Справа № 638/989/23
Провадження № 1-в/638/173/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання засудженого прокурора - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_3 , 1988 року народження, про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», за час відбування покарання був працевлаштований та відбув половину строку, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував з огляду на те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого та клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 з наступних підстав.

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 16 липня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 03 квітня 2019 року, кінець строку відбування покарання 03 жовтня 2026 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03 квітня 2019 року. З 22 вересня 2019 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_3 від 11 січня 2023 року засуджений за період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання порушував, має дисциплінарні стягнення, адміністрацією виправної колонії не заохочувався. У відносинах з іншими засудженими конфліктний. До праці ставиться посередньо, не завжди у повному обсязі виконує доручену роботу, не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується.

З довідки про стягнення та заохочення засудженого вбачається, що 03 травня 2022 року ОСОБА_3 оголошено догану за порушення форми одягу, 26 травня 2022 року оголошено догану за створення конфліктної ситуації з іншими засудженими.

Згідно довідки головного бухгалтера-начальника відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ОСОБА_3 виводився на оплачувані роботи у вересні, жовтні 2021 року, у січні, лютому, червні-серпні, жовтні-грудні 2022 року та працював на посаді «підсобний робітник»

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, оскільки засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довід свого виправлення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Київського районного суду м. Полтави від 16 липня 2020 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_3 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , 1988 року народження, про умовно-дострокове звільнення- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1