Справа № 740/3266/23
Провадження № 1-кп/740/288/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 від 16.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської обл., є громадянином України, зі слів - має середню спеціальну освіту, розлучений, має двох неповнолітніх дітей (12 і 7 років), офіційно не працевлаштований, підробляє різноробочим на будівництві, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

15.02.2023 близько 08:04 години, перебуваючи на вул. Незалежності в м. Ніжині Чернігівської області, ОСОБА_4 знайшов банківську картку АТ «Райффайзен Банк Аваль» з № НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_5 . У подальшому, маючи умисел, спрямований на заволодіння належними ОСОБА_5 грошовими коштами, який виник раптово, ОСОБА_4 у період часу з 08:51 по 09:09 год. 15.02.2023, діючи в умовах воєнного стану, що введений на всій території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та продовжений Указом Президента України від 18.11.2022 № 757/2022 з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, з метою особистого збагачення, з корисливого мотиву, перебуваючи в приміщенні магазину «Мінімаркет» за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Покровська, 15 Б, та в приміщенні магазину «Фора» за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Батюка, 9, за допомогою банківської картки АТ «Райффайзен Банк Аваль» з № НОМЕР_1 , котра належить ОСОБА_5 , таємно здійснив оплату товарів на загальну суму 2258,15 гривень, тим самим таємно викрав грошові кошти ОСОБА_5 , чим спричинив їй матеріальну шкоду на вказану суму.

Указаними діями ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Показав, що 15 лютого 2023 року по вул. Незалежності у м. Ніжині на стадіоні він знайшов банківську картку, іменну з написом ОСОБА_5 . Відразу він вирішив скористатися карткою, перевірити наявність на ній грошей. Він пішов у супермаркет, взяв продукти на суму до 500 грн, оскільки йому відомо, що операції із сумою до 500 грн не потребують введення пінкоду. Потім він ще декілька разів купував товар, розраховуючись цією карткою, на загальну суму трохи більше 2000 грн. Пам`ятає, що купував цигарки, продукти харчування. На той час він не розумів міру відповідальності за вчинене, навіть не подумав, що такі наслідки можуть бути. З потерпілою він спілкувався після цього, вибачився у скоєному, вона запевнила його, що жодних претензій не має до нього. Розкаювався та шкодував у вчиненому, засуджував свої дії, обіцяв не повторювати подібного.

Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд без її участі.

Ураховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів у справі стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Також при призначенні покарання суд ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він має середню спеціальну освіту, розлучений, має двох неповнолітніх дітей, офіційно непрацевлаштований, хоч працездатного віку, раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, разом з цим перебуває на обліку в лікаря нарколога з 2018 року з приводу наркоманії.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України в межах, установлених у санкції вказаної частини статті КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Зважаючи на позицію прокурора про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд вважає, що таке звільнення від відбуття покарання можливо застосувати.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Суд ураховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення та його поведінку після його вчинення, а саме те, що він повністю визнав свою вину, розкаявся.

Наведені вище обставини у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та надають підстави для застосування ст. 75 КК України, тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, установивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без реального відбування покарання та ізоляції від суспільства.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 у період дії іспитового строку, відповідно ст. 76 КК України на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, жодного клопотання з цього приводу не заявлялося.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Процесуальні витрати в справі не понесені.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: два оптичних носія з відеозаписами з камери відеоспостереження магазинів "Фора" і "Мінімаркет" - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1