В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/934/23

Провадження № 1-кп/348/246/23

11 серпня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стримба Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який утриманців не має, раніше судимого

-вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2008 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

- вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 червня 2016 року за ч.1 ст.152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 04.01.2018 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 10 місяців 29 днів,

- вироком Надвірнянського районного суду від 19.05.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 152 на підставі ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, який зареєстрований та до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , -

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

малолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

законних представників неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, та повторно вчинив умисний злочин за наступних обставин.

11 жовтня 2022 року близько 14:00 год. обвинувачений ОСОБА_3 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території господарства ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , побачив малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поряд із якою не було батьків і вирішив вчинити щодо неї дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що вона є особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку та не зможе чинити активного фізичного спротиву, заманив її за стодолу.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_3 посадив малолітню потерпілу ОСОБА_5 собі на коліна, роздягнув її, та проти волі потерпілої ввів палець своєї правої руки в піхву останньої, тим самим вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням у тіло іншої особи - потерпілої ОСОБА_5 проти її волі, тобто зґвалтував малолітню ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, а саме у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використання іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні 18.05.2023 обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, обставини, викладені в обвинувальному акті не спростував і не заперечив, однак, надавати покази відмовився відповідно до ст.63 Конституції України. В подальшому, в судовому засіданні 07.08.2023 погодився надати покази та суду пояснив, що в той день 11 жовтня 2022 року зранку він був вдома, побачив сусідку ОСОБА_6 , яка йшла до колодязя набирати воду. Сусідка ОСОБА_9 сказала, що його кличе її батько ОСОБА_10 . Він пішов до них додому, на столі стояла пляшка горілки, разом із сусідом вони випили приблизно 1 літр алкоголю, після чого він пішов додому. Був дуже п`яний, тому точно не пам`ятає, чи бачив малолітню сусідку ОСОБА_11 , може й бачив, вона бігала, гралася, дивилася котиків. Чи наближався він до неї та чи вчиняв щодо неї дії сексуального характеру він не пам`ятає. Якщо і вчиняв, то просить вибачення у законного представника потерпілої.

Відповідаючи на запитання повідомив, що при прослуховуванні аудіо запису, голос був його.

Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_3 щодо своєї причетності до інкримінованого йому діяння, його винуватість у вчиненні даного злочину повністю доводиться зібраними та дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Так, допитана поза залом судового засідання в іншому приміщенні з використанням відеоконференції в присутності законного представника ОСОБА_7 та психолога ОСОБА_12 малолітня потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що в той день сусід ОСОБА_13 покликав її до стайні подивитися котиків. Вона пішла з ним, а він зняв з неї штани, колготки та трусики і запхав їй палець. На одягу плями червоні були. Сусід сказав, щоби вона нікому про це не говорила, сказав що вб`є. Було боляче, вона плакала, кричала, потім пішла додому. Розказала лише мамі. Після цього сусіда вона боїться.

Відповідаючи на запитання, показала межи ніг куди саме їй сусід ОСОБА_13 запхав пальці.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом із двома старшими синами, батьком та донькою ОСОБА_11 . 11 жовтня 2022 року після обіду була на городі, копала картоплю, її дочка ОСОБА_11 бігала біля неї, гралася. Через деякий час вона побачила у дитини на штанях плями крові. Вона зняла брудні речі з дитини, вимила її. Донька була налякана, плакала, вся тряслася, руки її від себе забирала. Сказала, що сусід ОСОБА_13 завів її за стайню, щоби показати котиків та запхав їй палець до статевих органів, зробив їй боляче. В той день сусіда ОСОБА_3 бачила, він ходив до її батька, потім до себе до дому. Їй не відомо, чи пили вони в той день горілку. Анжеліка раніше сусіда не боялася, спілкувалася з ним, після того дня почала боятися та тікати від нього. Донька говорила, що сусід їй погрожував, якщо вона кому розповість про те, що сталося, він вб`є маму та тата. Дитину оглядав гінеколог, вона не давалася на огляд, плакала, кричала. Раніше сусід ОСОБА_13 приходив до її батька покурити, поговорити. Донька розуміє, що проходять засідання саме з приводу цих подій, говорила, що боїться бачити ОСОБА_14 , якщо знову побачить, то втече. Вона пізніше питала у ОСОБА_3 , що він наробив.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений є її сусідом, з яким вона має неприязні стосунки. Подія була восени минулого року, понадвечір. Вона була в літній кухні, сіла пити каву. Почула, як пищить сусідська дитина ОСОБА_11 . Хотіла піти подивитися, що сталося, але почула на вулиці крики та передумала. У вікно побачила діда ОСОБА_11 , побачила, як дитина побігла додому. Пізніше питала в ОСОБА_11 чого вона кричала. Дитина відповіла, що їй сусід ОСОБА_13 пальці запхав у статеві органи і показала, як він це зробив. Дівчинка стала замкнена, вся тряслася, коли її питала, що сталося. Після криків бачила, як ОСОБА_16 перебігав городами до себе додому, пізніше він приходив до неї, обзивався нецензурними словами. Раніше вона неодноразово викликала поліцію, так як останній нападав на неї. Знає ОСОБА_17 з самого його народження. На наступний день вона питалася у ОСОБА_18 , що сталося, і та їй все розповіла. Сусід ОСОБА_13 часто ходив в гості до потерпілої раніше. Інший сусід ОСОБА_19 говорив, що буде звертатися до поліції з цього приводу, оскільки також має онуків та боїться за них.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні пояснила, що вона працює інспектором ювенальної поліції. 26.10.2022 до неї надійшла інформація від навчального закладу, в якому навчається малолітня ОСОБА_5 , про те, що мати ОСОБА_11 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, оскільки дитина інколи ходить до закладу неохайна. При виїзді та обстеженні умов проживання малолітньої дитини було встановлено, що в будинку брудно та неприбрано. В ході спілкування з дівчинкою, остання вела себе скуто та замкнено. З часом дитина розповіла, що того дня мати була на городі, вона бігала по двору, коли до неї підійшов дядько ОСОБА_13 та запропонував їй подивитися котиків. Завів її за підсобне приміщення, зняв з неї одяг, посадив на коліна та вчинив щодо неї дії сексуального характеру, засунув великий палець у статеві органи. Вона злякалася, коли побачила кров, побігла додому. Сусіда ОСОБА_14 дівчинка знала добре. Вона повідомила матері ОСОБА_11 , що потрібно поїхати до лікарні на огляд та написати заяву до правоохоронних органів. Мати дівчинки обіцяла подумати до 01 листопада. 01 листопада мати так і не звернулася із заявою, тому комісія сама поїхала до них додому. Разом з дівчинкою та мамою поїхали на та написали заяву в поліції. В лікарні дитина спочатку не давалася на огляд, говорила, що їй було соромно, однак після вмовлянь, дівчинку оглянула лікар-гінеколог та підтвердила факт вчинення відносно ОСОБА_11 дій сексуального характеру.

На питання відповіла, що дівчинка сказала, що вона не викручувалася, але їй було боляче, вона налякалася крові та побігла додому.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що малолітня потерпіла ОСОБА_21 є його онукою. Зазначив, що в той день сусід ОСОБА_22 прийшов до нього, разом вони пили настоянку. ОСОБА_13 був неадекватний, збуджений. Пізніше дочка розповіла, що ОСОБА_14 вчинив з онукою. Він кричав на ОСОБА_14 , сварив його. Онука після того випадку стала боятися ОСОБА_13 та тікати від нього, хоча раніше вона його добре знала та бавилася з ним.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів показання малолітньої потерпілої та свідків, оскільки такі давали показання будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідома неправдивих показань.

Окрім показів малолітньої потерпілої та свідків, наданих у судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказів, а саме:

так, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.11. 2022 року (а.м.п.58) встановлено, що ОСОБА_6 звернулася до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області та повідомила про те, що11.10.2022 року близько 14:00 год. за адресою: с. Пнів, вул. Я.Мудрого, 50 ОСОБА_3 вчиняв розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

на підставі даної заяви та рапорту інспектора ювенальної поліції Надвірнянського РВП ОСОБА_20 (а.м.п.56) внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0000358 від 01.11.2022 року за ч.1 ст.156 КК України (а.м.п.1);

постановою про зміну попередньої кваліфікації кримінального правопорушення від 24.11.2022 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2022 за № 000358, було змінено попередню кваліфікацію з ч.1 ст. 156 КК України на ч.4 ст.152 КК України (а.м.п.2);

протоколом огляду місця події від 01.11.2022 року з фототаблицями до нього (а.м.п.71-75), проведеного на підставі добровільної згоди власника ОСОБА_6 за участі малолітньої потерпілої ОСОБА_5 та двох понятих. Об`єктом огляду є територія домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення огляду малолітня ОСОБА_5 вказала на місце події. Протокол огляду місця події підписано усіма учасниками цієї слідчої дії без зауважень та доповнень;

протоколом огляду місця події від 01.11.2022 року з фототаблицями до нього (а.м.п.59-67), проведеного на підставі добровільної згоди власника ОСОБА_6 за участі двох понятих. Об`єктом огляду є будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення огляду вилучено дитячі штани та труси із плямами речовини бурого кольору, які запаковано в паперову коробку та опечатано біркою. Протокол огляду місця події підписано усіма учасниками цієї слідчої дії без зауважень та доповнень;

постановою про визнання речовим доказом від 02.11.2022 (а.м.п. 69-70), згідно якої вилучені дитячі штани та труси із плямами речовини бурого кольору визнані речовими доказами у кримінальному провадженні;

результатами сумісного огляду дитячого гінеколога та зав. відділенням КДВ КНП «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської міської ради від 26.10.2022, під час огляду ОСОБА_5 встановлено, що візуально слизова піхви гіперемована (яскраво-червоного кольору), виділення слизові багато, неприємний запах. Подальший огляд утруднений, з огляду на те, що дитина налякана. Зі слів матері дитини ОСОБА_6 11.10.2022 у дівчинки були брудно коричневі виділення на білизні. Встановлено діагноз «Вульвіт» (а.м.п. 78-79);

психологічною характеристикою психоемоційного стану дитини та сімейних відносин, проведеною ТОВ «Серденько» від 07.11.2022 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що, зокрема, «….. в ході проективної методики в пісочниці виявлено ознаки травмуючої ситуації. Дівчинка з острахом, обережністю, а також злістю ставиться до сусіда, що по сюжету гри жив поряд. Під час опрацювання матеріалу та бесіди дитина поділилась деякими деталями ситуації. Частини діалогу «так він винний», «він це робив», «я боюсь його» та ін...», …. «За результатами методики «Мої емоції» виявлено агресію до ОСОБА_13 , що є фігурою пов`язаною із травмуючим досвідом дитини»….. «Присутня тривожність, що може бути пов`язана із переживанням травмуючого досвіду» … «Наявний страх, боязливість та тривожність до чоловічої аудиторії, що може бути пов`язана із травмуючим досвідом»…. «За результатами дослідження виявлено наявність травмуючого досвіду сексуального характеру, боязливість, страх незнайомих чи малознайомих чоловіків. Присутні тенденції агресивності, що є наслідком самозахисту психіки від травмуючої ситуації (а.м.п.85-87);

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023 (а.м.п.88-91), відповідно до якого слідчий СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області за участі малолітньої потерпілої ОСОБА_5 , за участю законних представників малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , спеціаліста ОСОБА_23 , психолога ОСОБА_12 , у присутності двох понятих провів пред`явлення осіб для впізнання. В ході слідчої дії малолітня потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що впізнає особу, зображену на фотознімку під №1, як таку, що у жовтні 2022 року запхав їй палець у статеві органи. Він схожий на їх сусіда ОСОБА_13 за загальними рисами обличчя. Такою особою являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, на якому зафіксована слідча дія пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.04.2023, під час якої підтверджено обставини впізнання малолітньою потерпілою ОСОБА_5 особи ОСОБА_3 (а.м.п. 92);

протоколами про результати проведення НСРД від 19.01.2023 (а.м.п. 96-103), та переглянутими в судовому засіданні аудіо та відеозаписами до них, під час яких обвинувачений ОСОБА_3 визнав вчинення ним дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_5 , зокрема, те, що він запхав їй палець в статеві органи (а.м.п.104). При цьому суд зауважує, що відповідаючи на запитання прокурора, обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що при прослуховуванні аудіо та відео записів, він впізнав свій голос, це його голос;

висновком експерта № 1077 від 23.11.2022, згідно якого кров ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВО (а.м.п. 122);

висновком експерта №1078, відповідно до якого при серологічному дослідженні у вказаних об`єктах виявлені антигени АВ за ізосерологічною системою АВО. Таким чином, кров, що виявлена на вищевказаних речових доказах може належати особі (особам) групи АВ ізосерологічної системи АВО, що не виключає належності крові потерпілій ОСОБА_5 (а.м.п. 108-109);

висновком експерта № 205 від 15.11.2022, встановлено, що у ОСОБА_5 виявлено порушення цілості дівочої пліви у вигляді її розриву. Встановлений розрив дівочої пліви отриманий від дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, яким міг бути і палець кисті руки під час введення у піхву, може відповідати терміну спричинення вказаному в даній постанові і згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень. Інших будь-яких тілесних ушкоджень, окрім виявленого розриву дівочої пліви, не виявлено (а.м.п. 116-117);

висновком експерта №118 від 09.02.2023, відповідно до якого встановлено, що на даний час, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психічним захворюванням не страждає. У період часу, що відноситься до вчинення щодо неї інкримінованих дій ОСОБА_5 психічним захворюванням не страждала. У малолітньої ОСОБА_5 не встановлено індивідуально-психологічних особливостей, які суттєво впливають на її поведінку, зокрема схильності до вигадування, навіювання та фантазування. Малолітня ОСОБА_5 з врахуванням її індивідуально-психологічних, вікових особливостей та стану розумового розвитку може не в повній мірі правильно сприймати, запам`ятовувати та відтворювати обставини, що мають значення у справі та давати щодо них правильні покази. (Індивідуально-психологічні особливості структури особистості, особливо психічної діяльності є в процесі розвитку). Малолітня ОСОБА_5 не розуміла характер і значення вчинених по відношенню до неї дій та не могла чинити опір, так, як її психічна діяльність та індивідуально-психологічні особливості є в процесі розвитку та змін, що є характерним для даної вікової категорії (а.м.п.127-130);

висновком експерта № 155 від 20.12.2022, згідно якого при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук ОСОБА_3 (об.№№1,2) знайдено рогові лусочки (без`ядерні епітеліальні клітини), походження яких за рахунок власного нігтьового ложе вважається найбільш ймовірним. Даних за присутність клітин потерпілої ОСОБА_5 в піднігтьовому вмісті ОСОБА_3 не отримано. Кров у даних об`єктах не виявлена. (а.м.п.136-137);

висновком експерта № 154 від 20.12.2022, відповідно до якого при судово-цитологічному дослідженні змивів з обох рук ОСОБА_3 (об.№№1,2) знайдено без`ядерні епітеліальні клітини, походження яких від самого ОСОБА_3 вважається найбільш ймовірним. Кров у даних об`єктах не виявлена. Даних за присутність клітин потерпілої ОСОБА_5 , 16.08.2016 р. у змивах з рук ОСОБА_3 не отримано (а.м.п.142-143);

висновком експерта № 37/2023 від 31.01.2023, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_3 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_3 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний ОСОБА_3 не потребує (а.м.п. 154-157).

Зважаючи на вказані висновки експертизи, суд вважає, що ОСОБА_3 є осудним та може нести кримінальну відповідальність за вчинення суспільно-небезпечного діяння.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд критично відноситься до пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він нічого не вчиняв та не пам`ятає про обставини вчиненого злочину, оскільки доказів на підтвердження протилежного під час розгляду кримінального провадження суду надано не було; навпаки, при дослідженні протоколів проведенених НСРД, відтворенні відеозапису та прослуховуванні аудіо запису за результатами проведення НСРД від 19.01.2023, обвинувачений ОСОБА_3 визнав вчинення ним дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_5 , зокрема, те, що він запхав їй палець в статеві органи, та підтвердив, що він впізнав свій голос. Тому таку позицію обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту своїх інтересів та прагнення уникнути відповідальності за вчинений злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (Case of John Murray v. United Kingdom, Заява 18731/91, рішення від 25 січня 1996 року, статус рішення - остаточне, Reportsof Judgments and Decisions 1996-I).

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що подія злочину мала місце, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена і його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 152 КК України, як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використання іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої, щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років (зґвалтування). За вказаних вище обставин підстав для перекваліфікації його дій судом не вбачається. Кваліфікація дій обвинуваченого учасниками процесу не оспорювалася.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного у їх сукупності, наявність обтяжуючих та відсутність пом`якшуючих покарання обставин справи.

Так, суд враховує, що згідно ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відноситься до особливо тяжкого злочину.

Обставинами, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, доводи захисника на необхідність виключення обтяжуючої обставини «вчинення злочину повторно та рецидив злочину», оскільки така обставина є кваліфікуючою ознакою ч.4 ст. 152 КК України, суд не приймає до уваги, оскільки диспозиція ч.4 ст. 152 КК України не містить ознак повторності та рецидиву.

Окремо суд звертає увагу на те, що висновком судово-психологічної експертизи, проведеної щодо малолітньої потерпілої встановлено, що вона з врахуванням її індивідуально -психологічних, вікових особливостей та стану розумового розвитку не розуміла характер і значення вчинених по відношенню до неї дій та не могла чинити опір, що слід розцінювати як вчинення злочину з використанням безпорадного стану потерпілої особи.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Щодо доводів захисника про врахування в якості пом`якшуючої обставини «щирого каяття», оскільки обвинувачений попросив вибачення у законного представника потерпілої, суд зазначає, що вказана обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. Натомість суд враховує, що обвинувачений вину не визнав, жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та її осуду не зробив, а вибачення попросив формально: «..якщо і вчиняв, то пробач….», крім того, в судовому засіданні висловлював погрози та образи нецензурною лайкою на адресу законного представника потерпілої ОСОБА_6 . Отже, суд вважає, що формальне прохання пробачення, коли особа не робить належних висновків, не є щирим каяттям, а тому така обставина не може бути визнана судом у якості пом`якшуючої.

Крім цього, при призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує також його процесуальну поведінку в судовому засіданні, те, що обвинувачений ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість неодноразово засуджувався за умисні корисливі злочини та злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи (а.м.п. 158-159). Це доводить, що вчинення кримінальних правопорушень є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує. Також судом враховано те, що ОСОБА_3 задовільно характеризується за місцем проживання (а.м.п.172); на диспансерному обліку в нарколога та психіатра не перебуває (а.м.п.170).

Суд зауважує, що статеві злочини характеризуються аморальністю та цинічністю дій винних осіб, принижують честь і гідність потерпілої особи та можуть завдати значної шкоди здоров`ю.

Особливо і надзвичайно небезпечні статеві злочини проти малолітніх та неповнолітніх, вони посягають на їх статеву недоторканість та нормальний статевий розвиток, вони часто призводять до глибоких душевних травм у потерпілих осіб, штовхають їх до аморального способу життя.

Судом також враховуються положення Конвенції про права дитини, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язані захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень (статті 3, 34 Конвенції).

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Отже, вирішуючи питання щодо виду та строку покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , суд прийшов до висновку, що для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, необхідним і достатнім покаранням є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 152 КК України. Виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, зокрема, як зазначалося вище, обвинувачений неодноразово засуджувався за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, однак висновків для себе він не зробив, на шлях виправлення не став, та знову вчинив подібний злочин щодо малолітньої особи.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції, та вважає, що ступінь небезпечності ОСОБА_3 , враховуючи його схильність до вчинення злочинів, для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому суд не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

В судовому засіданні також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин після постановлення вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2022 року, покарання за яким не відбув, а тому, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, при визначенні остаточного покарання обирає принцип часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком за правилами ч.1 ст.71 КК України (а.м.п. 161-169).

При цьому, суд бере до уваги положення ч.2 ст. 71 КК України, відповідно до якого при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Суд приходить до переконливого висновку, що покарання у виді позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами. Це покарання буде ефективним і дієвим з метою профілактики подальшої асоціальної поведінки обвинуваченого.

Зважаючи на вид покарання, яке призначається судом та з огляду на вимоги ст. 377 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_3 , слід залишити без змін. Виняткових обставин для звільнення його з-під варти до набрання вироком законної сили судом не вбачається.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 05.01.2023 року, тобто з часу його фактичного затримання, згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду від 05.01.2023 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України та призначити покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.05.2022 у виді 2 (двох) років позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 05 січня 2023, зарахувавши у строк покарання відповідно до положень ст.72 КК України один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний у виді тримання під вартою.

Речові докази після набрання вироком законної сили: дитячі штани та труси з плямами речовини бурого кольору, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП - повернути законному представнику малолітньої потерпілої ОСОБА_6 .

Включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_3 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1