Дата документу 24.07.2023 Справа № 311/1255/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/1255/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1054/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 24 липня 2023року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого, та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Токмацького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В межах даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Токмацького районного суду Запорізької області на Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, та вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 25 серпня 2023 року включно задоволено. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту.

Так, апелянт звертає увагу суду на відсутність матеріалів кримінального провадження, які залишилися на тимчасово окупованій території України. Питання про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження не вирішене.

Більше року прокурор, посилаючись формально на одній й ті самі підстави, звертається до суду з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 . Натомість, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні відсутні або низькі.

Адвокат зазначає, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, родину, житло, в якому він проживав до затримання. Відсутні заяви та скарги свідків, потерпілих про вчинення щодо них будь-якого тиску чи погроз з боку обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_7 вважає достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Більш того, син ОСОБА_8 надав заяву про зобов`язання утримувати батька та забезпечувати його у разі зміни запобіжного заходу.

Просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою скасувати та застосувати до ОСОБА_8 інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання його сина в Кіровоградській області.

Зазначає, що ризики, заявлені прокурором, відсутні, оскільки впливати на потерпілу та свідків, а також переховуватися від суду він наміру не має.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував доводам апеляційних скарг адвоката та обвинуваченого, зазначав про відповідність даного запобіжного заходу особистості обвинуваченого ОСОБА_8 . Крім того, зауважив про здійснення заходів щодо відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження.

В судове засідання апеляційної інстанції адвокат, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачений клопотань про особисту участь не подавав, питань про погіршення правового становища обвинуваченого не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності адвоката та обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за інкримінованим обвинуваченням поряд із очікуваним покаранням збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, колегія суддів враховує обізнаність обвинуваченого про анкетні дані, адреси свідків, які за повідомленням прокурора наявні у справі, і які володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість незаконного впливу на свідків, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Попередні притягнення до кримінальної відповідальності через незначні інтервали часу характеризують його як особу, схильну до злочинної діяльності, та в сукупності з відсутністю у ОСОБА_8 постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційного скарги захисника обвинуваченого щодо необґрунтованості доказів і обставин, які свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема домашнього арешту, суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування, виклавши мотиви власного висновку, підстав піддавати сумніву який апеляційна інстанція не має.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про відсутність у сторони обвинувачення доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого злочину не заслуговують на увагу, оскільки зазначене виходить за межі обставин, які підлягають перевірці апеляційною інстанцією на даному етапі.

Також апеляційна інстанція зважає на заходи, які вживаються прокурором на даний час з метою відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, що у свою чергу спростовує доводи сторони захисту про відсутність цього кримінального провадження у зв`язку з тимчасовою окупацією територію, на якій вони фактично залишилися.

Сукупність наведених вище обставин схиляє суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги адвоката та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 25 серпня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4