Справа № 953/3981/23
н/п 1-кс/953/3733/23
"25" травня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В :
Досудовим розслідуванням встановлено, що до невстановлені особи шляхом надання до суду неправдивих даних про добросовісне володіння квартирою за адресою: АДРЕСА_1 незаконно набули право власності та заволоділи вказаним нерухомим майном, що належить Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради
Крім того, під час подальшого проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.09.2022 у справі № 953/2463/21 задоволено позовну заяву гр. ОСОБА_5 до Харківської міської ради та визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Крім того, згідно наявних даних, підставою для задоволення позовної заяви стало те, що нібито ОСОБА_5 проживав у вказаному об`єкті нерухомого майна (квартирі) з 2010 року по час подачі відповідної заяви, сплачує комунальні послуги та зробив ремонт. Однак у органу проведення досудового розслідування є підстави вважати, що ОСОБА_5 було надані до суду завідомо неправдиві відомості, з метою подальшого отримання шахрайським шляхом право власності на об`єкт нерухомого майна.
Крім того, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженню встановлено, що згідно довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 11.05.2010 зареєстроване обтяження на квартиру АДРЕСА_2 , а саме арешт нерухомого майна, однак 30.11.2022 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.09.2022 справа № 953/2463/21. В подальшому при дослідженні тексту вищевказаного рішення, з Державного реєстру судових рішень, по справі № 953/2463/21 було встановлено, що ні в описовій частині, ні в резулятивній частині рішення не має жодного тексту, щодо зняття обтяження на об`єкт нерухомого майна.
Крім того, під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було встановлено, що ОСОБА_5 в період з 05.08.2014 по 24.03.2016 відбував покарання у Державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)». Однак у позовній заяві, щодо встановлення права власності останній вказує, що більше 10 років, безперервно, проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, під час подання заяви до суду ОСОБА_5 вказує на особу ОСОБА_6 , як на свого товариша, який давав у позику грошові кошти на ремонт квартири, та який нібито може підтвердити здійснення ремонту ОСОБА_5 у вищевказаній квартирі. Однак, допитаний у якості свідка ОСОБА_6 повідомив, що особи на ім`я ОСОБА_5 останній не знає, а тим паче з ним не знайомий. Під час, допиту у якості свідка ОСОБА_6 також додав, що жодних грошових коштів ОСОБА_5 не позичав, а у квартирі за вищевказаною адресою взагалі не був.
Вищевказані данні, дають підстави органу проведення досудового розслідування вважати, що невстановлені на даний час особи шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомого майна квартири розташованої за адерсою: АДРЕСА_1 .
Також, на підставі викладеного, з метою повного та неупередженого проведення досудового розслідування, орган проведення досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на зазначену квартиру, у частині заборони вчинення будь яких дій що призведуть до зміни власника майна. Прокурор зазначає, що у разі не накладення арешту на майно, воно може змінити власника, що в подальшому унеможливить відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у повному обсязі. Під час здійснення досудового розслідування, оскільки є достатні підстави вважати, що вказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій, вона була визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
Прокурор, посилаючись на вимоги ст. 170 КПК України, з метою збереження речового доказу просить накласти арешт на вказане майно.
Прокурор до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив задовольнити клопотання.
Відповідно до ч. 2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
За клопотанням прокурора, розгляд даного клопотання здійснюється без повідомлення власника майна та його представника.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власників майна та прокурора.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Під час здійснення досудового розслідування, оскільки є достатні підстави вважати, що вказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій, вона була визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України, а тому з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, вважає за необхідне накласти арешт на майно.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також відчуженню майна, яке є забезпеченням цивільного позову.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити клопотання прокурора про арешт майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1