печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2021, в рамках кримінального провадження № 0000128,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2023 ОСОБА_4 звернувся до суду iз клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року у cпpaвi № 757/68217/21-к, провадження № 1-кс-57869/21, якою було задоволено клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва, про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 вiд 19.08.2021, за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, а саме: земельні ділянки, які розташовані в Броварському районі Київській області, і належать на праві приватної власності громадянину ОСОБА_4 , з кадастровими номерами: :04:013:0001 та :04:013:0087.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, вказує, що арештоване майно набуто заявником громадянином ОСОБА_4 ще 11.02.2021 року, відповідно до Договорів купівлі - продажу, посвідчених нотаріально та зареєстрованих у реєстрі за номерами 219 та 220, під час придбання яких, обмежень щодо їх відчуження та розпорядження не існувало. Внаслідок накладення арешту порушуються права Заявника на вільне володіння i користування землею.

Заявник вказує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту. Також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, вказує, що арештоване майно, не відповідає ознакам визначеним ст. 98 КПК України.

До суду ОСОБА_4 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримує, просить задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 до суду подав заперечення, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні клопотання, та розглянути клопотання за його відсутності.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Печерським УП ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Печерської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 вiд 19.08.2021 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.10.2019 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ТОВ «ШВЕРІН» укладено договір № 3076 про передачу, на строк до 28.10.2022, майна територіальної громади м. Києва в оренду, а саме нежитлової будівлі за поштовою адресою м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. «А», яка перебуває на балансі КП ВО Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо».

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року у cпpaвi № 757/68217/21-к, провадження № 1-кс-57869/21 задоволено клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва, про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 вiд 19.08.2021 (далі - кримінальне провадження), за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), а саме: земельні ділянки, які розташовані в Броварському районі Київській області, і належать на праві приватної власності громадянину ОСОБА_4 , з кадастровими номерами: :04:013:0001 та :04:013:0087.

Із змісту мотивувальної частини ухвали від 24.12.2021 року вбачається, що підставами накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів та слідчий суддя виходив з того, що вказане нерухому майно зберегло на собі сліди злочину та містять інші відомості (інформацію) які можуть бути використанні з метою встановлення істини та проведення всебічного, повного розслідування кримінального провадження, а також може слугувати доказом у встановленні певних обставин під час здійснення досудового розслідування, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із встановлених обставин того, що земельні ділянки були придбані громадянином ОСОБА_4 ще 11.02.2021 року, відповідно до Договорів купівлі - продажу, посвідчених нотаріально та зареєстрованих у реєстрі за номерами 219 та 220, слідчий суддя приходить до переконання про наявність у заявника права на звернення із клопотанням, оскільки в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України дана особа є іншим володільцем майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя враховує, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельні ділянки :04:013:0001 та :04:013:0087, на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , що підтверджується Договорами купівлі - продажу від 11.02.2021 року, посвідченим нотаріально та зареєстрованих у реєстрі за номерами 219 та 220.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що на момент накладення арешту земельні ділянки належали ОСОБА_4 , докази та обставини, що були надані суду стороною обвинувачення не знайшли своє підтвердження.

Наряду із цим, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів на підтвердження того, що арештоване майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, який був об`єктом кримінально протиправних дій, набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Отже, версія сторони обвинувачення, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000128 вiд 19.08.2021 року не підтверджена достатніми доказами та спростовується наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, а саме більш як два роки, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на вказане нерухоме майно, адже підозра жодній особі, не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стороною обвинувачення не надано слідчому судді достатніх доказів, що ОСОБА_4 має відношення до кримінального правопорушення, відповідно - відсутні підстави відповідальності товариства та інвесторів за незаконні дії третіх осіб.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

За наведеного, враховуючи те, що ОСОБА_4 жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження немає, про підозру йому не повідомлено, виходячи із того, що досудове розслідування вже здійснюється тривалий час, слідчий суддя вважає, що накладений арешт є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження і порушує право заявника на мирне володіння своїм майном, встановлене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 174, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2021, в рамках кримінального провадження № 0000128 - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2021 року у cпpaвi № 757/68217/21-к, провадження № 1-кс-57869/21, на майно, а саме: земельні ділянки, які розташовані в Броварському районі Київській області, і належать на праві приватної власності громадянину ОСОБА_4 , з кадастровими номерами: :04:013:0001 та :04:013:0087.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1