ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2755/23 Справа № 242/609/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 09.02.2023 року, за апеляційними скаргами прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, органами, які ведуть боротьбу з організованою і транснаціональною злочинністю, та координації діяльності правоохоронних органів Донецької обласної прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 30.05.2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пустоші Ушацького району Вітебської області Республіка Білорусь, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, раніше не судимий, працює машиністом екскаватора ДП «Селидіввугілля», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавлення права керуванням транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на три роки та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов представника потерпілої про відшкодування моральної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_12 моральну шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_12 витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, вирішено питання про арешт майна, речові докази та судові витрати, -

в с т а н о в и л а :

вироком суду ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 09 лютого 2023 року о 08 годині 20 хвилин керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21043, номерний знак НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ОСОБА_13 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Козацька (з боку вулиці Лугова в бік вулиці Мостова) в м. Селидове Донецької області. На шляху прямування, проїжджаючи ділянку вказаної дороги, розташовану біля будинку № 89 по вулиці Козацька міста Селидове Донецької області, водій ОСОБА_10 , діючи в порушення вимог п. 2.3 «б» ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.3 ПДР України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), п. 13.1 ПДР України (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою та учасниками дорожнього руху, не маючи перешкод технічного характеру, на прямій ділянці дороги, при виникненні перешкоди для руху у вигляді пішохода ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася вздовж правого краю дороги вулиці Козацька міста Селидове в попутному напрямку, ведучи справа від себе велосипед, не дотримуючись безпечного інтервалу, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв наїзд передньою правої частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_14 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події через спричинені тілесні ушкодження у вигляді забою з припухлістю м`яких тканин потиличної області, крововиливу в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні в потиличній області, крововиливу у підшкірній клітковині та м`язах шиї по задній її поверхні, крововиливу під оболонку мозочка, розтрощення остистих та суглобових відростків першого, другого шийних хребців з поперечним переломом тіла першого шийного хребця, розмізчуванням спинного мозку та крововиливами навколо, які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Допущені водієм ОСОБА_10 порушення п.п. 12.3, 13.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_14 .

З таким вироком суду першої інстанції не погодився прокурор та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. В обґрунтування своїх вимог вказує, що при призначені покарання ОСОБА_10 судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального закону, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтовано застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зауважує, що судом в достатній мірі не враховано, що ОСОБА_10 вчинено кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, що спричинило незворотні наслідки, у виді смерті особи, що настала в результаті порушення обвинуваченим правил ПДР України. Також судом не враховано сталу позицію потерпілої, яка просила суд призначити ОСОБА_10 максимальну міру покарання визначену санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже судом не враховано усієї суспільної небезпеки, яку несе в собі скоєний ОСОБА_10 злочин, адже саме людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнані в Україні найвищими соціальними цінностями, які держава гарантує своїм громадянам.

Наголошує, що враховуючи фактичні обставини вчиненого злочину, ступінь тяжкості і наслідки, які настали, виправлення ОСОБА_10 не можливе за умови призначення йому покарання, зі звільненням від його відбування.

Також, з вироком суду першої інстанції не погодився представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керування транспортним засобами на три роки. В обґрунтування своїх вимог вказує, що потерпіла сторона просила призначити максимальну міру покарання, прокурор також просив призначити реальну міру покарання у виді 4 років позбавлення волі. Звертає увагу, що наслідком кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_10 є смерть особи, яка настала внаслідок ДТП, автомобіля під керуванням ОСОБА_10 та пішохода ОСОБА_14 . При цьому, суд першої інстанції не зважаючи на позбавлення життя особи, не врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого та звільнив винного від відбування покарання з випробуванням, належним чином не мотивувавши вказаний висновок.

Звертає увагу, що після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 жодного разу навіть не вибачився за скоєне перед потерпілою, жодної матеріальної допомоги пов`язаної з похороном не надав, а тому суд першої інстанції безпідставно визначив пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття.

На апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої від захисника адвоката ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких захисник відстоює законність та обґрунтованість прийнятого рішення, просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, думку захисника адвоката ОСОБА_15 , який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, просив відмовити у їх задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав свого захисника та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Із положеннями ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а також застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Колегією суддів встановлена неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, згідно з приписами ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів звертає увагу, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, призначаючи ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , вік та стан здоров`я, який за місцем проживання та роботи характеризується з позитивного боку, раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, працює та має змогу, перебуваючи на свободі, виплачувати цивільний позов, оцінив поведінку ОСОБА_10 як до вчинення кримінального правопорушення, так і після. В якості обставини, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та вчинення кримінального правопорушення вперше. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок в частині призначеного покарання скасуванню на підставі.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, тобто застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Так, ч. 1 ст. 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню;

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Місцевий суд в порушення вимог ст.65 КК України, у повній мірі не врахував, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 настали незворотні наслідки, а саме смерть ОСОБА_14 . Саме легковажне ставлення обвинуваченого до дотримання Правил дорожнього руху України призвело до важких та непоправних наслідків.

Крім того, судом першої інстанції взагалі проігноровано думку потерпілої щодо призначення найсуворішої міри покарання.

Також колегія суддів звертає увагу, що хоча суд першої інстанції і послався на поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення та після вчинення, як на обставину, що виправдовує призначення покарання з випробуванням, проте не зазначив в чому саме полягає така поведінка обвинуваченого ОСОБА_10 . Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей, про намагання обвинуваченого вибачитись перед потерпілою, матеріально допомогти у похованні або добровільно відшкодувати шкоду, про що також зазначає представник потерпілої.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст.75 КК України і звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає скасуванню у частині призначеного покарання за ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність із ухваленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_10 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини кримінального правопорушення, легковажне ставлення до дотримання правил дорожнього руху, керуючи засобом підвищеної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, характеризується позитивно, працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, також колегією суддів враховується думка потерпілої та представника потерпілого щодо необхідності призначення максимального розміру покарання та пасивну поведінку обвинуваченого, щодо залагодження вини перед потерпілою.

При цьому, поза увагою колегії суддів не залишився той факт, що обвинувачений в судовому засіданні повідомив про перерахування на користь потерпілої ОСОБА_12 14999,00 гривень в рахунок сплати моральної шкоди. Зазначений факт був також підтверджений в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_12 .

Застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, у цьому випадку, не відповідає меті покарання та загальним засадам його призначення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 , а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого буде покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і буде необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_10 положень ст.ст.69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.1 ст.421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника потерпілого частковому задоволенню, а вирок місцевого суду скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, органами, які ведуть боротьбу з організованою і транснаціональною злочинністю, та координації діяльності правоохоронних органів Донецької обласної прокуратури ОСОБА_11 , задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 30.05.2023 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання, скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді виді чотирьох років позбавлення волі з позбавлення права керуванням транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

У решті вирок Селидівського міського суду Донецької області від 30.05.2023 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: