Справа № 510/176/23
УХВАЛА

14.06.23 р. м. Рені

Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Рені кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000478 від 11.07.2022 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешкаючого в АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27 ч.3, 332 ч.3 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродж. м.Рені Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого в АДРЕСА_3 , не працюючого, не маючого судимості,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27 ч.2, 332 ч.3 КК України,

ОСОБА_10 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродж. с. Чишмікіой Вулканештського округу Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, зареєстрованого в АДРЕСА_4 , мешкаючого в АДРЕСА_5 , не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27 ч.2, 332 ч.3 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродж. м.Кілія Одеської області, громадянки України, зареєстрованої те мешкаючої в АДРЕСА_6 , не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27 ч.5, 332 ч.3 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ренійського районного суду знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478 від 11.07.2022 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27 ч.3, 332 ч.3 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27 ч.2, 332 ч.3 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 27ч.5, 332 ч.3 КК України.

Встановлений для ОСОБА_9 ухвалою судді Ренійського районного суду Одеської області строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 17.06.2023 року.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку із спливом встановленого судом попереднього строку тримання під вартою.

Як було встановлено в судовому засіданні, обвинувачений постійно та переважно мешкає на території с.Лиманське Ізмаїльського району Одеської області, має міцні сімейні та соціальні зв`язки (мешкає у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_13 , із якою мають двоє дітей). Сам обвинувачений наркотичними засобами, психотропними речовинами, алкогольними напоями не зловживає, дбає про свою родину.

Крім того, ОСОБА_9 утримується під вартою з 16.09.2022р. За час досудового розслідування і судового розгляду обвинувачений режиму в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», «Ізмаїльський слідчий ізолятор» не порушував. Свої процесуальні обов`язки підозрюваного і обвинуваченого, передбачені статтею 42 КПК України, виконував сумлінно завжди з`являвся на виклики слідчого і суду через адміністрацію установ, не вживав заходів щодо недобросовісного зриву слідчих (розшукових) дій, судових засідань. За весь період досудового розслідування і судового розгляду скарг на протиправні, недобросовісні дії підозрюваного, обвинуваченого ОСОБА_9 від учасників кримінального провадження не надходило.

Щодо підстав для продовження запобіжного заходу (тримання під вартою), то, як виходить з матеріалів кримінального провадження, 23.03.2023р. суд за погодженням із сторонами визначив порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні, ухваливши дослідити документи сторони обвинувачення (письмові докази), а потім допитати свідків обвинувачення. В судовому засіданні 05.04.2023р. прокурор надав суду документи сторони обвинувачення (письмові докази). Всі інші судові засідання, що відбувалися у справі, були відведені для того, щоб допитати свідків сторони обвинувачення. Разом із тим стороною обвинувачення не забезпечено прибуття до суду жодного зі свідків. Також прокурором не надано жодного документу, який підтверджував би здійснення належного судового виклику свідків до суду. Прокурор зазначав про те, що деякі свідки залишили територію України, про що ним направлено запити. Проте ані запити, ні відповіді на них сторонам захисту не відкривалися і суду не надані. Разом із тим прокурором подавалися клопотання про продовження тримання під вартою обвинувачених у даному кримінальному провадженні. В останнє судове засідання 07.06.2023р. жодний із прокурорів зі складу групи прокурорів до суду не прибув.

Захисник ОСОБА_7 , обвинувачений вважають, що такі дії є явними порушеннями права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ( 995_004) та практику Суду як джерело права.

У абзацах 60-61 рішення ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» суд зазначає, що, хоча переховування заявника протягом одного року було для органів влади достатньою причиною для тримання його під вартою на час попереднього слідства та судового слідства, тяжкість пред`явлених йому обвинувачень та ризик його втечі були єдиними підставами для суду не змінювати обраний заявнику запобіжний захід. Перше судове рішення щодо цього було прийнято через два роки та три місяці після його арешту. Проте згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції (995_004) зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII). До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (див. справу "Іловецький проти Польщі" (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п. 61, від 4 жовтня 2001 року). Жодних таких підстав у справі, що розглядається, суди не зазначили. Крім того, національні суди жодного разу не розглядали можливості обрання альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, і органи влади, посилаючись головним чином на серйозність пред`явлених заявнику обвинувачень, продовжували тримання заявника під вартою на підставах, які не можна вважати "відповідними і достатніми". 61. Зазначені вище висновки є достатніми для визнання Судом порушення пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) у цій справі.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 продовжувався неодноразово. Невнесення ОСОБА_9 визначеної судом застави однозначно вказує на те, що у нього і його сім`ї відсутні кошти для цього.

Оскільки ЄСПЛ наголошує, що зі спливом значного проміжку часу обґрунтування необхідності тримання під вартою тяжкістю кримінального правопорушення, гіпотетичними ризиками недостатньо, суд, в разі наявності, повинен навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав своє клопотання та вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , захисника, який категорично заперечував щодо продовження строку запобіжного заходу та вважав клопотання необґрунтованим, відповідним чином обґрунтувавши свої доводи, обвинуваченого, який підтримав позицію захисника, суд вважає, що належних правових підстав та наявних ризиків для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою немає, однак, наявні підстави для застосування іншого виду запобіжного заходу цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У ст. 177 КПК України зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В ході розгляду клопотання прокурора не знайшли підтвердження ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що після спливу строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_9 почне переховуватись від суду та може вчинити дії, направлені на незаконний вплив на свідків, інших обвинувачених у вказаному провадженні з метою схилити їх змінити свої покази у суді, оскільки вони засновані на припущеннях прокурора, а саме прокурором у судовому засіданні не надано суду жодних встановлених фактів щодо спроб ОСОБА_9 переховуватись від органів досудового слідства та суду та впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, як до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та і під час взяття під варту. Крім того, як вже зазначалося вище, явка свідків стороною обвинувачення не забезпечена, відповідні запити судом зроблені, але відповідь досі не отримана, а в самому судовому засіданні було зроблено припущення, що свідки могли виїхати за межі України, у зв`язку із чим імовірно, їхня явка буде ускладнена або й взагалі неможлива.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. У судовому засіданні прокурором не наведено жодного доказу про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

У рішенні ЄСПЛ «Вемгофф проти Німеччини» зазначено, що якщо держава не наведе відповідних достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченого, така особа може бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду справи.

У рішенні ЄСПЛ «Тодоров проти України» зазначено, що для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми для тримання особи під вартою протягом тривалого часу.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з тим, що прокурором у судовому засіданні не було представлено ніяких фактичних доказів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не було представлено ніяких фактичних доказів підтвердження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а стороною захисту були надані обґрунтовані докази того, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання в с.Лиманське Ізмаїльського району Одеської області, міцні та неперервні родинні зв`язки, характеризується позитивно, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого та обрання йому іншого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Застосування цілодобового домашнього арешту обґрунтовується тим, що ризиком у контексті даного кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суспільству. На підставі цього, суд вважає за можливим висловити припущення щодо існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, в урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , з використанням електронних засобів контролю, а також покласти на обвинуваченого ряд обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 186-187, 193-194, 195, 196-197, 205, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.ст. 27 ч.3, 332 ч.3 КК України, відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що полягає у забороні залишати житло, що розміщене за адресою: АДРЕСА_3 , з використанням електронних засобів контролю, строком на 60 днів, тобто по 12 серпня 2023 року включно.

На обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покласти наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

2) прибувати до місця здійснення кримінального провадження за першою вимогою прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження, якщо в цьому виникне необхідність, пов`язана із здійсненням кримінального провадження;

3) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими в даному кримінальному провадженні;

4) носити електронний засіб контролю.

У зв`язку із зміною судом запобіжного заходу звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти у залі суду.

Встановити строк дії ухвали та покладених обов`язків з 13.30 год. 14 червня 2023 року по 13.30 год. 12 серпня 2023 року.

Копію ухвали про застосування цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю щодо обвинуваченого ОСОБА_9 направити до ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1