Провадження №1-кп/522/2328/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000346 від 01.05.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, українця, громадянина України, працевлаштованого на посаді охоронця у ТОВ «ФРУТОПТ», із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Кіровоград Кіровоградської області, українця, громадянина України, працевлаштованого на посаді водія у ТОВ «ФУД МАСТЕР», із вищою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2023 року, приблизно о 21:00 годині, більш точний час не встановлено, завідомо знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні військовий стан; а відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб військовий стан в Україні продовжено, а також відповідно до Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року військовий стан в Україні продовжено строком на 90 діб, а також відповідно до Указу Президента України від 12.08.2022 № 573/2022«Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб військовий стан в Україні продовжено; відповідно до Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строком на 90 діб, крім цього відповідно до Указу Президента України № 2915-IX від 11.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, який також діє на теперішній час, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 , маючи намір на протиправне заволодіння чужим майном за попередньою змовою, перебували у закладі за адресою: АДРЕСА_4 , куди запросили потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Під час перебування у закладі ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 визначили предметом свого злочинного посягання цінне майно, яке перебувало у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків з корисливих мотивів, ОСОБА_3 у грубій формі погрожуючи застосуванням насилля, наказав ОСОБА_6 зняти з шиї золотий ланцюжок із плетінням «морським» вагою приблизно 7 грамів та золотий хрестик вагою приблизно 3 грама, вартістю 25 000 гривень. Потерпілий ОСОБА_6 побоюючись за своє життя та здоров`я, реально сприймаючи протиправні дії ОСОБА_3 із можливим застосуванням фізичної сили до нього, не чинив супротив та віддав зазначене майно останньому.

У свою чергу, ОСОБА_4 , реалізуючи їх спільний злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків з корисливих мотивів, відкрито з висловлюванням погроз застосування насильства до ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_3 наніс ОСОБА_7 удар рукою в область грудей та удар долонею руки по потилиці останньому, у свою чергу ОСОБА_4 зі стола забрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-S901BZKDSEK» у корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 із eSim-карткою НОМЕР_4 , вартістю 30 000 гривень, який належний потерпілому ОСОБА_7 . Потерпілий ОСОБА_7 побоюючись за своє життя та здоров`я, реально сприймаючи протиправні дії ОСОБА_4 із можливим застосуванням фізичної сили до нього, не чинив супротив останньому.

В подальшому, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 пішли з місця вчинення кримінального правопорушення, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 25000 гривень та потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 30000 гривень.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у судовому засіданні підтвердив, що матеріальних та моральних претензій до обвинувачених не має, цивільний позов про стягнення з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку матеріальної шкоди у розмірі 25000, 00 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн. просив залишити без розгляду, оскільки шкода йому відшкодована у повному обсязі. Просив суд суворо не карати обвинувачених, визначити їм покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у судовому засіданні підтвердив, що матеріальних та моральних претензій до обвинувачених не має, цивільний позов не надавав, оскільки шкода йому відшкодована у повному обсязі. Просив суд суворо не карати обвинувачених, визначити їм покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленого їм обвинувачення, а також те, що вони не піддавали сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинувачених, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , доказів, що стосуються осіб обвинувачених, документів та доказів щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

У судовому засіданні ОСОБА_3 дав суду показання, що він дійсно29 квітня 2023 року близько 21:00 години, знаючи, що в країні оголошено воєнний стан, разом із ОСОБА_4 перебував у закладі за адресою: АДРЕСА_4 , де у них виник злочинний умисел на посягання на цінне майно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Після чого, він, погрожуючи застосуванням насилля, наказав ОСОБА_6 зняти з шиї золотий ланцюжок, а потерпілий не чинив супротиву та віддав йому зазначене майно. Крім того, він наніс потерпілому ОСОБА_7 удар рукою в область грудей та удар долонею руки по потилиці, коли ОСОБА_4 забрав мобільний телефон, належний потерпілому ОСОБА_7 . Майном, викраденим у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 він разом з ОСОБА_4 розпорядились на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілих та просив суд суворо не карати.

У судовому засіданні ОСОБА_4 дав суду показання, що він дійсно29 квітня 2023 року близько 21:00 години, знаючи, що в країні оголошено воєнний стан, разом із ОСОБА_3 перебував у закладі за адресою: АДРЕСА_4 , де у них виник злочинний умисел на посягання на цінне майно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Він дійсно відкрито погрожував потерпілому ОСОБА_7 застосуванням насильства та після того, як ОСОБА_3 наніс потерпілому ОСОБА_7 удар рукою в область грудей та по потилиці, він забрав мобільний телефон, належний потерпілому ОСОБА_7 . Майном, викраденим у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 він разом із ОСОБА_3 розпорядились на власний розсуд. У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілих.

При цьому, на уточнюючі запитання суду обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що злочин ними вчинено саме у ту дату, час та у місці, як то вказано в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачені пояснили суду, що повністю погоджуються з оцінкою викраденого ними майна та завданою потерпілим шкодою.

Прокурор ОСОБА_5 просила визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Прокурор ОСОБА_5 просила визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.

Таким чином, допитавши обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні ними злочину, та кваліфікує їх дії наступним чином:

-дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадання чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану;

-дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадання чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, приймає до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, його щире каяття, яке виразилось в тому, що він повністю усвідомив неправильність своїх дій та щиро шкодує про вчинене, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілим та вчинення злочину вперше.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким умисним злочином, конкретні обставини його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому суд враховує, що у кримінальному кодексі за його формальної визначеності не можуть бути враховані всі індивідуальні особливості конкретного злочину та особи винного. Призначення покарання без урахування цих особливостей призводить до формалізму в застосуванні КК.

Відповідно до ст. 69 КК України суд при призначенні покарання за злочин будь - якої тяжкості має право вийти за межі санкції конкретної статті Особливої частини КК та обрати більш м`яку, ніж передбачена цією санкцією, міру покарання.

У вчиненому злочині обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Зважаючи на ті обставини, що обвинувачений щиро та дієво розкаявся у скоєному, сприяв органу досудового розслідування та суду у розгляді кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, у зв`язку з чим приходить до висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 186 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений є раніше не судимою особою, має позитивну характеристику за місцем мешкання, нагороджувався подякою Громадської організації «Сприяння відродженню Одеси» за особистий внесок у надання волонтерської допомоги переселенцям міста Херсон та Херсонської області, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з 25.08.2023 року прийнятий на посаду охоронця у ТОВ «ФРУТОПТ», мешкає з матір`ю, яка має хронічне захворювання очей, що супроводжується порушенням функції зору та потребує періодичного лікування, тяжких наслідків від вчиненого не наступило, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, приймає до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, його щире каяття, яке виразилось в тому, що він повністю усвідомив неправильність своїх дій та щиро шкодує про вчинене, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілим та вчинення злочину вперше.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким умисним злочином, конкретні обставини його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому суд враховує, що у кримінальному кодексі за його формальної визначеності не можуть бути враховані всі індивідуальні особливості конкретного злочину та особи винного. Призначення покарання без урахування цих особливостей призводить до формалізму в застосуванні КК.

Відповідно до ст. 69 КК України суд при призначенні покарання за злочин будь - якої тяжкості має право вийти за межі санкції конкретної статті Особливої частини КК та обрати більш м`яку, ніж передбачена цією санкцією, міру покарання.

У вчиненому злочині обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілим.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Зважаючи на ті обставини, що обвинувачений щиро та дієво розкаявся у скоєному, сприяв органу досудового розслідування та суду у розгляді кримінального провадження, суд приходить до висновку, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, у зв`язку з чим приходить до висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 186 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений є раніше не судимою особою, має позитивну характеристику за місцем мешкання, нагороджувався подякою Громадської організації «Сприяння відродженню Одеси» за особистий внесок у надання волонтерської допомоги переселенцям міста Херсон та Херсонської області, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з 24.08.2023 року прийнятий на посаду водія у ТОВ «ФУД МАСТЕР», мешкає з бабусею похилого віку, яка потребує постійного догляду, тяжких наслідків від вчиненого не наступило, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.

У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засуджених для встановлення факту виправлення, суд вважає за необхідне:

- покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 перебував під вартою з 02.05.2023 року по 22.08.2023 року у зв`язку із застосуванням до нього ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.05.2023 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Також суд встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 перебував під вартою з 02.05.2023 року по 22.08.2023 року у зв`язку із застосуванням до нього ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.05.2023 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Крім того, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд вбачає за необхідне запобіжний захід відносно обвинувачених змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, зобов`язавши їх прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, контроль за виконанням яких покласти на прокурора.

Рішення щодо арештованого майна суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Рішення щодо арештованого майна прийняти на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку матеріальної шкоди у розмірі 25000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн., за клопотанням позивача вважає за необхідне залишити без розгляду.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 12 вересня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 02.05.2023 року по 22.08.2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст.72 КК України).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, та який після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Контроль за виконанням запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, яке перебуває у суді, до набрання вироком законної сили, здійснює прокурор, відповідно до ч.3 ст. 179 КПК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 12 вересня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк відбування покарання термін його перебування під вартою з 02.05.2023 року по 22.08.2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст.72 КК України).

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, та який після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Контроль за виконанням запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, яке перебуває у суді, до набрання вироком законної сили, здійснює прокурор, відповідно до ч.3 ст. 179 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку матеріальної шкоди у розмірі 25000, 00 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн., - залишити без розгляду.

Речові докази: DVD-R диск, із фрагментами відеозаписів за 29.04.2023 року з камер відеоспостереження, які 06.04.2023 року було отримано ПТ «Ломбард «Гроші Тут», з камер відеоспостереження ломбарду, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського, 5, у період часу з 19:50 по 20:05 години 29.04.2023 року; DVD-R диск, із фрагментами відеозаписів за 29.04.2023 року з камер відеоспостереження, які 02.05.2023 року було отримано від ТОВ «KFC Аркадія» (ззовні в бік Аркадійської алеї), з камер відеоспостереження фасаду приміщення, що розташований за адресою: м. Одеса, Аркадійська алея, у період часу з 21:00 по 22:00 годину 29.04.2023 року, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Iphone XS Max» у корпусі білого кольору, IMEI1: НОМЕР_5 , - вважати переданим власнику.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1