Провадження №11-сс/801/501/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2022 за № 0000049,

якою задоволено клопотання слідчого, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11.10.2023 включно, з визначення розміру застави відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Неменка, Іллінецького району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 21.08.2023 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання мотивовано тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 06.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

В межах даного кримінального провадження 11.08.2023 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, організованою групою.

Оскільки ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим, він був оголошений у розшук.

В подальшому, органом досудового розслідування було отримано ухвалу про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 , з метою приводу останнього до суду для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проведеними розшуковими заходами, місцезнаходження ОСОБА_7 було встановлено та 21.08.2023 його було затримано на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна та під загрозою суворої міри покарання може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також те, що у вказаному кримінальному провадженні, він вже перебував у активному розшуку, що свідчить про його схильність до переховування від органів досудового розслідування, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки ОСОБА_7 та інші учасники злочинної групи під час спілкування із потерпілими отримували їх анкетні дані, місця їх проживання та контактні номери мобільних телефонів, то перебуваючи на волі без застосування дієвого запобіжного заходу ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, а також, існує ризик, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі буде мати можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, тобто наявні ризики, передбачені п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування жодного іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам, а тому слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до суду з даним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували щодо поданого клопотання, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2023 року задоволено клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено, що строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_7 , однак в межах строку досудового розслідування, тобто до 11 жовтня 2023 року (включно).

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 11 жовтня 2023 року.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720,00 грн. (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Роз`яснено, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування із особами, які являються свідками, потерпілими та підозрюваними у даному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначено на час дії ухвали суду.

Слідчий суддя проаналізувавши зміст клопотання про застосування запобіжного заходу, а також доданих до клопотання доказів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000049 від 06.07.2022; протоколів допитів потерпілих; протоколу обшуку від 27.10.2022; висновку експерта №СЕ-19/123/23/2614-ВЗ; матеріалів негласних слідчих розшукових дій; повідомлення про підозру від 15.08.2023; інших матеріалів кримінального правопорушення та пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні, дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України обґрунтована.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та місце проживання, неодружений, непрацюючий, раніше судимий.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Тому, слідчий суддя враховуючи обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за злочин по якому оголошено підозру, особу підозрюваного, дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також судом було звернуто увагу на те, що підозрюваний оголошувався у розшук 15.08.2023 та 21.08.2023 підозрюваного було затримано на виконання вимог ухвали суду про дозвіл на затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, а тому вважав, що ризик переховування від суду та органів досудового розслідування з метою ухилення від відбуття покарання є досить високим. Суд також враховував вік та стан здоров`я підозрюваного та інші обставини, що мають значення для прийняття вказаного рішення.

Слідчий суддя вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, також слідчим суддею було враховано практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 22.08.2023 року та відмовити у задоволенні клопотання слідчого, а відносно ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби за місцем його реєстрації та проживання в АДРЕСА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Жодного доказу існування зазначених слідчим в клопотанні ризиків не надано, також не було й надано достатніх доказів про наявність умислу на вчинення ОСОБА_7 саме вказаного кримінального провадження.

Також слідчим суддею не було враховано, що підозрюваний до затримання працював за цивільно-правовими угодами, на утриманні батьки, які є пенсіонерами та потребують матеріальної допомоги з боку ОСОБА_7 , а взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки. За таких обставин вважає, що оскільки ні прокурор, ні слідчий належним чином не довели неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не надали доказів, які б підтвердили наявність зазначених слідчим в клопотанні ризиків, тому є усі підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника підтримали та наполягали на її задоволенні.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без задоволення.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 2 частиною 3 та частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисників підозрюваного, викладені як в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. А тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_7 з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину.

Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання вказаного запобіжного заходу слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, організованою групою, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, який згідно вимоги УІАП ГУНП у Вінницькій області №8178/24-2023 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений та відбував призначені покарання, що не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи, достатніх соціально-стримуючих зв`язків вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, наявність місця проживання на території Вінницької області, наявність батьків-пенсіонерів, не є безумовними підставами ні для скасування, ні для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики. Також згода захисника та самого підозрюваного на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлені в ході апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі захисником обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України. Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тому, враховуючи надану захисником копію посвідчення Відділу у справах сім`ї та молоді Іллінецької районної ради державної адміністрації за №006973 від 19.05.201, згідно якого батьки підозрюваного ОСОБА_7 є багатодітною сім`єю, а також є пенсіонерами, обов`язок щодо їх утримання крім підозрюваного чинним законодавством покладено й на інших їхніх повнолітніх дітей.

На думку колегії суддів наведені доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного є непереконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Своїми діями підозрюваний ОСОБА_7 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміноване кримінальне правопорушення з корисливих мотивів перебуваючи в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», чим проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, так як ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності, переховувався він органів досудового слідства, у зв`язку із чим перебував у розшуку.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема вчинення останнім особливо тяжкого злочину, відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, схильність до вчинення злочинів, введення воєнного стану в Україні, апеляційний суд вважає, що на даний час буде достатнім та обґрунтованим застосування до ОСОБА_7 , саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, необхідність проведення слідчих (розшукових) заходів спрямованих на виявлення та фіксацію доказів, що можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та судового розгляду,встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника викладені ним в апеляційній скарзі, є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.

Разом з тим, виходячи з положень п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Таким чином, при визначенні розміру застави слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, прийшов до правильного висновку щодо визначення підозрюваному застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є достатнім забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього законом обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.336, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4