Справа № 308/9691/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/411/23, за апеляційною скаргою захисниці обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокатки ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні заявлених адвокатами ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , клопотань про зміну запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_11 та обрано відносно обвинувачених:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, до 02 жовтня 2023 року з визначенням застави, у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671000 (шістсот сімдесят одна тисяча) гривень.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, до 02 жовтня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_9 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, до 02 жовтня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 447 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1199748 (один мільйон сто дев`яносто дев`ять тисяч сімсот сорок вісім) гривень.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_10 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала суду оскаржується у частині обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

З ухвали суду вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , 03.08.2023 в якому прокурор звернувся з клопотанням про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671000 (шістсот сімдесят одна тисяча) гривень. У клопотанні прокурор вказує на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту психотропних речовин у особливо великих розмірах та особливо небезпечних наркотичних засобів, а також незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинених організованою групою. Так, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 , діючи як організатор, здійснював загальне керівництво та координацію діями всіх учасників організованої групи, спільно з іншими учасниками організованої групи розробляв плани вчинення злочинів, координував їх дії під час готування та вчинення кримінальних правопорушень, розподіляв ролі між усіма учасниками організованої злочинної групи встановлював загально-визначені правила поведінки та конспірації в групі, забезпечував дотримання їх учасниками, здійснював облік збутих наркотичних та психотропних речовин, розподіляв отримані від вчинення протиправної діяльності грошові кошти між учасниками групи, підшуковував інших учасників організованої групи, а також безпосередньо здійснював збут психотропної речовини. Прокурор вказуючи на необхідність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, посилається на те що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень. У клопотанні прокурор посилається і на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить подане ним клопотання задовольнити у повному обсязі.

Суд встановив, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Підставами застосування запобіжного заходу визнано обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, шляхом застосування фізичного та/або психологічного насильства з метою зміни даних ними під час досудового розслідування показів. Більш того, задля уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений зможе вступати у позапроцесуальні контакти з іншими обвинуваченими для формування у суду викривленої позиції щодо дійсних обставин інкримінованих їм діянь, що породжує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також суд вважає доведеним існування ризику можливого продовження обвинуваченим злочинної діяльності у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. Так, офіційних джерел до існування обвинувачений не має, з ухвали слідчого судді, постановленої щодо нього, убачається, що ОСОБА_5 «підробляє на будівництві», при цьому має на утриманні дружину, яка здійснює догляд за дитиною, а також одну малолітню дитину, що свідчить про те, що організація й здійснення збуту наркотиків та психотропних речовин у складі організованої злочинної групи приносило йому прибуток, яким він міг задовольнити потреби сім`ї. Відтак, перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити злочинну діяльність. Окрім іншого судом також взято до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_5 одружений, є батьком малолітньої дитини, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків останнього, має постійне місце проживання, є особою працездатного віку, тяжкими захворюваннями не страждає. При цьому в силу наявності міцних соціальних зв`язків ОСОБА_5 , суд вважає ризик переховування обвинуваченого від суду не доведеним. Суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину та наявність підстав вважати, що вищенаведені ризики не існують. Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_5 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за таких обставин та відповідає характеру кримінального провадження, тому, на переконання суду, обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу у максимально допустимому для тяжкого злочину розмірі, встановивши таку у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, просить її скасувати. Зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказує у клопотанні прокурор, відсутні, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 не має наміру переховуватись від суду, у нього не має необхідності впливати на свідків та експерта, наміру перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином також немає. Звертає увагу на те, що у обвинуваченого ОСОБА_5 є дружина та тримісячна донька, які перебувають на утриманні обвинуваченого. Розмір застави, визначений місцевим судом, адвокатка ОСОБА_6 вважає непомірним для її підзахисного. Із врахуванням наведеного, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання у нічний час доби, з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв та з покладенням на обвинуваченого відповідних процесуальних обов`язків, або визначити менший розмір застави.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвокатки ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторін обвинувачення та захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін не подавали; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його явка у судове засідання не визнавалась обов`язковою, і при цьому, стороною захисту не заявлено клопотання про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги; від прокурора надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України п ід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, те, що вчинені діяння відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого (не працюючий, є особою працездатного віку, тяжкими захворюваннями не страждає), його роль у вчиненні злочину, а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій, у тому числі й допиту ряду свідків та дослідження доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується і за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна, а також наведених вище обставин, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити злочинну діяльність, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що: обвинувачений ОСОБА_5 не має наміру переховуватись від суду, у нього не має необхідності впливати на свідків та експерта, наміру перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином також немає; у обвинуваченого ОСОБА_5 є дружина та тримісячна донька, які перебувають на утриманні обвинуваченого, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування щодо обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід, у тому числі й із урахуванням його тривалості, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, він не буде належним чином виконувати покладені на нього як обвинуваченого процесуальні обов`язки, у тому числі може незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті незаконно впливати на свідків чи інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, відмовивши в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який.

Крім того, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом взято до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано визначено розмір застави - 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який на переконання апеляційного суду є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі і запобігання встановленим ризикам.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що розмір застави, визначений місцевим судом, є непомірним для обвинуваченого, апеляційний суд також відхиляє.

При цьому, апеляційний суд, окрім наведеного вище, бере до уваги й те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, у тому числі і про майновий стан обвинуваченого ОСОБА_5 , які б свідчили про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, що в свою чергу свідчить про те, що підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 апеляційним судом не встановлено. Також, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке може бути призначено за його вчинення, обставини його скоєння, наявні в матеріалах судового провадженні відомості про особу обвинуваченого, кількість та ступінь передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений слідчим суддею обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави - 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_11 та обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, до 02 жовтня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671000 (шістсот сімдесят одна тисяча) гривень та з покладенням на обвинуваченого процесуальних обов`язків, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: