Дата документу 26.07.2023 Справа № 314/2543/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/2543/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/451/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула 26 липня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 1 червня 2022 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Михайлівка Вільнянського району Запорізької області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

23 квітня 2021 року, приблизно о 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на умисне вбивство, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у приміщенні свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в ході раптово виниклого конфлікту зі співмешканцем ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_10 , взяла зі столу в приміщенні кухні в праву руку кухонний ніж, яким зверху в низ нанесла останньому один колотий удар в область шиї, чим завдала тілесне ушкодження у вигляді одиночного сліпого колото-різаного поранення шиї, яке проникає в праву плевральну порожнину, з ушкодженням по ходу прямолінійного ранового каналу м`яких тканин шиї, лімфатичного вузла і пристінкової плеври та скупченням невеликої кількості крові в правій плевральній порожнині (30см3), як небезпечне для життя, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

Після чого, ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тримаючи кухонний ніж у правій руці, знову нанесла ОСОБА_10 один прямий колотий удар в область грудної клітини зліва, чим завдала тілесні ушкодження у вигляді одиночного сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженням по ходу ранового каналу серцевої сорочки та правого шлуночка серця, яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану - масивної крововтрати, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, в результаті чого, ОСОБА_10 помер на місці, тим самим вчинила умисне вбивство останнього.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 1 червня 2022 року:

ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_8 , а саме з 24.04.2021 року згідно протоколу затримання від 24.04.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів під час досудового розслідування в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачена не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки під час судового розгляду залишились не дослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, вирок суду було ухвалено із істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставин отримання потерпілим ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, не пов`язаних із настанням смерті, які встановлені висновком експерта № 130 від 24.04.2021 року. Дані тілесні ушкодження не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого та є супутніми, проте, на думку апелянта, вони мають істотне значення для встановлення обставин події кримінального правопорушення, зокрема визначення способу його вчинення, що є предметом доказування у кримінальному провадженні. Згідно висновку експерта виявлені у потерпілого легкі тілесні ушкодження у вигляді саден правої надбрівної дуги, шиї та поперекової ділянки отримані ним незадовго до смерті і не виключено, що нанесені були руками та/або взутими ногами людини. В той же час, ні при проведенні слідчого експерименту 26.04.2021 року, ні під час безпосереднього її допиту в суді, вона не повідомляла про завдання нею потерпілому будь-яких інших ушкоджень окрім тих, що нанесені за допомогою ножа.

Вказує, що місцевий суд не усунув розбіжності між її показаннями та показаннями свідка ОСОБА_11 . Так, надаючи показання, вона повідомила суду, що 23.04.2021 року з 07:00 год. ранку до приблизно 10:00 год. дня, вона разом із потерпілим перебували за місцем свого мешкання та розпивали алкогольні напої. Тобто, потерпілий постійно перебував разом із нею. Натомість, з показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що о 09:00 год. та трохи пізніше, доки він перебував у будинку і спілкувався із обвинуваченою, потерпілого в будинку не було. Про те, що він пішов свідчить також та обставина, що двері до будинку були підперті цеглиною саме ззовні і сама вона не могла закрити їх таким чином самостійно. Також із показань іншого свідка ОСОБА_12 вбачається, що вони із потерпілим напередодні узгоджувалися десь на підробітки грузити метал та планували вийти на роботу саме вранці 23.04.2021 року. Таким чином, виникає суттєва розбіжність між її показаннями, з яких вбачається, що потерпілий перебував зранку і до моменту події кримінального правопорушення разом із нею, та свідка ОСОБА_11 , який вказав, що о 09:00 год. потерпілого в будинку не було.

Вважає, що висновок суду про її винуватість не підтверджується наведеними у вироку доказами. Зазначає, що визнання нею вини не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо.

Вважає, що показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не є належними доказами її винуватості, оскільки потерпіла та свідки не сприймали безпосередньо подію кримінального правопорушення та не володіють інформацією про обставини його вчинення.

Експерт ОСОБА_15 надала суду першої інстанції пояснення з приводу проведеного нею експертного дослідження від 24.04.2021 року № 18, які стосуються тілесних ушкоджень, отриманих обвинуваченою 17 квітня 2021 року, та які не мають жодного відношення до події кримінального правопорушення, тому показання експерта не є належним доказом її винуватості.

Показання свідка ОСОБА_11 хоча і мають значення для встановлення обставин події кримінального правопорушення, водночас не підтверджують, що саме вона вчинила інкримінований їй злочин.

Показання свідка ОСОБА_16 вважає неналежним та недопустимим доказом її винуватості, оскільки свідок розповів про факти, не які він сприймав особисто, а про які йому повідомили обвинувачена та свідок ОСОБА_17 . Із показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що безпосереднім свідком події кримінального правопорушення він не був, усі відомості про обставини злочину він, як сам вказує, дізнався від обвинуваченої, в той же час, дослівно, що саме казала йому обвинувачена він не пам`ятає. З наведеного вбачається, що показання свідка ОСОБА_17 не можна вважати належним доказом її винуватості, оскільки ним повідомлено не про подію, яку він сприймав особисто, а лише переказ того, що він почув від самої обвинуваченої.

Вважає, що висновок судово-трасологічної експертизи № СЕ-19/108-21/5553-Д від 11.05.2021 року не підтверджує її вину, оскільки сліди папілярних узорів її рук було вилучено за її постійним місцем мешкання.

Протокол слідчого експерименту від 26.04.2021 року з додатком до нього у вигляді відеозапису також не підтверджує її вини з огляду на те, що в ньому зафіксовано відомості, які не узгоджуються з іншим доказом у даному кримінальному провадженні, а саме з висновком судово-медичної експертизи від 24.04.2021 року № 130, відповідно до якого на тілі потерпілого було виявлено, окрім поранень, нанесених ножем, ще й легкі тілесні ушкодження у вигляді саден, походження яких невідоме, проте, які виникли при житті, відносно незадовго (хвилини-десятки хвилин) до настання смерті. Із відображеного у протоколі слідчого експерименту та додатку до нього механізму нанесення нею ушкоджень потерпілому, отримання останнім вказаних саден є неможливим. Зазначає, що висновок експерта № 130 від 24.04.2021 року хоча і містить відомості про подію кримінального правопорушення, втім у вироку суду не наведено мотивів з приводу того, яким чином інформація про причини смерті та характер отриманих травм, підтверджують її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки із наведених у висновку експерта відомостей неможливо встановити особу, яка завдала потерпілому тілесні ушкодження.

Вважає, що висновок додаткової судово-медичної експертизи від 09.06.2021 року № 20-Д не є належним доказом її провини, оскільки він не містить повної відповіді на питання, що ставились на вирішення експерта.

Суд першої інстанції, посилаючись у вироку на висновок судово-медичної експертизи від 24.04.2021 року № 18, не зазначив яким чином даний висновок підтверджує висунуте обвинувачення.

На думку апелянта, висновки судово-медичних експертиз № 1496, № 1497, № 1499, № 1502 та № 1506 також не є належними доказами та не доводять її вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки виявлена кров належала самому потерпілому. Наявність її крові в даному випадку виключається, оскільки на момент події кримінального правопорушення в неї були відсутні тілесні ушкодження із зовнішньою кровотечею.

Суд у вироку не навів мотивів, з яких він дійшов висновку, що висновок судово-медичної експертизи від 19.05.2021 року № 1503 доводить її винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину. Зазначає, що наявність крові потерпілого на частині її одягу можливо пояснити тим, що труп потерпілого знаходився у приміщенні, де вона перебувала, вона безпосередньо підходила до нього і тому на одязі могли зберегтись відповідні сліди. В той же час вказана експертиза однозначної відповіді, що на її одязі саме кров потерпілого, не дає.

Висновком судово-медичної експертизи від 19.05.2021 року № 1494 встановлено лише групу її крові. При цьому, відповідно до матеріалів кримінального провадження та як вже неодноразово наголошувалось в апеляційній скарзі, в неї жодних ушкоджень, пов`язаних із кровотечею не виявлено, слідів її крові на речах, належних потерпілому, а також його піднігтьовому вмісті, також не виявлено.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1501 встановлено наявність виділень на недопалках, які були знайдені на території домоволодіння, де проживали обвинувачена та потерпілий. Проте, судом не вказано, яке значення висновки даної експертизи мають для кримінального провадження та не зазначено яким чином вони впливають на підтвердження її вини.

Так само судом першої інстанції не наведено мотивів з приводу того, яким чином витяг з ЄРДР за № 0000202 від 24.04.2021 року, протокол огляду місця події зі стенограмою, схемою, фотознімками та відеозаписом від 23.04.2021 року, протокол затримання обвинуваченої, висновок судово-психіатричної експертизи від 24.05.2021 року № 132, протокол огляду предмета - мобільного телефону ОСОБА_17 підтверджують висунуте проти неї обвинувачення та вказують на її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, аналізуючи показання потерпілої, експерта та свідків, вбачається, що вони не містять відомостей про предмет доказування. Ніхто із допитаних осіб не сприймав подію кримінального правопорушення особисто, їх показання не містять відомостей про час, місце та спосіб вчинення злочину та не підтверджують її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Перелічені письмові докази хоча і містять відомості про обставини, що підлягають доказуванню та мають значення для кримінального провадження, як то час смерті потерпілого, місце та спосіб вчинення злочину, проте жоден з них не доводить її вини у вчиненні нею інкримінованого їй злочину.

Крім того, апелянт вказує, що у даному кримінальному провадженні здійснено слідчі дії та прийнято процесуальні рішення не уповноваженими на те особами, тобто за відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови про створення групи слідчих. Відповідна постанова відсутня і в реєстрі матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту. Так, низку процесуальних дій та рішень здійснено та прийнято не уповноваженим на це слідим ОСОБА_18 . Таким чином, докази, які надані стороною обвинувачення, отримані з істотним порушенням прав та свобод людини і відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України є недопустимими. Як наслідок, не можна також визнати допустимими докази, які отримані в результаті проведення процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень не уповноваженою на те особою, оскільки згідно сформованої доктрини «плодів отруєного дерева» вони також є недопустимими. Таким чином, суд в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення в даному кримінальному провадженні не дав належної оцінки доказам, що були отримані в кримінальному провадженні з точки зору їх допустимості.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні висловився на підтримку апеляційної скарги своєї підзахисної. Зазначив, що у матеріалах справи наявне доручення про проведення досудового розслідування від 24.04.2021 року. Однак, із даного доручення не вбачається хто є головним у групі слідчих, воно не відповідає вимогам постанови.

Обвинувачена в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу. Зазначила, що потерпілого не було вдома вранці, вона його не вбивала, коли вона прокинулась він був вже мертвий. Свідка ОСОБА_11 (хрещеного) на той час не було, він з`явився пізніше.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги. Зазначив, що всі висновки суду належним чином обґрунтовані і викладені достатньо для уявлення про вчинення злочину саме обвинуваченою. Рішення щодо створення групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні прийнято у формі доручення.

Потерпіла в судовому засіданні просила прийняти рішення за апеляційною скаргою обвинуваченої на розсуд суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Судова колегія, з урахуванням положень ч. 3 ст. 404 КПК України, за відсутності жодних підстав для повторного дослідження доказів, не знайшла підстав для задоволення відповідного клопотання сторони захисту, заявленого під час апеляційного розгляду, оскільки сторона захисту висловлює незгоду із оцінкою місцевого суду щодо досліджених доказів та не наводить чітко передбачених вказаною нормою підстав для повторного дослідження доказів.

Вказані висновки колегії суддів кореспондуються з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 1 листопада 2022 року у справі № 344/2995/15-к, провадження № 51-8361км18.

Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченої, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав докази.

Так, у суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 спочатку вину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала. Проте, в подальшому, після дослідження судом письмових доказів та допиту свідків, визнала себе винною, зазначивши, що не бажала настання смерті.

Щодо обставин події пояснила, що познайомилися з померлим близько п`яти років назад та практично одразу стали разом жити. У них з ОСОБА_19 виникали конфлікти на ґрунті ревнощів, було не менше десяти конфліктних ситуацій, які призводили до виклику поліції, проте не всі конфлікти призводили до виклику поліції. Потерпілий її бив, проте до лікарні вона не зверталася.

22.04.2021 року вона була дома, а ОСОБА_20 був на підробітку, повернувся о шостій годині вечора вже з горілкою, увечері до них прийшли знайомі ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Все було нормально, ніяких конфліктів не було, проте натяки на ревнощі вже були й тоді, він постійно її ревнував. Наступного дня 23.04.2021 року вона прокинулася близько сьомої години із-за ОСОБА_19 для похмілля, почали вживати алкоголь, близько десятої години, мабуть із-за того, що вона почала нагадувати про роботу, ОСОБА_19 почав згадувати вчорашнє, щось вона не то сказала, не так подивилася, конфлікт мав словесну форму, то знову починався, то переставав, потім ОСОБА_19 побіг в іншу кімнату за табуреткою, якою замахнувся, вона не знає як так вийшло, вона взяла ніж, відмахнулася та він упав, не пам`ятає скільки разів вдарила, вона думала, що один раз. Пояснила, що ніж гострий, заточений, промислового виробництва, з набору, ніж був на столі, мабуть їм щось різали. Ніж був з чорною ручкою з довжиною леза близько сантиметрів двадцять та довжиною ножа 25-30 см, ширина 3-5 см з гострим кінцем. ОСОБА_19 взяв табуретку до правої руки, ззаду стіна, їй нікуди було виходити, вона ж тримала ніж на напіввитягнутій руці в районі грудної клітини, сам момент удару ножем не пам`ятає, можливо ОСОБА_19 наткнувся на ніж, може перечепився, він би не заспокоївся, вона на нього не нападала. ОСОБА_19 прохрипів, присів і впав, табуретка впала у нього з руки, вона відразу зрозуміла, що ОСОБА_19 помер, коли він перестав хрипіти. Вона не пам`ятає як перетаскувала тіло до іншої кімнати та сам механізм цього. Пам`ятає, що вже після того як опинилася на лавці на вулиці з телефоном, який спочатку був у спальні, вона зрозуміла, що сталося, але не зовсім, не хотіла в це вірити. Потім близько 4 години вечора подзвонив ОСОБА_23 , спросив за ОСОБА_19 , вона сказала, що його немає вдома, він сказав, що приїде. Коли приїхав ОСОБА_24 , вона все йому розповіла та показала. ОСОБА_24 загалом був у неї близько півгодини, він визвав поліцію. Вона казала ОСОБА_24 , що боїться і не знає що робити, проте не переконувала сховати тіло чи не дзвонити в поліцію. Коли прийшов дільничний ОСОБА_16 , вона розказала йому те, що пам`ятала.

Щодо механізму нанесення удару ножем уточнила, що ОСОБА_19 замахнувся на неї табуреткою, вона спочатку поставила руки, показавши як і він попав табуреткою по її руках, після цього вона схопила ніж, уточнивши, що це було після того як вона увернулася, ухилившись від повторного удару.

Під час проведення слідчого експерименту від 26.04.2021 року за участю ОСОБА_8 остання надала пояснення та продемонструвала події, які узгоджуються з наданими нею показаннями під час судового розгляду, та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ножем. При цьому, вказала, що після удару в шию потерпілий своєю правою рукою обхватив лезо ножа, після чого, вона висмикнула ніж, і знову нанесла прямий удар йому в область серця, після чого він впав на підлогу. Вона підійшла до нього, намагаючись привести до тями, але він одразу помер (т. 1 а.п. 47-58).

Висновком судово-психіатричної експертизи № 132 від 24.05.2021 року встановлено, що ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, а знаходилася в стані гострої алкогольної інтоксикації. Ступінь наявних психічних розладів був не таким, щоб позбавляв її здатності усвідомлювати фактичний характер і соціальну небезпеку своїх дій і керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час вона може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування (т. 1 а.п. 230-235).

Не дивлячись на те, що обвинувачена під час судового розгляду в суді першої інстанції спочатку не визнавала себе винною, а, в подальшому, після дослідження письмових доказів та допиту свідків визнала свою винуватість, суд першої інстанції провів судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 349 КПК України у повному обсязі та дійшов правильного висновку про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку.

Не можна залишити без уваги мінливість позиції обвинуваченої щодо інкримінованих обставин, зокрема під час апеляційного розгляду остання висунула версію щодо непричетності до вбивства ОСОБА_10 , якого знайшла померлим після того, як прокинулася.

Натомість, провина ОСОБА_8 підтверджується за критерієм «поза розумним сумнівом» сукупністю досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів, які оцінені судом з точки зору їх достовірності, належності, допустимості, а їх сукупність за принципом достатності, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що суд першої інстанції не надав всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки доказам, є безґрунтовними.

Викладені у апеляційній скарзі та зазначені при апеляційному розгляді доводи, з урахуванням досліджених місцевим судом доказів, судова колегія знаходить непереконливими і, дослідивши матеріали провадження, вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за викладених у вироку обставин, підтверджується зібраними доказами.

За показаннями потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що її рідний брат ОСОБА_10 мешкав разом з ОСОБА_8 . Підтвердила, що між обвинуваченою та її загиблим братом виникали конфлікти на ґрунті ревнощів, протягом останнього року вони билися, скандалили та пиячили. Про смерть брата дізналася від дільничного.

Колегія суддів зазначає, що дійсно показання потерпілої не стосуються обставин умисного вбивства ОСОБА_10 , оскільки остання не була очевидцем даної події. Між тим, її показання характеризують як обвинувачену, так і потерпілого, а так само і відносини між ними та узгоджуються із поясненнями самої ОСОБА_8 щодо причини сварки в день вбивства, а саме через ревнощі, а отже надають можливість мати уявлення щодо обставин, які передували події, що є предметом розгляду у даному провадженні.

Щодо показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 слід відмітити, що вказані свідки також не були безпосередніми очевидцями події, між тим їх покази певною мірою мають відношення до обставин справи та відображають деякі події.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що він знав обвинувачену та померлого. Пояснив, що дату не пам`ятає, це могло бути 22 квітня 2021 року, увечері, напередодні смерті ОСОБА_19 , він прийшов до ОСОБА_19 та ОСОБА_25 у гості, там був присутній ОСОБА_26 , сутичок між ними не було, вони всі разом випивали. ОСОБА_26 та померлий ОСОБА_19 домовлялися вийти наступного дня зранку на підробітки, проте ОСОБА_26 на ту роботу не пішов, оскільки йому було погано після алкоголю. ОСОБА_26 пішов додому трохи раніше, він також пішов через декілька хвилин. Про вбивство ОСОБА_19 він дізнався наступного вечора від поліції.

Допитаний свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що з дитинства знає померлого та обвинувачену. Точну дату не пам`ятає, був вечір, він прийшов до ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , також там був ОСОБА_12 . Про конфлікти нічого не знає, вони сиділи всі разом випивали та розмовляли на нейтральні теми. Потім він пішов додому, ще було темно. Наступного дня від поліції він дізнався, що ОСОБА_19 зарізали.

Свідок ОСОБА_11 (хрещений обвинуваченої) в судовому засіданні повідомив, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 часто виникали конфлікти на ґрунті ревнощів, бачив на Інзі сліди побиття, але безпосереднім свідком цього не був. Щодо обставин події зазначив, що приїздив до ОСОБА_25 23 квітня 2021 року приблизно о 8:00 год. та бачив ОСОБА_19 , який був напідпитку. Потім прийшов о 9:00 год. ОСОБА_19 не було, на запитання де він, ОСОБА_27 відповіла, що мабуть пішов на роботу похмелитися. Приблизно о 21:00 год. йому зателефонував син, який працює у відділі поліції, та сказав, що ОСОБА_10 вбили.

За показаннями свідка ОСОБА_14 (двоюрідного брата обвинуваченої) ОСОБА_8 проживала разом із ОСОБА_10 , останній, коли вип`є був агресивним, у нього з`являлися ревнощі. Один раз він бачив як ОСОБА_19 бив ОСОБА_28 , при ньому приїздила поліція, це було двічі.

Допитаний свідок ОСОБА_17 показав суду, що ОСОБА_28 знає з 2017 року, а ОСОБА_19 - приблизно з 2014 року. В день, коли було вбито ОСОБА_29 , 23 квітня 2021 року, він прокинувся близько 8 години ранку, на початку десятого він подзвонив приятелю ОСОБА_30 та пішов до нього у гості, де випивали вино приблизно до 13-14 год., потім він подзвонив Інзі, вона сказала, що ОСОБА_19 пішов від неї до іншої жінки, свідок запропонував їй побачитися, на що вона погодилась. В 16:10 год. він сів у маршрутку та приблизно через п`ятнадцять хвилин був в с. Михайлівка, де мешкає ОСОБА_8 . Обвинувачена сиділа на порозі у дворі біля дверей, він зайшов та запитав її чи вони одні, на що ОСОБА_27 запевнила, що ОСОБА_19 немає вдома. На ній він бачив синець, якому він не придав значення. Потім ОСОБА_27 закрила двері на крючок та вони вступили в інтимні відносини, потім свідок спитав у обвинуваченої, до якої жінки пішов ОСОБА_19 , на що ОСОБА_27 відповіла, що він нікуди не пішов, вона чи то вбила, чи то зарізала його ножем, дослівно не пам`ятає. Він не повірив, обстановка в будинку була нормальною, слідів чогось незвичайного, тим більше крові не бачив. ОСОБА_27 показала, що ОСОБА_19 лежить в кімнаті, двері були закриті, свідок їх відчинив, там було темно, побачив тіло ногами до виходу, він перелякався. ОСОБА_27 попросила нікому не говорити та допомогти позбавитися тіла. Він швидко одягнувся, вийшов з двору ОСОБА_25 і відразу зателефонував дільничному офіцеру поліції ОСОБА_16 , повідомивши про злочин, та став його чекати.

З протоколу огляду предмету - мобільного телефону ОСОБА_17 від 24.04.2021 року, який свідок ОСОБА_17 добровільно видав співробітникам поліції, з додатками, вбачається наявність вхідних та вихідних дзвінків з телефону свідка, зокрема абонентам, які підписані в телефоні як « ОСОБА_27 » та « ОСОБА_31 », що узгоджується з показаннями свідка, зокрема, щодо часу його приїзду до ОСОБА_8 та здійснення виклику дільничному ОСОБА_16 (т. 2 а.п. 99-105).

З показань свідка ОСОБА_16 (поліцейського) вбачається, що з лютого 2021 року він періодично відвідував родину ОСОБА_29 та ОСОБА_8 як таку, яка опинилась у важких життєвих обставинах, так як вони часто зловживали спиртними напоями та не займались вихованням дитини ОСОБА_32 , яку у них відібрали. На ґрунті зловживання алкоголем між ними відбувались постійні сварки та бійки. 23.04.2021 року приблизно о 18.00 годині йому зателефонував ОСОБА_23 та сказав, що ОСОБА_27 вбила ОСОБА_10 . Приїхавши до помешкання ОСОБА_8 , його зустрів ОСОБА_23 та сказав, що приїхав до ОСОБА_25 для інтимного зв`язку з нею, труп знаходиться у будинку. Після того, як він зайшов у будинок десь о 18:10 год., запитав ОСОБА_8 де ОСОБА_20 , на що остання почала плакати та запитала, чи надасть ОСОБА_16 їй можливість побачитись з донькою. Він зайшов до однієї з кімнат та при вході побачив труп, який лежав ногами до дверей, з лівого боку було видно засохлу кров, точно не пам`ятає чи були відчинені двері кімнати. ОСОБА_8 перебувала у стресовому стані: то плакала, то психувала, то казала, що ОСОБА_20 на неї кинувся та вона захищалась, то казала, що то не вона, її мова була незв`язаною. У свою чергу, ОСОБА_17 розповів йому, що про вбивство йому розповіла сама ОСОБА_8 та попрохала щось зробити з тілом.

Показанням потерпілої та вказаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої колегія суддів погоджується.

При цьому, хоча зазначені особи не були безпосередніми очевидцями події, на що звертає увагу й обвинувачена в своїй апеляційній скарзі, проте їх свідчення відтворюють певні обставини, які є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні і сприйняті судом у сукупності із іншими доказами, які між собою узгоджуються.

Протиріч у показаннях потерпілої та свідків не вбачається.

Щодо доводів обвинуваченої про те, що місцевий суд не усунув розбіжності між її показаннями та показаннями свідка ОСОБА_11 в частині перебування потерпілого вдома вранці (обвинувачена вказувала, що потерпілий перебував із нею зранку і до моменту події, а свідок зазначив, що потерпілого о 9:00 год. в будинку не було), судова колегія зазначає, що такі доводи не відповідають дійсності та спростовуються показами даного свідка під час його допиту, який не вказував на відсутність потерпілого вдома о 9:00 год., а пояснив, що коли він прийшов до ОСОБА_8 о 8:00 год. ОСОБА_10 був напідпитку, а прийшовши до ОСОБА_25 о 9:00 год. та запитавши про ОСОБА_19 , про його відсутність йому повідомила сама ОСОБА_8 , пояснивши, що він, мабуть, пішов на роботу.

Тобто, свідок ОСОБА_11 не стверджував, що потерпілий був відсутній вдома о 9:00 год.

Твердження обвинуваченої про те, що показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 є недопустимими, оскільки свідки сприймали обставини події не особисто, а з чужих слів, не узгоджуються з положеннями ч.ч. 6, 7 ст. 97 КПК України.

При цьому, під час допиту в суді першої інстанції сама обвинувачена також зазначила, що вона розповіла про те, що вбила ОСОБА_10 спочатку ОСОБА_17 , який приїхав до неї у гості, а потім й дільничному ОСОБА_16 , який прибув до неї додому за викликом ОСОБА_17 .

Отже, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 місцевому суду розповіли про обставини, які вони сприймали безпосередньо внаслідок спілкування із обвинуваченою.

Також місцевим судом були досліджені і письмові докази та допитано експерта, яким надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України та обґрунтовано покладено їх в основу обвинувального вироку.

Протоколом огляду місця події від 23 квітня 2021 року зі стенограмою, схемою, фотознімками та відеозаписом до нього встановлено, що при огляді території домоволодіння, у тому числі, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зафіксовано загальну обстановку на території домоволодіння та всередині житлового будинку, де в залі кімнати виявлено та оглянуто труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучено речі, які знаходились на місці події та які можуть мати відношення до скоєного злочину, змиви з різних поверхонь та відібрані змиви та мікрооб`єкти від трупа (т. 1 а.п. 175-210).

Згідно висновку судової трасологічної експертизи № СЕ-19/108-21/5553-Д від 11.05.2021 року сліди папілярних узорів рук, розмірами по вісях 16x25мм, 15x17мм, вилучені 23.04.2021 року при огляді місця події, а саме території домоволодіння АДРЕСА_2 з предмету у приміщенні кімнати № 7 - залишені великим пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.п. 136-144).

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі, що вказаний висновок не підтверджує її вину, оскільки сліди папілярних узорів її рук було вилучено за її постійним місцем мешкання не спростовують загального висновку суду. Крім того обставина проживання за даною адресою не заперечується сторонами, сама обвинувачена підтвердила свою присутність у вказаному будинку, у тому числі, і у день скоєння злочину.

З протоколу затримання ОСОБА_8 від 24.04.2021 року вбачається, що під час затримання вилучено шкарпетки жіночі помаранчевого кольору з написом «Тік Ток», кофту (толстовку) чорного кольору з написом «CelineParis», футболку білого кольору з написом «I know I know I know», спортивні штани темно-синього кольору з написом на лівій кишені «Liberti&Amitytolifeontheseas» (т. 1 а.п. 44-46).

Висновком експерта № 1503 від 19.05.2021 року в слідах на футболці і правій шкарпетці ОСОБА_8 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає походження крові від особи (осіб), в тому числі від ОСОБА_10 . В інших об`єктах на речах ОСОБА_8 , а саме на її джемпері, футболці, штанах та на лівій шкарпетці наявність крові не встановлена (т. 1 а.п. 109-112).

Твердження обвинуваченої про те, що вказаний висновок експерта не доводить її винуватість, оскільки сліди крові від потерпілого на її одязі могли залишитись внаслідок того, що вона перебувала у приміщенні, де знаходився труп потерпілого, та безпосередньо підходила до нього, не відповідають даним протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , під час якого остання вказувала, що після нанесення ударів ножем потерпілому вона намагалась привести його до тями та перевіряла у нього пульс.

Згідно висновку експерта № 130 від 24.04.2021 року причиною смерті ОСОБА_10 стало одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки зліва, в 5-му міжреберному проміжку по лівій середній ключичній лінії, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженнями по ходу прямолінійного ранового каналу міжреберних м`язів, пристінкової плеври, серцевої сорочки, правого шлуночку серця, яке ускладнилось масивною крововтратою (т. 1 а.п. 155-162).

Доводи обвинуваченої про те, що суд першої інстанції не з`ясував обставин отримання потерпілим легких тілесних ушкоджень, не пов`язаних із настанням смерті, які встановлені експертом у вказаному висновку, є неспроможними, оскільки наявність у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді саден правої надбрівної дуги, шиї та поперекової ділянки не впливають на висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 , оскільки не перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті.

До того ж, вказаним висновком викладені обставини щодо можливості виникнення даних ушкоджень, зокрема внаслідок тертя задньої поверхні тулубу об площину.

Доводи обвинуваченої про те, що висновок експерта № 130 від 24.04.2021 року не узгоджується з даними, викладеними у протоколі проведення слідчого експерименту від 26.04.2021 року за її участі, під час якого вона не вказувала про нанесення потерпілому інших тілесних ушкоджень, окрім як ножем, виходячи зі змісту висновку експерта є безґрунтовними з огляду на інкриміновані фактичні обставини.

Так, заподіяння померлому інших тілесних ушкоджень, аніж двох колотих ударів в область шиї та грудної клітини зліва ОСОБА_8 не інкримінувалося.

Відповідно до висновку експерта № 20-Д від 09.06.2021 року причиною смерті ОСОБА_10 стало одиночне сліпе колото-різане поранення грудної клітини, з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки зліва, в 5-му міжреберному проміжку по лівій середній ключичній лінії, яке проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженнями по ходу прямолінійного ранового каналу міжреберних м`язів, пристінкової плеври, серцевої сорочки, правого шлуночку серця, та ускладнилось масивною крововтратою.

Також під час проведення експертизи були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: одиночного сліпого колото-різаного поранення шиї, яке проникає в праву плевральну порожнину, з ушкодженням по ходу прямолінійного ранового каналу м`яких тканин шиї, лімфатичного вузла і пристінкової плеври та скупченням невеликої кількості крові в правій плевральній порожнині (30см3); різаної рани основної фаланги ІІ пальця правої кисті; садна правої надбрівної дуги, садна шиї, садна поперекової ділянки.

Наявність ушкодження в ділянці правої верхньої кінцівки у ОСОБА_10 не виключає того, що потерпілий міг захищатись від нападника. Не виключається можливість того, що після заподіяння колото-різаних поранень шиї та грудної клітки, ОСОБА_10 міг відносно невеликий проміжок часу (хвилини-десятки хвилин), здійснювати активні дії (в т.ч. кричати, кликати на допомогу та ін.), по мірі наростання обсягу крововтрати, при умовах збереженої свідомості.

Рана на клапті шкіри з ділянки нижньої третини шиї від трупа ОСОБА_33 утворилася від дії плаского одностороннього гострого колючо-ріжучого предмету , яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо; найбільша ширина частини клинка, що занурилася, становила не менше 7-8 мм; рана на клапті шкіри з передньої поверхні грудної клітки зліва від трупу ОСОБА_10 утворилася від дії плаского одностороннього гострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Найбільша ширина частини клинка, що занурилася становила близько 20-23 мм; рана основної фаланги II пальця правої кисті утворилась від дії плаского одностороннього гострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа; садна - в результаті травматичних впливів тупими твердими предметами, під кутом відмінним від 90 градусів. Рановий канал, починаючись на передній поверхні шиї в нижній її третині шкірною раною, розташованою в 139,0 см від підошовної поверхні стоп та в 48,0 см від сідничних бугрів, продовжується вглиб прямолінійним рановим каналом, який йде в напрямку спереду назад, зліва направо та зверху вниз, довжиною 3,0-3,5 см. Розташування та морфологічні характеристики рани на шиї, напрямок ранового каналу, з урахуванням накладень крові на шкірі трупа, свідчать, що при нанесенні поранення, загиблий ОСОБА_10 був звернений до ножа передньою поверхнею шиї; клинок був орієнтований косо-горизонтально лезом вліво, обушком - вправо. Рановий канал, починаючись в 5-му міжреберному проміжку по лівій середній ключичній лінії шкірною раною, розташованого в 122,0 см від підошовної поверхні стоп та в 31,0 см. від сідничних бугрів, продовжується в глиб прямолінійним рановим каналом, який йде в напрямку спереду назад, справа наліво та зверху вниз, довжиною 5,0-5,5 см. Розташування та морфологічні характеристики рани на грудній клітці, напрямок ранового каналу, з урахуванням накладень крові на шкірі трупа, свідчать, що при нанесенні поранення, загиблий ОСОБА_10 був звернений до ножа передньо-лівою бічною поверхнею грудної клітки; клинок був орієнтований косо-вертикально лезом вниз та вліво, обушком-вверх та вправо. Виявленням двох прямолінійних ранових каналів та рану основної фаланги II пальця правої кисті - поранення шиї, грудної клітки та правої кисті у ОСОБА_10 були спричинені при трьох кратному травматичному впливі пласким односторонно-гострим предметом, яким міг бути клинок ножа.

При спричиненні колото-різаних поранень, взаємне розташування між ОСОБА_10 та нападником могло бути різним, з дотриманням єдиної умови - шия та грудна клітка потерпілого повинна була бути доступною для нанесення поранення. Поранення шиї та грудної клітки у ОСОБА_10 знаходиться в ділянці тіла доступної для нанесення власною рукою.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_10 мали наступні ознаки одиночне сліпе колото-різане поранення лівої половини грудної клітки у ОСОБА_10 , яке проникає в ліву плевральну порожнину, з ушкодженням по ходу ранового каналу серцевої сорочки та правого шлуночка серця, та яке ускладнилось розвитком небезпечного для життя стану - масивної крововтрати - має ознаки тяжкого тілесного ушкодження; знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; одиночне сліпе колото-різане поранення шиї, яке проникає в праву плевральну порожнину, з ушкодженням по ходу прямолінійного ранового каналу м`яких тканин шиї, лімфатичного вузла і пристінкової плеври та скупченням невеликої кількості крові в правій плевральній порожнині (30 см3), як небезпечне для життя - має ознаки тяжкого тілесного ушкодження; в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходиться; рана основної фаланги ІІ пальця правої кисті має ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я ; садна правої надбрівної дуги, шиї та поперекової ділянки - як в сукупності, так і окремо - мають ознаки легких тілесних ушкоджень; в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться.

При цьому, характер травмуючого предмету (ніж), локалізація зони травматичного впливу (шия, ліва половина грудної клітки та права кисть) та кількість (3) повністю відповідають результатам проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 36-43).

Доводи обвинуваченої про те, що зазначений висновок експерта є неналежним доказом, оскільки не містить повної відповіді на питання, що ставились на вирішення експерта, є помилковими, оскільки зі змісту висновку № 20-Д від 09.06.2021 року вбачається, що на вирішення експерту було поставлено лише одне питання, на яке експертом було надано вичерпну відповідь.

За висновком експерта № 18 від 24.04.2021 року при огляді ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: синці обличчя, синець лівого стегна, синець лівої гомілки, садно правого колінного суглобу, які утворились в результаті не менш чим п`яти травматичних впливів, синці - в результаті травматичних впливів твердим (-ми) тупим (-ми) предметом (-ами), садно - в результаті травматичного впливу твердим (-ми) тупим (-ми) предметом (-ами) під кутом відмінним від 90 градусів, які припали у вказані ділянки. Тілесні ушкодження, а саме синці в обох очноямкових ділянках, лівого стегна, лівої гомілки та садно правого колінного суглобу, у ОСОБА_8 , як в сукупності, так і окремо, як такі, що викликали незначні скороминущі наслідки на строк не більше 6 днів, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 цілком могли утворитися в строк, а саме 17.04.2021 року і за обставин, зазначених нею при освідуванні (т. 1 а.п. 147-148).

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердила обставини, встановлені вказаним висновком, та пояснила, що виявлені під час експертного дослідження тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не були свіжими, були на стадії загоєння.

Строк утворення виявлених у обвинуваченої тілесних ушкоджень становив 5-6 днів. При цьому, зазначила, що під час проведення експертизи експертом ставилось запитання ОСОБА_8 чи наносилися удари табуреткою, на що, остання відповіла - ні.

Твердження обвинуваченої про те, що суд не зазначив яким чином висновок експерта № 18 підтверджує висунуте обвинувачення є безпідставними, оскільки місцевим судом було проаналізовано зазначений висновок у сукупності із іншими наданими суду доказами та в контексті показань обвинуваченої і одночасно, при відсутності у обвинуваченої тілесних ушкоджень із крововтратою, вказують на виявлену на одязі ОСОБА_8 кров, як таку, що належить потерпілому.

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на те, що пояснення експерта є неналежним доказом її винуватості, оскільки стосуються тілесних ушкоджень, отриманих нею 17.04.2021 року, та не мають жодного відношення до події кримінального правопорушення, є помилковими, оскільки експерт під час її допиту в суді, крім підтвердження складеного нею висновку, додатково зазначила, що під час проведення експертизи також з`ясовувалось питання походження тілесних ушкоджень.

Довод обвинуваченої про те, що висновком експерта № 1494 від 19.05.2021 року встановлено приналежність її крові, що не має значення для вирішення справи, оскільки у неї не було виявлено жодних ушкоджень, пов`язаних із кровотечею, не спростовують висновків місцевого суду про доведеність винуватості саме ОСОБА_8 у скоєнні вбивства ОСОБА_10 та, навпаки, з урахуванням співставлення із іншими доказами, вказують на приналежність крові, виявленої на одязі обвинуваченої, саме потерпілому.

Доводи обвинуваченої в апеляційній скарзі, що висновки експертів №№ 1496, 1497, 1499, 1501, 1502, 1506 стосовно судово-цитологічних досліджень змивів є неналежними доказами та не доводять її вини у вчиненні інкримінованого їй злочину, є неспроможними, так як суд першої інстанції проаналізував вказані висновки у сукупності із іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, предметом цих досліджень були зразки, що виявлені в ході огляду місця події та стосуються виявленої слідової інформації, тобто вони відносяться до події злочину та обставин, які підлягають доказуванню, а тому відповідають визначеному ст. 85 КПК України критерію належності.

Таким чином, сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, винуватість останньої в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Загальні доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину є спростовними сукупністю досліджених доказів, а саме показаннями потерпілої, свідків, які узгоджуються із письмовими доказами, наведеними у вироку та достатньо проаналізованими судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Так, під час допиту в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 вказувала, що в той день в будинку знаходились лише вона з ОСОБА_10 , жодних інших осіб, окрім них, у будинку не було, вони знаходилися в кімнаті, яку вони називали столовою, де вживали спиртні напої, та між ними відбувся словесний конфлікт на ґрунті ревнощів.

При цьому, ОСОБА_8 не заперечувала факту нанесення ударів ножем потерпілому ОСОБА_10 .

Надані обвинуваченою показання повністю узгоджуються з висновками експертів № 130 від 24 квітня 2021 року та № 20-Д від 9 червня 2021 року, в яких описано комплекс тілесних ушкоджень, частина яких могла бути завдана ОСОБА_8 при здійсненні нею ударів ножем.

Наявність на тілі потерпілого комплексу тілесних ушкоджень, описаних у вказаних висновках експертиз узгоджується з тим механізмом завдання ударів по ОСОБА_10 , який ОСОБА_8 описала 26 квітня 2021 року під час проведення слідчого експерименту за її участю.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченої ґрунтуються на належних, допустимих та достовірних доказах, які між собою взаємозв`язані, є достатніми і обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Вище наведене спростовує доводи обвинуваченої, надані останньою первісно у місцевому суді та при апеляційному розгляді, щодо непричетності до вбивства потерпілого, тіло якого вона виявила після того, як прокинулася.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, внаслідок здійснення слідчих дій та прийняття процесуальних рішень не уповноваженими на те особами, зокрема слідчим ОСОБА_18 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про створення групи слідчих, колегія суддів виходить з наступного.

Так, в контексті застосування приписів ст. 110 КПК України зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні, з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Отже, процесуальне рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України. При цьому, враховуючи вимоги ч. 6 вказаної статті, таке рішення повинно бути виготовлене на офіційному бланку та підписане службовою особою, яка його прийняла.

Таким чином, у разі, якщо процесуальне рішення про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», однак зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК України, то потрібно констатувати, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Наявне у матеріалах кримінального провадження доручення начальника органу досудового розслідування про проведення у кримінальному провадженні досудового розслідування слідчими ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 містить ті самі реквізити, що й постанова, а саме: посаду особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (ст.ст. 39, 214 КПК України), короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення та вказівки щодо проведення всебічного, повного і неупередженого досудового розслідування (т. 1 а.п. 168).

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає безпідставними твердження обвинуваченої про здійснення досудового розслідування не уповноваженим слідчим ОСОБА_18 , а тому доводи про те, що зібрані цим слідчим докази є недопустимими, колегія суддів вважає неспроможними.

Такий висновок колегії суддів кореспондується з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 336/941/19, провадження № 51-298км23.

Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок. Призначене покарання стороною захисту не оспорюється.

З урахуванням обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 1 червня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4