

На заперечення пояснень захисника прокурор надала суду копію заяви ОСОБА_4 до Болградського РВП ГУНП в Одеській області, яку він подав 28.06.2023р. про повернення йому паспортів, пояснивши, що для розгляду цієї заяви потрібен був деякий час, а раніше з 22.06.2023р. з моменту звільнення з-під варти після внесення застави, обвинувачений не звертався до поліції і прокуратури з такою заявою, але не позбавлений був такої можливості. Крім того, прокурор пояснила, що це не впливає на факт скоєння обвинуваченим іншого правопорушення незаконного перетинання ДКУ, що свідчить про його схильність до скоєння правопорушень.

Обвинувачений пояснив, що він не мав наміру переховуватися від суду, а через кордон намагався незаконно потрапити додому для того, щоби побачити сина, оскільки скучив за ним і йому не було де ночувати в м.Болград.

Вислухавши позицію сторін кримінального провадження, дослідивши надані докази, суд з`ясував наступне.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання (ч.1 ст.186 КПК України).

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілих; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді від 05.05.2023р., обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 02.07.2023р. Обвинувачений вніс 22.06.2023р. заставу в розмірі, що була визначена судом 107360грн., і цей запобіжний захід мав зберігатися за ним до ухвалення судом остаточного рішення у кримінальному провадженні. Ухвалою в межах підготовчого судового засідання від 27.06.2023р. на обвинуваченого за клопотанням прокурора були покладені обов`язки, які він мав виконувати в межах запобіжного заходу у виді застави.

Однак з клопотання прокурора та наданих суду доказів вбачається, що змінилися обставини, які враховувалися судом під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

Так, як вказано вище, ОСОБА_4 був затриманий за вчинення іншого правопорушення, що кваліфвікується за КУпАП, але для мети обвинувачення, за практикою ЄСПЛ є також кримінальним правопорушенням за спробу незаконного перетинання державного кордону України.

Суд не може не погодитися з думкою прокурора в частині того, що сама по собі затримка у часі щодо отримання обвинуваченим паспортів у поліції не спростовує факту скоєння ним іншого правопорушення.

Однак ці два факти, на відміну від думки захисника, не можна пов`язувати між собою, оскільки, як правильно зазначив прокурор, ОСОБА_4 , добровільно прибувши на територію України, користувався усіма правами відповідно до ст.26 Конституції України та мав виконувати усі обов`язки, і не позбавлений був можливості, перебуваючи не під вартою, орендувати житло.

Ст.177 КПК України визначені мета та підстави застосування запобіжного заходу, а, згідно ст.183ч.1 КПК України, тримання під вартою - є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, що передбачені ст.177 КПК України. Враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1ст.178 КПК України, розглядаючи питання доцільності тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6-ти до 10-ти років з конфіскацією майна. Сама загроза покарання у виді позбавлення волі значно підвищує процесуальні ризики переховування від суду з боку обвинуваченого в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, крім того, суд враховує, що свідки кримінального провадження ще не допитані, тому в разі зміни запобіжного заходу обвинуваченому він отримає можливість спілкування з ними, що недопустимо у даному кримінальному провадженні.

Суду не надано відомостей щодо існування в обвинуваченого значних стійких соціальних зв`язків, які б гарантували його належну процесуальну поведінку. Крім того, ОСОБА_4 не навчається, не займається суспільно-корисною працею, є іноземцем, тому за місцем його проживання неможливо забезпечити контроль державними органами України за виконанням умов запобіжного заходу, а також не гарантує прибування обвинуваченого у судове засідання з розгляду кримінального провадження, тому застосування щодо нього більш суворого запобіжного заходу. ніж раніше застосований необхідно для забезпечення його участі у судовому розгляді та позбавлення його можливості вчинення різного роду дій, спрямованих на уникнення можливого покарання за вчинення умисного тяжкого корисливого злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень та спробам перешкоджати іншим чином розгляду судом даного кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та мають бути пропорційними. Крім того, Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри мають бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на п.3 ст.5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також на те, що уповноважені органи влади мають приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а ст.177 КПК України регламентовано мету застосування запобіжного заходу забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілих; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Викладене свідчить про неможливість запобігання вказаних вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, чим тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України з часу застосування судом обвинуваченому вказаного запобіжного заходу не зменшилися, та, навіть, збільшилися, і залишаються актуальними.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.182 КПК України лише у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Розмір застави більший ніж визначено у пунктах 1-3 ч.5 ст.182 КПК України може бути визначений слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, які передбачено у КПК України. При цьому суд, ухвалюючи рішення про розмір застави, враховує достатню міру гарантування виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, незважаючи на твердження обвинуваченого та захисника про непомірність розміру застави в більшому, ніж передбачено розмірі.

Суд не вважає, що подання клопотання прокурором саме з таким розміром застави використовується як спосіб психологічного тиску на обвинуваченого, оскільки встановлений реальний факт схильності обвинуваченого до вчинення правопорушень, незважаючи на те, що обвинуваченому було надано реальну можливість використати своє право на внесення застави, чим він скористався, але не зміг надати ради своєму звільненню і вчинив нове правопорушення, направлене на переховування від правоохоронних органів України і суду.

При цьому, суд також враховує, що за змістом ст.200 КПК України, в разі, якщо після ухвалення рішення судом про застосування запобіжного заходу виникнуть нові обставини чи буде виявлено обставини, які існували під час ухвалення цього рішення, але про які суд, прокурор на цей час не знають і не можуть знати, то прокурор, захисник і обвинувачений вправі звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Таким чином, суд, враховуючи аргументи прокурора та заперечення обвинуваченого і захисника, дійшов висновку, що обраний прокурором відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у співвідношенні з тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час буде пропорційним, оскільки не виходить за межі обставин кримінального провадження і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання прокурора щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на тримання під вартою з призначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у збільшеному розмірі саме 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави зможе забезпечити виконання обвинуваченим вимог процесуального закону щодо процесуальної поведінки.

Так, застава - це один з запобіжних заходів, який полягає у внесенні коштів в грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, що встановлений КМУ, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків (ст.ст.176п.3ч.1,182ч.1,2 КПК України. Застава може бути внесена: підозрюваним; обвинуваченим; іншою особою (фізичною або юридичною особою заставодавцем). Можливість застосування застави щодо особи, відносно якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених ч.3 чи ч.4 статті 183 КПК України. Застава не може бути внесена юридичними особами державної або комунальної власності або такими, що фінансуються з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі яких є частка державної, комунальної власності або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Розмір застави визначається в ухвалі слідчого судді, суду про обрання стосовно особи запобіжного заходу у вигляді застави (пункт 4 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року № 15 (далі - Порядок).

Підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у виді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадках, передбачених ч.ч.3 чи 4 ст.183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття у судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

В разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України . Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень лише за його згодою. Звернення застави в дохід держави здійснюється на підставі платіжного доручення територіального управління Державної судової адміністрації (надалі ДСА) або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, наданого до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу. Застава має бути повернена заставодавцю, якщо: 1) відсутні підстави для застосування негативних наслідків для звернення застави в дохід держави (частина восьма статті 182 КПК України); 2) ухвала про застосування запобіжного заходу припинила свою дію у зв`язку із закінченням строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу (стаття 203 КПК України) або у зв`язку з набранням чинності іншим судовим рішенням ухвалою про заміну запобіжного заходу; 3) заставодавець, тобто особа, яка внесла заставу не дає своєї згоди на можливе її звернення судом у майбутньому на виконання вироку в частині майнових стягнень (частина одинадцята статті 182 КПК України).

З заявою про повернення застави звертаються ті особи, які її внесли згідно з частиною другою статті 182 КПК України. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець надає заяву до територіального управління Державної судової адміністрації України (ДСА) або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу (п.8 Порядку). В разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Відповідно до ст.615ч.15 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення, тому, за аналогією Закону, суд вважає, що проголошенню підлягає лише вступна та резолютивна частина даної ухвали з врученням її повного тексту учасникам судового засідання негайно після проголошення.

Керуючись ст.ст.177,178,182,183,331,350,615ч.15 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури щодо зміни запобіжного заходу з застави на тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ).

2. Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) та обрати ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 28.08.2023 року включно з триманням його в Державній установі "Ізмаїльський слідчий ізолятор".

3. Взяти під варту обвинуваченого ОСОБА_4 в залі суду відразу після проголошення даної ухвали.

4. Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) заставу в розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб з врахуванням раніше внесеної суми, що становить остаточно 429440 (чотириста двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок) гривень (2684грн. х 200-107360).

5. Роз`яснити, що порядок внесення застави наступний: сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеської області (розрахунковий рахунок UA0005435, МФО 820172, , отримувач ТУ ДСА, банк отримувача Державна Казначейська Служба України, м.Київ, призначення платежу запобіжний захід) у строк до сплину терміну тримання під вартою.

5. Після внесення визначеної даною ухвалою суми застави, ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) звільнити з-під варти.

6. В разі внесення застави, вважати, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ) обрано запобіжний захід у виді застави та покласти на нього наступні обов`язки:

1) прибувати до прокурора чи суду за першою ж вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

7. Роз`яснити начальнику Державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор", що, відповідно до п.1 Наказу Міністерства юстиції України 2024/5від 02.12.2014, яким затверджено ПОРЯДОК

інформування установами виконання покарань та слідчими ізоляторами Державної кримінально-виконавчої служби України дипломатичних представництв та (або) консульських установ іноземних держав в Україні стосовно іноземців, узятих під варту…, Після прийняття іноземця, узятого під варту або до якого застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт (далі іноземець), керівництво слідчого ізолятора (далі СІЗО) протягом доби надсилає до дипломатичного представництва громадянства іноземця та (або) консульської установи іноземної держави в Україні (далі дипломатичне представництво) факсимільним зв`язком або електронною поштою повідомлення за формою, визначеною у додатку 1 до цього Порядку. Копія такого повідомлення одночасно надсилається до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України (далі ДКС МЗС України) та Департаменту з питань виконання кримінальних покарань електронною поштою.

Копію даної ухвали вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому, а також направити для виконання до Державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор" негайно після її порголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1