Справа №760/6192/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

05 вересня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 111-1, ч. 3 ст. 114-2 КК України, дані про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 19.03.2022 р. клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10 вересня 2023 р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

В судовому засіданні прокурор подав суду клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, мотивуючи його тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у колабораційній діяльності, а саме: у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

В клопотанні прокурор заявляє, що наявні ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, того що, знаходячись на волі обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений та захисник проти продовження строку дії запобіжного заходу заперечували.

Захисник зазначив, що обвинувачений не переховувався від обвинувачення, сам прибув до суду. Клопотання прокурора не обґрунтоване, оскільки відсутня конкретизація щодо посилань прокурора на те, що ОСОБА_7 буде вчиняти нові злочини. Будь-які ризики, що передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, відсутні. Просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений захисника підтримав повністю. Також просив застосувати інший запобіжний захід, що не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачують ОСОБА_7 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до наступних висновків.

Дослідивши обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даний час ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу зменшилися лише частково. Так, ОСОБА_7 і досі може переховуватись від суду та продовжити протиправну діяльність.

Обвинувачений обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, а тому судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , вид та міру покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, суд вважає наявним ризик того, що він може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.

Суд наголошує на тому, що виключний перелік ризиків, запобігти яким має запобіжний захід, визначений ч. 1 ст. 177 КПК України. Виходячи з цього суд не вправі зважати на інші ризики та має зазначати в ухвалі дійсні ризики, а не кожен раз різні чи нові. Враховуючи те, що судовий розгляд триває достатньо довго з об`єктивних причин, ризики із минулих судових засідань в більшій мірі залишаються ті самі. Таким чином, кожного разу суд зазначає дійсні ризики, яким кожного разу надає нову оцінку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи .

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, розглядаючи можливість застосування до ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, суд застосовує положення ч. 6 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу України, яка визначає, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у даній статті.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що інші запобіжні заходи не можуть бути застосовані судом в силу вимог Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, суд при продовженні строку дії запобіжного заходу не визначив розмір застави.

Виходячи із зазначеного, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 03 листопада 2023 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали оголошується 11 вересня 2023 р. о 13.15

Головуючий

Судді