ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/174/23 Справа № 705/1734/23 Категорія: ст. 170 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.04.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000023 від 13.03.2023 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, -

в с т а н о в и в :

ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.04.2023 клопотання старшого слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Уманської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно задоволено частково та накладено арешт на майно вилучене у кримінальному провадженні №0000023 від 13.03.2023 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме:

- грошові кошти в сумі 104520 гривень, сформовані з: 4 купюр номіналом по 500 гривень кожна, з наступними серією/номером: № ЗГ6722935, СБ 9921240, АА 1475900, ЗГ8999644 та 205 купюр номіналом по 500 гривень кожна з однаковими серією/номером: ГК7784501, одна купюра номіналом в 20 гривень з № ЕА7433800;

- мобільний телефон «iPhone», вилучений у ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон «Samsung», вилучений у ОСОБА_7 ,

з метою забезпечення збереження речових доказів, з позбавленням власників та уповноважених ними осіб права користування та розпорядження даним майном.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Задовольняючи вказане клопотання слідчий суддя виходив з того, що вилучені речі є тимчасово вилученим майном у кримінальному провадженні та мають ознаки речових доказів відповідно до ст.98 КПК України та можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, оскільки матеріалами клопотання та слідчим в судовому засіданні доведено, що є достатні підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ обставин його вчинення.

В частині клопотання про необхідність визначення місця зберігання арештованого майна слідчий суддя відмовив, слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт майна не уповноважений вирішувати питання про зберігання речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_9 , вважаючи її незаконною, необґрунтованою, невмотивованою через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині накладення арешту на мобільні телефони підозрюваних подав апеляційну скаргу, просить ухвалу в цій частині скасувати та скасувати арешт на мобільний телефон «іPhon», вилучений у ОСОБА_8 та мобільний телефон «Samsung», вилучений у ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі зазначає про те, що ні у клопотанні прокурора ні в ухвалі слідчого судді не зазначено та не встановлено яким критеріям відповідають мобільні телефони підозрюваних та не зазначено підставу накладення арешту й не визначено місце зберігання майна. Вважає, що мобільні телефони підозрюваних не можуть бути речовими доказами у справі, а тому накладення арешту на вказане майно є незаконним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката та власників майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування кримінальному провадження № 0000023 від 13.03.2023 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за фактом вимоги передачі чужого майна та вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою обмеження прав потерпілого чи його близьких родичів, пошкодження їхнього майна (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у невстановлений слідством час вступили між собою у попередню змову з метою вчинення стосовно ОСОБА_11 вимагання під приводом заборгованості сина останнього ОСОБА_12 .

Реалізовуючи вищевказану змову, діючи спільно та умисно, з корисливими мотивом та метою, спрямованими на незаконне збагачення за рахунок чужої власності, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, який в подальшому продовжено Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, затвердженим Законом України № 2212-ІХ від 21.04.2022, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вдалися до реалізації свого злочинного плану, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 жодної заборгованості перед ними не має.

Так, приблизно з квітня 2022 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 систематично приїздили до місця проживання ОСОБА_11 ( АДРЕСА_1 ) та в ході розмов неодноразово висловлювали йому вимогу передати їм грошові кошти в сумі близько 50 тис. євро або доларів США або ж спонукати свого сина ОСОБА_12 до такої передачі, супроводжуючи свою вимогу погрозою обмежити права ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_13 . Окрім вказаних вимог, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 неодноразово вдавались до пошкодження наявного в розпорядженні ОСОБА_11 автомобіля, блокування цього автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_11 обмежено у свободі пересування та права використання майна, стверджуючи в ході розмов, що такі обмеження прав потерпілого та його родичів та випадки пошкодження їх майна не припиняться без передачі їм усієї суми грошових коштів, яка вимагалась. Зазначені погрози сприйнято потерпілим як реальні.

В подальшому 30.03.2023 близько 12.07 год., знаходячись в м. Умань по вул. Небесної Сотні, 15, на тротуарі біля піцерії «Челентано» ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримали з рук в руки частину грошових коштів, що вимагались, в сумі 102 500 грн. (імітаційні кошти) та 2 000 грн. (справжні кошти), від ОСОБА_11 , який діяв під контролем правоохоронних органів, після чого були затримані працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

30.03.2023 ОСОБА_7 затриманий у порядку ст. 208 КПК України, в ході чого у останнього було вилучено його мобільний телефон марки «Samsung», який поміщено в сейф пакет № PSP 1126518.

31.03.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

30.03.2023 ОСОБА_8 затриманий у порядку ст. 208 КПК України, в ході чого у останнього було вилучено мобільний телефон «iPhone» що упаковано до сейф пакету НПУ №РSР2275728, дві пачки з грошовими коштами номіналом 500 грн., а саме купюри № ЗГ6722935, СБ 9921240, АА 1475900, ЗГ8999644, та 205 купюр номіналом в 500 гривень які мають однакові серію та номер ГК7784501, одна купюра номіналом в 20 гривень з № ЕА7433800, що упаковано до сейф пакету НПУ №РSР2275727.

31.03.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

На даний час, у органу досудового розслідування виникла необхідність у збереженні речових доказів у вигляді грошових коштів в сумі 109 520 гривень, сформовані з: 4 купюр номіналом по 500 гривень, кожна, з наступними серією/номером: № ЗГ6722935, СБ 9921240, АА 1475900, ЗГ8999644 та 205 купюр номіналом по 500 гривень, кожна, з однаковими серією/номером: ГК7784501, одна купюра номіналом в 20 гривень з № ЕА7433800, мобільних телефонів «iPhone», «Samsung».

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пославшись на норми ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, враховуючи викладене слідчий у клопотанні просить накласти арешт на грошових коштів в сумі 109520 гривень, сформовані з: 4 купюр номіналом по 500 гривень, кожна, з наступними серією/номером: № ЗГ6722935, СБ 9921240, АА 1475900, ЗГ8999644 та 205 купюр номіналом по 500 гривень, кожна, з однаковими серією/номером: ГК7784501, одна купюра номіналом в 20 гривень з № ЕА7433800, мобільний телефоні «iPhone» належні ОСОБА_8 , мобільний телефон «Samsung» належний ОСОБА_7 із забороною відчуження, розпорядження або користування вказаними речами, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий у клопотанні просив після постановлення ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказане майно, визначити місцем його зберігання - Уманське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, за адресою: Черкаська область, місто Умань, вулиця Незалежності, 35.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що під час затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, в ході проведення особистого обшуку затриманих були виявлені та вилучені мобільний телефон «iPhone», мобільний телефон «Samsung» та грошові кошти на суму 104 520,00 грн., що відповідає протоколу затримання ОСОБА_8 від 30.03.2023, та не відповідає сумі 109 520,00 грн., вказаній у клопотанні слідчого про арешт майна.

Вилучені речі є тимчасово вилученим майном у кримінальному провадженні та мають ознаки речових доказів відповідно до ст.98 КПК України та можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, оскільки матеріалами клопотання та слідчим в судовому засіданні доведено, що є достатні підстави вважати, що вказане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ обставин його вчинення.

Також для проведення стороною обвинувачення слідчих та інших процесуальних дій необхідно забезпечити збереження тимчасово вилученого майна, а саме мобільного телефону «iPhone»; мобільного телефону «Samsung» та грошових коштів на суму 104 520,00 грн. і слідів на них в тому стані, в якому вони були на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Не накладення арешту на вказане майна може призвести до того, що власник, користувач майна або треті особи будуть мати можливість знищити слідові інформацію, яка має значення для повного з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення, тому слідчий суддя обґрунтовано вказав, що наявні необхідні підстави для часткового задоволення клопотання та наклав арешт на мобільний телефон «iPhone» і мобільний телефон «Samsung» та грошові кошти на суму 104 520,00 грн. із забороною користування та розпорядження ними.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, оскільки воно, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, про що зазначив в ухвалі про накладення арешту та з чим погоджується колегія суддів. І вказане спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що в ухвалі не зазначено підставу накладення арешту в розумінні ч. 2 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено, відповідно, доводи представника власників майна про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що слідчим суддею не визначено місце зберігання майна, апеляційний суд вважає, що вони спростовуються обґрунтуванням, викладеним в ухвалі слідчого судді з посиланням на ч. 2 ст. 100 КПК України. Крім того, відповідно до п. 7, 8 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.12.2012, вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, дізнавача, який здійснює таке провадження і відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.

З огляду на це апеляційний суд погоджується з висновком слідчого суддів, що при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання про зберігання речових доказів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Отже доводи, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Таких істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.04.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000023 від 13.03.2023 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :