"23" травня 2023 р. Справа № 363/353/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000501 від 15.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Федорівка Казахстан, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, фізична особа-підприємець, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000501 від 15.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України.

Так, 06.04.2023 року захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до ст. 49 КК України та кримінальне провадження за №0000501 від 15.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України - закрити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 подане клопотання підтримали, просили його задовольнити. При цьому захисник посилався на те, що відповідно до формулювання обвинувачення - кримінальне правопорушення - проступок було вчинене у 2020 році, точна дата та час не встановлені, що в свою чергу дає підстави вважати, що початком строку давності в даному випадку є перше число року вчинення проступку, тобто 01.01.2020 року. ОСОБА_4 раніше не судимий, від досудового розслідування не ухилявся. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, до яких відноситься і кримінальне правопорушення - проступок, передбачене ч. 1 ст. 254 КК України, що інкримінується ОСОБА_4 , а відтак строк давності закінчився 01.01.2023 року.

Прокурор проти клопотання захисника обвинуваченого не заперечував, як і погодився з тим, що проступок, який інкримінується обвинуваченому було вчинено у 2020 році, при цьому точної дати та часу встановити не вдалося можливим, а відтак початком строку давності в даному випадку є дійсно перше число першого місяця року вчинення проступку, тобто 01.01.2020 року.

Судом, з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснено останньому, що суд, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, може закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, звільнити особу від кримінальної відповідальності. Разом з тим, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою кримінального правопорушення, закон надає їй право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

ОСОБА_4 у судовому засіданні надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 254 КК України, пояснивши, що йому відомо про те, що таке звільнення є нереабілітуючою підставою та про наслідки такого звільнення, просить закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Суд, заслухавши думку прокурора та захисника, з`ясувавши позицію обвинуваченого, впевнившись у його добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до наступних висновків:

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення і зокрема щодо закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що у останнього, який достовірно знав, що земельна ділянка з кадастровим номером :20:011:0182, загальною площею 7,9288 га призначена для ведення особистого селянського господарства, в невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці, виник умисел на її безгосподарське використання, без зміни її цільового призначення, а саме на облаштування на зазначеній ділянці траси (треку) для картингу, з метою використання для власних потреб. Так, з метою реалізації протиправного умислу, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і, хоча не бажаючи, але свідомо припускав їх настання, без зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :20:011:0182, загальною площею 7,9288 га, у 2020 році (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) на вказаній ділянці, із застосуванням техніки, незаконно облаштував дорогу (трек) для картингу, розмістив споруди модульного типу у кількості 4 штук, навіс, стоянку для автотранспорту та проїзди. Вказані дії ОСОБА_4 , що знайшли своє вираження у безгосподарському використанні земельної ділянки спричинили виведення вказаної ділянки із сільськогосподарського обороту, внаслідок чого завдано збитків Димерській селищній раді Вишгородського району Київської області у розмірі 256 670 грн. 54 коп.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель із сільськогосподарського обороту.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі за №200/4664/14-к.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом зокрема і у зв`язку зі звільнення особи від кримінальної відповідальності про що суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Так, ст. 44 КК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Статтею 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

При цьому матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 ст. 49 КК України), а процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є притягнення особи як обвинуваченого та згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Під час звільнення від кримінальної відповідальності суд повинен з`ясувати думку щодо такого звільнення у особи, яка від такої відповідальності може бути звільнена. Так, у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 02.07.2019 року справа за №515/331/17 зауважено, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи на відповідній підставі. Тобто, установивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи, ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності. Крім того, ВП Верховного Суду у постанові від 17.06.2020 року справа за №598/1781/17 наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Тобто суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

В даному випадку судом встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце у 2020 році (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено), що в свою чергу дає підстави вважати, що початком перебігу строку давності є перше число першого місяця року вчинення проступку, тобто 01.01.2020 року(наведені обставини сторонами кримінального провадження не заперечувалися і не спростовані) та містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України - безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель із сільськогосподарського обороту.

Відповідно до ст. 12 КК України - кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 254 КК України відноситься до кримінального проступку. З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні на час розгляду клопотання захисника обвинуваченого, закінчився трирічний строк давності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Крім того, при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справі «Грабчук проти України», відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується, а також рішенням у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», в якому зазначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення, термін позовної давності забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Така відмова може призвести до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Отже, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , впевнившись у її добровільності та усвідомленні наслідків закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, беручи до уваги думку прокурора, який проти звільнення обвинуваченого від відповідальності на підставі ст. 49 КК України не заперечував, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі вимог ст. 49 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 12.09.2022 року справа за №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави. Відтак процесуальні витрати за проведення експертизи в цій справі слід віднести на рахунок держави.

У зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні вирок не ухвалювався цивільний позов прокурора підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 100, 284, 285, 286, 314, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області та Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих безгосподарським використанням земельної ділянки, що спричинило виведення землі з сільськогосподарського обороту в сумі 256 670 грн. 54 коп. - залишити без розгляду, роз`яснивши прокурору та позивачам право на звернення з позовом в порядку цивільного судочинства.

Речовий доказ по справі: земельна ділянка з кадастровим номером :20:011:0182, яка розташована за адресою : с. Козаровичі Вишгородського району Київської області - залишити у розпорядженні власника.

Процесуальні витрати за проведення експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадженні за №0000501 в сумі 14 500 грн. віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1