ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8270/22 Номер провадження 11-кп/814/1253/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2022 року за №0000641, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речового доказу.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану за таких обставин.

21 травня 2022 року приблизно о 15 годині ОСОБА_8 по вул. Амосова, 11 у м. Харків у ході вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон «POCO M3 Cool Blue», вартістю 3 883 гривні.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2022 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд: у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, у порушення вимог ст.ст.91, 337 та 374 КПК України, не зазначив про факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в умовах воєнного стану та на підставі яких нормативно-правових актів було введено цей стан, обізнаність ОСОБА_8 про їх дію, а тому таке формулювання не відповідає диспозиції ч.4 ст.185 КК України, якою встановлено відповідальність за здійснені обвинуваченим дії; виклав усі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а не ч.4 ст.185 КК України, чим вийшов за межі пред`явленого обвинувачення.

ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату й час апеляційного розгляду, до суду не з`явився та заявив клопотання щодо розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо: доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та необхідності кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, виду й розміру призначеного йому покарання із застосуванням приписів ст.ст.75, 75 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про допущення місцевим судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягає в незазначенні у вироку всіх ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та скасування на підставі цього оскаржуваного судового рішення позбавлені підстав.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Тобто, невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому системно-структурний аналіз норм КПК України свідчить, що для з`ясування питання про те, як та чи інша обставина вплинула на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, необхідно виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Частиною 3 ст.349 КПК України унормовано, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, й лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За змістом ст.374 КПК України зміст вироку суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. У вступній частині вироку зазначається, серед іншого, закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. У разі визнання особи винуватою, зокрема, вказуються у: мотивувальній частині - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; мотиви призначення покарання; резолютивній частині - покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Частиною 4 ст.185 КК України передбачено відповідальність за крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену в умовах воєнного стану.

Згідно з Указом Президента України №64/2022 з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, який продовжено на даний час.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 здійснювався за спрощеною процедурою, під час якої місцевим суд визнав недоцільним дослідження доказів в повному обсязі й обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням його характеризуючих даних з дотриманням вимог ч.3 ст.349 КПК України.

На підставі наведеного вище, суд першої інстанції визнав доведеними викладені в обвинувальному акті обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав його винуватим і засудив за цією нормою кримінального закону, що спростовує доводи прокурора про вихід місцевого суду за межі обвинувачення.

Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, в його мотивувальній частині суд першої інстанції встановив те, що обвинувачений таємно викрав чуже майно 21 травня 2022 року в умовах воєнного стану, який уведено в Україні з 24 лютого 2022 року, зазначив про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення в умовах воєнного стану при кваліфікації його дій, а також у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах вироку правильно вказав частину статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Разом з цим, у мотивувальній частині вироку, а саме у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції виклав фактичні обставини, не зазначивши, що ці дії вчинені ОСОБА_8 в умовах воєнного стану.

Аналізуючи зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів уважає, що за викладених вище обставин таке незазначення лише у частині формулювання обвинувачення про вчинення обвинуваченим крадіжки в умовах воєнного стану, за умови відображення даного факту в мотивувальній частині вироку, при вирішенні місцевим судом питання встановлення висунутого ОСОБА_8 обвинувачення не вплинуло на правильність правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та в даному конкретному випадку в розумінні ч.1 ст.412 КПК України не є тим істотним порушенням вимог КПК України, яке би безумовно тягнуло за собою необхідність скасування вироку й призначення нового розгляду в першій судовій інстанції.

Окрім того, сама дата вчинення ОСОБА_8 крадіжки - 21 травня 2022 року, при наданні його діям правової оцінки за ч.4 ст.185 КК України вже логічно й безумовно вказує на те, що зазначене кримінальне правопорушення мало місце в період дії воєнного стану, введення якого на території України з 24 лютого 2022 року є загальновідомою обставиною.

Викладений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в ухвалі від 04 листопада 2019 року (провадження № 51-4996 ск19), сформованою за релевантних обставин провадження та аналогічного правозастосування, в якій предметом дослідження було незазначення судом кваліфікуючої ознаки у формулюванні обвинувачення за умови відображення обставин цієї ознаки в іншій частині вироку.

Водночас аналіз приписів ст.374 КПК України свідчить про те, що вони не містять вимог про необхідність обов`язкового наведення в обвинувальному вироку за ч.4 ст.185 КК України нормативно-правових актів, на підставі яких було введено воєнний стан і обізнаності обвинуваченого про їх дію. Натомість, факт названої обізнаності ОСОБА_8 є складовою предмета доказування суб`єктивної сторони цього кримінального правопорушення, зокрема, яку в розглядуваному провадженні було встановлено в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що не оспорюється ніким із учасників справи, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині також є неспроможними.

Обставин, які би ставили під сумнів повноту судового провадження в місцевому суді не встановлено та в апеляційній скарзі не наведено.

Окремо колегія суддів зауважує, що за змістом апеляційної скарги позиція сторони обвинувачення полягає в тому, що вона погоджується з необхідністю визнання винуватим і засудження ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначеним судом першої інстанції обвинуваченому покаранням та звільненням останнього від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку й, таким чином, виходячи з наведеної позиції, фактично під час нового розгляду суд першої інстанції має здійснити ті ж самі дії, ухваливши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України. Однак, «процес заради процесу» не відповідає вимогам ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Анулювання результатів судового розгляду з метою дотримання самої лише формальної процедури, навпаки, призведе до неефективного витрачання людських і часових ресурсів та порушення прав учасників процесу на розгляд справи упродовж розумного строку й може знівелювати принцип невідворотності покарання. При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким сторона процесу не повинна домагатися перегляду рішення лише з метою повторного слухання справи й ухвалення нового рішення.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4