Провадження № 11-сс/4823/418/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000084 від 01 квітня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

Накладено арешт на вилучене майно, а саме: мобільний телефон «Хiaomi Commynications» модель 22001116 PG, ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 ; флеш-носій темно-синього кольору з написом GO 2G MF2730048, грошові кошти в сумі 1350 євро, 1200 доларів США, а також на автомобіль марки «Mazda 5 1999» 2010 р.в., д.н. НОМЕР_3 , яке належить ОСОБА_9 , із забороною права відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що речі, зазначені у клопотанні слідчого, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, використовувалися у злочинній діяльності, можуть містити відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, і відповідає критеріям, встановленим у ст.98 КПК України; враховуючи санкцію статті ч. 3 ст. 332 КК України, яка передбачає конфіскацію майна, з метою збереження речових доказів, а також забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке майно підлягає арешту, а клопотання задоволенню.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати її щодо накладення арешту на ? частину, повернути половину грошових коштів та автомобіль на зберігання ОСОБА_11 . В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що підозрювана перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 з 10 березня 2018 року та на час проведення обшуку, і будь-яких даних про те, що вилучене майно набуто подружжям не в шлюбі або з інших підстав є особистою власністю ОСОБА_9 , матеріали не містять, а тому слід виходити з встановленої законом презумпції спільної сумісної власності на них підозрюваної та її чоловіка. Вважає, що при вирішенні питання арешту майна підозрюваної для забезпечення його можливої конфіскації , як виду покарання правильним буде накладення такого арешту не на все спільне майно подружжя, а на частину підозрюваної в ньому.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000084, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, а також забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Відносно доводів апеляційної скарги то колегії суддів зазначає, що відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

При цьому, сама по собі наявність режиму спільної сумісної власності майна подружжя не створює обов`язку слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, належить підозрюваному, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства.

Крім того, режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі. Зазначене унеможливлює ідентифікацію конкретної частки підозрюваного у спільному майні, через що обтяження майна в цілому є єдиним можливим, реальним та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливого виконання конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Отже, для накладення арешту на майно, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не потрібно встановлювати належну саме підозрюваному частку у цьому майні.

У межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04 жовтня 2022 у справі №752/7440/18).

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000084 від 01 квітня 2023 року, яке належить ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4