Справа 371/427/21 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1106/2023 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника цивільного співвідповідача

(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірово, Нікопольського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на момент скоєння злочину перебував на посаді молодшого інспектора 2-ої категорії відділу режиму і охорони державної установи «Київський слідчий ізолятор», раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 та п.п.2, 3 ч.3 ст.76 КК України;

цивільний позов ОСОБА_12 задоволено, стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 26 000 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 15 093 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

вирішене питання щодо процесуальних витрат.

Відповідно до вироку, ОСОБА_11 , 13 вересня 2019 року, близько 23 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «NISSAN ALMERA TINO», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби на 9 км + 800 м автодороги Т-1017 сполученням Миронівка - Рокитне, між с. Пустовіти та с. Карапиші Обухівського району Київської області в напрямку до с. Карапиші, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, розпочинаючи маневр обгону вантажного автомобіля, що рухався попереду в попутному напрямку перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, перетинати яку заборонено, виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21011» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_12 , що рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «ВАЗ-21011», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Вважав, що призначаючи додаткове покарання, суд першої інстанції не врахував у повній мірі його особу, який має багатодітну сім`ю та тяжкохвору мати. Догляд за родиною потребує регулярного використання транспортного засобу. Крім цього, позбавлення права керування транспортним засобом позбавить обвинуваченого можливості заробітку. Крім цього, апелянт звернув увагу на порушення ОСОБА_12 усної домовленості щодо передачі йому автомобіля марки «ВАЗ 21011» після відшкодування майнової шкоди у розмірі 26 000 грн. Наразі потерпілий автомобіль продав, а за вироком існує обов`язок щодо відшкодування на його користь майнової шкоди у розмірі 26 000 грн. Вирок у цій частині вважав необґрунтованим. Крім цього, вважав необґрунтованим вирок і в частині розв`язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 , оскільки обвинувачений допомагав фінансово потерпілій у період її лікування на суму 5 097,80 грн.Просив вирок скасувати частково в частині призначення додаткового покарання та розв`язання цивільного позову ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в частині стягнення майнової шкоди, відмовивши у їх задоволенні у цій частині.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого, який доводи апеляційної скарги підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

захисника, який доводи апеляційної скарги обвинуваченого підтримав та просив її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити її без задоволення, а вирок залишити без зміни;

представника цивільного співвідповідача, який вирішення апеляційної скарги відніс на розсуд суду;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині встановлених фактичних обставин вчинення злочину, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні, правильності кваліфікації його дій та призначення основного покарання учасниками судового провадження не оскаржувалися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст.404 КПК України колегія суддів не вбачає. У зв`язку із викладеним вирок у зазначеній вище частині не перевірявся.

Колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині незаконності вироку щодо призначення додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи ОСОБА_11 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається із мотивувальної частини вироку, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд врахував те, що обвинувачений керуючи транспортним засобом у нескладній дорожній обстановці, порушив елементарні вимоги Правил дорожнього руху, від чого виникла загроза для життя не лише його, а й інших учасників дорожнього руху, спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, та пошкодження двох автомобілів. Вказані обставини привели суд першої інстанції до переконання про недостатнє знання ОСОБА_11 правил дорожнього руху або свідоме їх порушення, та як наслідок до висновку про небезпечність для суспільства подальше збереження за обвинуваченим права керування транспортними засобами.

Між тим, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_11 додаткового покарання, всупереч положенням ст. 65 КК України, суд першої інстанції не взяв до уваги зокрема те, що у нього на утриманні перебуває дружина та троє малолітніх дітей, які матеріально залежні від обвинуваченого та обіймаючи посаду водія у фізичною особи-підприємця, йому необхідна можливість керування транспортним засобом для обслуговування своєї родини та збереження джерела доходу.

Та обставина, що вироком розв`язаний цивільний позов потерпілих, відповідно до якого ОСОБА_11 належить відшкодувати матеріальні та моральні збитки, позбавлення його права керування транспортним засобом, що взаємопов`язане із джерелом його доходу, може негативно вплинути на здатність обвинуваченого компенсувати вказані збитки.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів приходить до переконання про необхідність зміни вироку в частині призначення ОСОБА_11 додаткового покарання шляхом залишення за ним цього спеціального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незаконності вироку щодо розв`язання цивільного позову ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то вони колегією суддів визнаються необґрунтованими.

Аргументи обвинуваченого про порушення ОСОБА_12 усної домовленості щодо передачі йому автомобіля марки «ВАЗ 21011» після відшкодування майнової шкоди у розмірі 26 000 грн, як обставина, яка на переконання ОСОБА_11 повинна бути підставою для зменшення суми відшкодування ОСОБА_12 майнової шкоди у вказаному розмірі, колегією суддів не береться до уваги з огляду на те, що вказана обставина не доведена ОСОБА_11 належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 про необґрунтованість вироку в частині розв`язання цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 , оскільки обвинувачений допомагав фінансово потерпілій у період її лікування на суму 5 097,80 грн, то вони також колегією суддів не приймаються. Так, ОСОБА_11 цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 в частині відшкодування матеріальної шкоди у суді першої інстанції визнав. При цьому, факт придбання обвинуваченим частини ліків у якості матеріальної допомоги потерпілій не є підставою для зменшення доведеної нею суми матеріальних витрат понесених на лікування.

Щодо інших доводів апеляційної скарги в частині розв`язання цивільних позовів потерпілих, то вони колегію суддів визнаються необґрунтованими. Вирок місцевого суду в частині розв`язання цивільних позовів потерпілих є належним чином мотивованим, у зв`язку із чим колегія суддів не вбачає підстав для його зміни у цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року щодо ОСОБА_11 змінити в частині призначення додаткового покарання.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення про призначення ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Врешті вирок Миронівського районного суду Київської області від 21 січня 2022 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

___________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4