Справа № 129/1815/20
Провадження по справі № 1-кп/129/132/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу № 0000229 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярмолинці Гайсинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, несудимого, -

- у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

Установив:

Приблизно в 2008 році точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 в мисливському магазині в м. Гайсин Вінницької області придбав банку з мисливським бездимним порохом «Сокол», достовірно знаючи, що порох відносяться до категорії вибухових речовин, всупереч вимогам, визначеним Інструкцією «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняною виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 та Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-12 від 17.06.1992 року, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, незаконно помістив металеву банку з порохом до металевого сейфу, який знаходився у одній з кімнат будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де почав зберігати його без передбаченого законом дозволу для власних цілей, не переслідуючи при цьому мету збуту. 24 червня 2020 року у період часу з 15 год. 47 хв. по 16 год. 06 хв., працівниками поліції Гайсинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, під час проведення обшуку за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , у металевому сейфі, який знаходиться у одній із кімнат будинку виявлено та вилучено металеву банку, в якій знаходилася сипуча речовина сіро-зеленого кольору дрібнозернистої форми, вагою 145г, яка є вибуховою речовиною - нітроцелюлозним (бездимним) одноосновним порохом. Таким чином, ОСОБА_4 зберігав у будинку за місцем своєї реєстрації вибухову речовину загальною вагою 145 г, без передбаченого законом дозволу.

Дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому звинуваченні визнав частково і дав показання, про те, що знає, що зберігати порох без відповідного дозволу неможна, однак вага пороху який був у нього вилучений становила 40-45 грам, замість 145 грам, як зазначено в обвинувальному акті, що свідчить про заміну вилученої банки для фальсифікації доказів.

Крім часткового визнання вини ОСОБА_4 , його вина у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується і іншими доказами, зібраними по справі, а саме:

-показами свідка ОСОБА_7 , який показав, що до Гайсинського РУП надійшло повідомлення про зберігання пороху ОСОБА_4 , та за адресою його проживання було проведено обшук, в ході обшуку в сейфі було виявлено порох, який було запечатано в спецпакет та вилучено до Гайсинського РУП, який було передано на експертизу;

-показами свідка ОСОБА_8 яка показала, що до Гайсинського РУП надійшло повідомлення про зберігання пороху ОСОБА_4 , та за адресою його проживання було проведено обшук, в ході обшуку в сейфі було виявлено порох, який було запечатано в спецпакет та вилучено до Гайсинського РУП, який вподальшому було передано на експертизу. Зазначила, що банку із порохом ніхто не замінював;

-показами експерта ОСОБА_9 , який в судовому засіданні підтвердив, що проводив відібрання зразків для проведення експертизи саме того пороху, що був вилучений у ОСОБА_4 , при цьому пакет із речовим доказом - порохом був непошкоджений.

Крім наведеного, вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину, підтверджується матеріалами справи, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні, а саме:

-протоколом обшуку від 24.06.2020р., відповідно до якого в спальній кімнаті в сейфі домогосподарства АДРЕСА_1 , вилучено металеву банку з написом «Сокол», «порох» із сипучою речовиною сірого кольору зовні схожою на порох, яку було упаковано до спец пакету НПУ ГСУ INZ 1034028 з підписами понятих та учасників огляду (а.с.48-50);

-висновком експерта від 14.07.2020р. №134 за результатами судової вибухово-технічної експертизи встановлено, що надана на дослідження сипуча речовина, загальною масою 0,10г, є вибуховою речовиною - нітроцелюлозним (бездимним) одноосновним порохом (а.с.54-59);

-протоколом огляду предмету від 30.06.2020р., відповідно до якого було оглянуто спеціальний пакет «Національна поліція України ГСУ» № INZ 1034028, в якому знаходилася металева ємність з написом «Сокол», якій знаходиться сипуча речовина сірого кольору, схожа на порох, вагою 145г, з якого було взято для експертного дослідження зразок (пробу), який було поміщено до білого паперового згортку та поміщено до спецпакету вибухотехнічної служби «АВ1164301, залишок речовини в металевій ємності разом з первинним пакуванням було поміщено до спецпакету вибухотехнічної служби №АВ003172 (а.с.72-79).

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" (п. 17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що сукупністю даних досудового та судового слідства, котрі співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, стверджено винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення поза будь-яким розумним сумнівом. Його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки вони виразились в незаконному зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винуватості обвинуваченого у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.

Суд приходить до висновку, що формування матеріалів справи відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відбулося в порядку передбаченому КПК України. Усі слідчі дії, проведені у відповідності до положень КПК України та зміст таких є однозначним. Подані письмові докази стороною обвинувачення, на думку суду, є належними, допустимими та достовірними.

Таким чином, порушень КПК України, які б вплинули на правильність висновків суду на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, на думку суду, не встановлено.

За таких обставин суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 щодо фальсифікації доказів його винуватості, вираженої у підміні речових доказів (банки з порохом), оскільки вони спростовані в судовому засіданні. При цьому зазначені доводи суд розцінює як спроби і намагання подати розвиток подій у своїй інтерпретації, у вигідному для себе світлі і тим самим уникнути відповідальності за вчинене ним інкримінованого йому діяння і настання злочинних наслідків.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання засудженого має на меті його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом з тим, згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (з наступними змінами), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує досудову доповідь Гайсинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 27.11.2020 р., за якою з огляду на особу ОСОБА_4 , беручи до уваги інформацію, що характеризує ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб) (а.с. 24-28).

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких, обставини та характер його вчинення, особи винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в лікаря-психіатра та в лікаря-нарколога не знаходиться.

Пом`якшуючих покарання обставин відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах встановлених в санкції ч.1 ст. 263 КК України, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а саме у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст. 75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових злочинів і виконає покладені на нього обов`язки.

Процесуальні витрати на залучення експертів за проведення судової вибухово-технічної експертизи в сумі 1961,40грн., відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

П Р И С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо в період іспитового строку один рік він не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.

Згідно з п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з дня проголошення вироку.

Речові докази: металеву банку (ємність), в якій міститься сипуча речовина вилучена у ОСОБА_4 , яка зберігається у вибухотехнічному відділі ГУНП у Вінницькій області - знищити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 1961,40грн.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Гайсинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: