Дата документу 26.07.2023 Справа № 333/2605/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/2605/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1061/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула 26 липня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, незаміжньої, маючої середню освіту, не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

На досудовому розслідуванні до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду та продовження протиправної діяльності, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 20 серпня 2023 року включно, задоволено, визначено розмір застави. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченої, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою скасувати, застосувати до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту, або зменшити розмір визначеної судом застави.

В обґрунтування скарги зазначила, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 з`являлася на всі виклики, давали покази, демонструвала активну позицію, взаємодіяла зі слідством. З моменту повідомлення про підозру і до цього часу її поведінка не змінилася.

Суд продовжив строк тримання її під вартою, вказавши про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, обґрунтовуючи своє рішення тільки наявністю судимостей та інкримінованого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину по цій справі.

Апелянт вказує на явно непомірний розмір застави, визначений судом.

Вважає, що в даному кримінальному провадженні цілком можливим було б застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, або зменшення розміру застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є занадто суворим запобіжним заходом та таким, що розходиться з практикою ЄСПЛ та України.

Суд не врахував матеріальний та сімейний стан обвинуваченої (не працевлаштована, незаміжня, має двох малолітніх дітей на утриманні).

ОСОБА_7 провину в інкримінованому обвинуваченні провину не визнає.

На думку обвинуваченої, оскаржувана ухвала суду суперечить нормам діючого КПК України, оскільки до клопотання прокурором не надано процесуальних документів, тому в повному обсязі не обґрунтовано підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом першої інстанції не враховано, що злочин, інкримінований ОСОБА_7 , не пов`язаний не являється злочином проти життя та здоров`я осіб.

Крім того, ОСОБА_7 звертає увагу апеляційної інстанції на те, що прокурором не було вручено їй копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 184 КПК України та позбавило її права належним чином підготуватися до захисту.

Просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою обрати альтернативний вид запобіжного заходу у виді домашнього арешту або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 та просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачена клопотань про особисту участь не подавала, питань про погіршення правового становища обвинуваченої не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та обвинуваченої, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором встановлено та доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, у разі визнання останньої винною, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, може вдатися до втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, колегія суддів враховує неодноразовість притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, що характеризує її як особу, схильну до злочинної діяльності.

Попередні численні притягнення до кримінальної відповідальності в сукупності з незалученістю ОСОБА_7 до суспільно-корисної праці та відсутністю у неї постійного джерела доходу засвідчує можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Так, вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на альтернативний. Не вбачається жодної обставини, яка б виправдовувала застосування до обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу.

Одночасно місцевий суд аргументовано визначив розмір застави, який з огляду на негативну репутацію обвинуваченої, її усталену протиправну поведінку, відсутність міцних соціальних зв`язків, тобто обставини, яка б утримувала обвинувачену від протиправної поведінки та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе бути запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченої.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 20 серпня 2023 року включно з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4