Справа № 352/1513/22
Провадження № 1-кп/352/101/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську об`єднане кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000163 від 15.08.2022 р. та за № 0000006 від 05.01.2023 р. про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , неофіційно працюючого різноробочим на приватних новобудовах, з базовою середньою освітою, одруженого, утриманця трьох малолітніх дітей, українця, громадянки України, військовозобов`язаного, депутатам будь-якої не обирався, згідно ст. 89 КК України не судимого, якому пам`ятка про його права та обов`язки вручена під розписку, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_5 , повторно, в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

24 лютого 2022 р. указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому дію воєнного стану на території України продовжено Указом Президента України № 341 від 17.05.2022 р. строк на 90 діб, який діє на всій території України.

30.07.2022 р. о 20 год. 02 хв. ОСОБА_5 , зайшов у приміщення магазину «7/23», який розташований по АДРЕСА_2 , де в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення крадіжки товарно-матеріальних цінностей.

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 підійшов до торгових полиць, на яких були розташовані товарно-матеріальні цінності, звідки у період часу з 20 год. 04 хв. по 20 год. 07 хв., шляхом вільного доступу таємно викрав: цукерки «Ромашка» ТМ «Нестле» 0,214 кг, вартістю 14,90 грн; цукерки «Зоряне сяйво» ТМ «Нестле» 0,184 кг, вартістю 50,60 грн; цукерки «Корівка» ТМ «Рошен» 0,184 кг, вартістю 24,75 грн; одну лампу «LED» А60 10W 4000K E27 ТМ «Іскра» вартістю 37,50 грн.; одну упаковку кави «Prodomo» в зернах вагою 500 грам вартістю 229,80 грн.

Після цього, ОСОБА_5 за вказаний товар не розрахувався, покинув приміщення магазину та розпорядився викраденими товарно-матеріальними цінностями на власний розсуд, чим завдав потерпілому товариству з обмеженою відповідальністю «Клевер Сторс», матеріальну шкоду на загальну суму 357,55 грн.

Продовжуючи свої неправомірні дії, 16.12.2022 р. у період часу з 13 год. 30 хв. до 17 год. ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання, та в цей час у нього виник злочинний умисел на вчинення повторно крадіжки насосної станції марки «Volks pumpe», яка знаходилась у підвальному приміщенні під`їзду № 2, що за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_5 шляхом вільного доступу зайшов до підвального приміщення, демонтував та повторно таємно викрав насосну станцію марки «Volks pumpe» моделі «JY1000-24», серійний номер № НОМЕР_1 в зборі, вартістю 4286 грн.

Після цього, ОСОБА_5 , з викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4286 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні пред`явлених йому в обвинувальних актах злочинів визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілими дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєних ним кримінальних правопорушень вищенаведених у вироку. Також суду показав, що дуже шкодує за наслідками скоєного. Йому соромно за скоєне перед потерпілими та знайомими, оскільки намагався позицінував себе серед останніх ввічливим та добропорядним громадянином. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища, а всі заподіяні потерпілим матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Представник потерпілого ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_6 , подали суду письмові заяви, змістом яких стверджується, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю відшкодував спричинену їм злочинами шкоду, жодних претензій до останнього не мають. Просять суд суворо обвинуваченого не карати та не призначати йому покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства. Окрім того, просили кримінальне провадження розглядати за їх відсутності.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальних актах, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він повторно, в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, заподіяні потерпілим своїми неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку потерпілих щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_5 , як і те, що останній вкрай негативно ставиться до вчиненого; неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища; працюючи хоч і неофіційно проте займаються суспільно-корисною працею; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; одружений, являється утриманцем трьох малолітніх дітей; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; зі слів має незадовільний стан здоров`я; згідно ст. 89 КК України раніше не судимий.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, даних про особу ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідає також принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню (а.с. 92) насосну станцію - повернути за приналежністю потерпілій ОСОБА_6 ; три сліди пальців рук (а.с. 91) та CD-R із відеозаписом із камер зовнішнього та внутрішнього відео спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_2 (а.с. 94) зберігати при матеріалах даного кримінального провадження; одну розпаковану пачку кави в зернах марки «Prodmo», що зберігається в камері зберігання речових доказів ВП № 1 (м.Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області (а.с. 96) знищти.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 3209,26 грн. понесених НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області судових витрат на проведення судових експертиз.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ