Справа № 192/1119/23
Провадження № 1-кс/192/173/23
Ухвала

Іменем України

10 червня 2023 року

Слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , у внесеному 07 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженні № 0000375 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Сурсько-Михайлівці Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянином України, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, є людиною з інвалідністю 2 групи, має повну загальну середню освіту, є фізичною особою-підприємцем, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

встановив:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, у якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтовується тим, що 07 червня 2023 року, приблизно о 09 год 12 хв на службовий планшет екіпажу «Крупьє 162», до складу якого входили: поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_7 та поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , надійшов виклик від ОСОБА_4 , мешканця с. Сурсько-Михайлівка Дніпровського району Дніпропетровської області, про те, що «заявник має зброю, та має намір перекрити проїзну частину дороги, з приводу того, що до нього не приїздить поліція».

В подальшому, 07.06.2023 приблизно о 09 год 50 хв, вказаний екіпаж прибув за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на службі у форменому одязі Національної поліції. Прибувши за викликом за цією адресою, працівники поліції для з?ясування обставин події, що сталася, підійшли до ОСОБА_4 , який знаходився за вказаною адресою поблизу проїзної частини дороги, представились йому співробітниками відділення поліції № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, та, діючи відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 18, 23, 32, 33 Закону України «Про Національну поліцію», запропонували йому пройти до службового автомобіля для складання відповідного протоколу прийняття заяви.

В свою чергу, ОСОБА_4 , знаючи та усвідомлюючи, що поліцейський СРПП ВП № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший сержант поліції ОСОБА_7 та поліцейський СРПП ВП № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 перебувають при виконанні своїх службових обов?язків відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», діючи умисно, маючи умисел на здійснення опору працівникам поліції під час виконання ними покладених на них службових обов?язків, з метою завадити їх виконанню, проявляючи агресію, почав грубо висловлюватись на адресу поліцейських ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ненормативною лексикою, чим провокував працівників поліції на конфлікт та перешкоджав виконанню ними службових обов?язків.

З метою припинення наведених протиправних дій старший сержант поліції ОСОБА_7 та старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , діючи в рамках виконання своїх службових обов?язків, неодноразово запропоновували ОСОБА_4 припинити протиправні дії.

Проте, ОСОБА_4 проігнорував законні вимоги працівників поліції, та, діючи з метою завадити виконанню покладених на працівників поліції обов`язків, безпідставно наніс поліцейському СРПП ВП № 9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшому сержанту поліції ОСОБА_7 три удари коліном лівої ноги по правому стегну, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Зазначені дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , якого 07.06.2023 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. 08.06.2023 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що 07.06.2023 до нього приїхали працівники поліції, які застосували відносно нього силу, побили, нанесли чисельні ушкодження по руках, коліна, права нога, ліва рука, лице, опухлі руки, гематоми, із 07.06.2023 по цей час він перебуває у кайданках у райвідділку поліції, експертиза його тілесних ушкоджень станом на 13 год 34 хв не призначалась, у нього незаконно було вилучено телефон, який є його власністю.

У клопотанні зазначається, що вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме протоколом огляду місця події, в якому відображена обстановка місця скоєння кримінального правопорушення; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , висновком експерта № 37 від 07.06.2023, відповідно до якого у поліцейського ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Таким чином, на думку слідчого та прокурора, є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив не тяжкий злочин, за який відповідно до ч. 2 ст. 345 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п?яти років. На теперішній час, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов?язків, виникла необхідність в застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Слідчий зазначає, що органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 вчинив не тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п?яти років, орган досудового розслідування приходить до висновку, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Про неможливість застосування більш м?яких запобіжних заходів, такого як особисте зобов?язання, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді не надходило відповідних клопотань від поручителів.

Також є наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти правопорушення відносно потерпілого у даному кримінальному провадженні, так як ОСОБА_4 раніше неодноразово телефонував на спеціальну лінію «102» з повідомленнями та погрозами фізичною розправою на адресу працівників поліції.

Про неможливість обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України, свідчить те, що останній зареєстрований та фактично мешкає АДРЕСА_1 , де у даному населеному пункті також мешкає свідок, у присутності якого було скоєно злочин, що дає можливість підозрюваному незаконно впливати на нього шляхом вмов або залякування, а також тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

У зв`язку з викладеним та недопущення повторення вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , слідство прийшло до висновку про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м?яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов?язків.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з викладених у ньому підстав.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував, посилався на те, що в клопотанні з урахуванням доданих до нього матеріалів відсутній виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а посилання у клопотанні на матеріали, які, на думку слідчого, нібито підтверджують ці обставини, спотворені.

Слідчим та прокурором не доведено наявність у діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки як умисне нанесення працівникові правоохоронного органу побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що є обов?язковим при вчиненні такого виду кримінального правопорушення, а додані до клопотання документи не підтверджують викладені у ньому обставини.

Виходячи зі змісту п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п?яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Положення п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України містять імперативну вимогу та виключають будь-які правові підстави для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він є раніше не судимою особою, а слідчим та прокурором до клопотання не додано жодних доказів, які свідчили б про те, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 , переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Тобто, при застосуванні до раніше не судимої особи, що підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання не суворіше ніж 5 років позбавлення волі, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є недостатнім.

Слідчий та прокурор на зазначені обставини уваги не звернули, їх проігнорували та безпідставно подали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, допустивши грубе та істотне порушення кримінального процесуального закону.

Захисник вважає, що повідомлена ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, підозра, у нібито заподіянні працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень, є не лише необґрунтованою, а і цілком надуманою, до того ж, в порушення вимог ч. 2 ст. 278 КПК України вручена через 24 години після його затримання, у зв?язку з чим є недійсною, оскільки письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. В силу вимог ч. 3 ст. 278 КПК України у разі, якщо ОСОБА_4 не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, він підлягав негайному звільненню, що працівниками органу досудового розслідування зроблено не було. Порушення права ОСОБА_4 на свободу свавільно ігнорується та замовчується прокуратурою.

Захисник також посилається на незаконність затримання ОСОБА_4 , зазначає 07.06.2023 до його підзахисного застосовано необґрунтований процесуальний примус з боку працівників поліції, які 07.06.2023 повалили його на землю, нанесли при цьому численні тілесні ушкодження, одягнули кайданки, у яких його підзахисний перебував більше 6-ти годин, та довгий період часу змушений був лежати на землі у кайданках, що підтверджується медичною документацією. Застосування до ОСОБА_4 фізичного насильства у спосіб, не передбачений вимогами КПК України та Законом України "Про Національну поліцію", свідчить про його незаконне затримання, що також передбачає кримінальну відповідальність у статті 371 КК України.

Більш того, так званий потерпілий, поліцейський ОСОБА_7 , у ситуації, яка зазначена у підозрі, мав потенційний конфлікт інтересів - у нього був наявний приватний інтерес у сфері, в якій він повинен був виконувати свої службові повноваження, який стосувався того, що у минулому він був присутній під час побиття ОСОБА_4 конкретною особою, цю особу не зупиняв, тобто фактично був свідком та очевидцем побиття ОСОБА_4 , про що він не заперечував під час з?ясування обставин 07.06.2023 після прибуття на виклик ОСОБА_4 . Свідками цих обставин були близько 10 осіб, які можуть це підтвердити. При цьому, він неодноразово просив поліцейських припинити застосовувати до нього фізичне насильство, на що поліцейські не реагували, просив викликати лікаря, оскільки погано себе почував, так як має безліч хвороб та є інвалідом другої групи, на що останні теж не реагували.

Фактичне затримання його підзахисного відбулося о 09:45 07.06.2023, що зафіксовано у протоколі його затримання від 07.06.2023, тобто коли ОСОБА_4 через підкорення наказу змушений був залишатися поряд із уповноваженою службовою особою. Після цього, о 12 год 27 хв 08.06.2023, тобто зі спливом 24-х годин з моменту фактичного затримання, ОСОБА_4 було вручено повідомлення про підозру. Відтак, згідно з вимогами ч. 3 ст. 278 КПК України останнього мали негайно звільнити, чого працівниками органу досудового розслідування протиправно зроблено не було.

Захисник також вважає, що підозра ОСОБА_4 та наявність ризиків, зазначених у клопотанні, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, слідчим не надано жодного вагомого доказу, який би підтверджував вчинення ОСОБА_4 зазначеного кримінального правопорушення.

Захисник вказує, що як на докази вини його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, слідчий посилається на протокол огляду місця події, протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також на висновок експерта № 37 від 07.06.2023, водночас вказані документи жодним чином не підтверджують викладені у клопотанні обставини. Додані до клопотання рапорти поліцейських також жодного відношення до інкримінованого кримінального правопорушення не мають.

Захисних вважає, що існування, передбаченого пунктом 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, а саме: ризик незаконно впливати на потерпілого чи свідків у цьому ж кримінальному провадженні, не знайшов свого підтвердження, враховуючи, що стороною обвинувачення не надано будь-яких фактичних даних щодо намагання підозрюваним або іншими особами за його проханням або подальшою згодою незаконно вплинути на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні, а також беручи до уваги той факт, що потерпілим є працівник правоохоронного органу.

Злочин, у якому сторона обвинувачення підозрює ОСОБА_4 , є нетяжким, оскільки за вчинення цього діяння передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п?яти років. ЄСПЛ вже неодноразово визнав, що тяжкості покарання недостатньо для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

Водночас, ОСОБА_4 є інвалідом другої групи, має численні тяжкі захворювання, постійно обстежується у лікаря та перебуває на обліку. ОСОБА_4 має членів сім?ї, родину, постійне місце проживання та міцні соціальні зв?язки. ОСОБА_4 є приватним підприємцем та, незважаючи на інвалідність другої групи, постійно працює, оскільки потребує коштів на дороговартісне лікування тяжких хвороб, отримує дохід та пенсію. ОСОБА_4 має бездоганну репутацію, реагує на несправедливі вчинки влади, зокрема місцевих органів поліції, позитивно характеризується, до будь-яких видів відповідальності не притягувався, судимостей не має і ніколи в житті не мав, ніколи кримінальних правопорушень не вчиняв, запобіжні заходи до нього не застосовувались. ОСОБА_4 не спричинив ніякої майнової шкоди відповідно до обставин даного кримінального провадження.

Захисник вказує, що ознак протиправної поведінки у діях ОСОБА_4 у даному кримінальному провадження не встановлено. Його висловлювання на адресу конкретної особи, представника органів поліції, якого слідчий визнав потерпілим, пов?язані із незаконною поведінкою цієї особи та органу досудового розслідування, який більш ніж за два роки не притягнув винувату у побитті ОСОБА_4 особу до кримінальної відповідальності, зволікав із розслідуванням, вставши на бік злочинця. Обурення цими обставинами з боку ОСОБА_4 є справедливою реакцією особи, яка не мала більше змоги терпіти ситуацію, коли винну особу за побиття ОСОБА_4 у минулому прикривали місцеві органи поліції, а його обґрунтовані вимоги проводити розслідування відповідно до закону залишалися проігнорованими. Проігнорували ці обставини і слідчий, і прокурор у цьому кримінальному провадженні, яким було відомо про зволікання органу розслідування із розслідуванням побиття ОСОБА_4 у минулому, про що свідчать і додані до клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу численні рапорти про звертання ОСОБА_4 до поліції на лінію «102», в яких він справедливо обурювався відсутністю реагування на факт вчинення проти нього злочину з боку правоохоронців, які повинні були захищати його шляхом встановлення та доведення обставин його побиття у минулому конкретною особою та притягнення цієї винної особи до кримінальної відповідальності, але цього не робили, вставши на бік злочинця, який уникає кримінальної відповідальності за побиття ОСОБА_4 усіма способами, у тому числі знаходячи підтримку серед керівництва місцевого відділення поліції. Про особисту заінтересованість слідчого у притягненні ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за нібито спричинення поліцейському легких тілесних ушкоджень, свідчить і той факт, що ані потерпілого, ані інших свідків не допитано з приводу мотивів поведінки ОСОБА_4 у вказаний у підозрі день та час. До того ж потерпілий поліцейський був свідком побиття ОСОБА_4 у минулому та також був особисто заінтересований у затриманні ОСОБА_4 у протиправний спосіб з метою залякування, щоб ОСОБА_4 перестав вимагати подальшого розслідування факту побиття ОСОБА_4 , який відбувався у минулому у його присутності.

Крім того, слідчим взагалі не враховано та проігноровано, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв?язки, постійне місце проживання, є приватним підприємцем, користується повагою серед оточуючих та має виключно позитивні характеристики.

Окрім цього, ОСОБА_4 є інвалідом другої групи та має численні захворювання, зокрема бронхіальну астму, грижі шийного хребця, має рефлекційну хворобу шлунка, що підтверджується медичною документацією. Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою позбавить підозрюваного можливості проходити лікування, чого останній потребує у зв?язку із наявністю численних хвороб та інвалідності.

Основні доводи внесеного стороною кримінального провадження клопотання зводяться до наявності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується декларативним посиланням на норми ст. 177 КПК України та не підтверджується викладеними у клопотанні обставинами.

Посилання органу досудового розслідування на можливість переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, знищення чи сховання речей, впливу на свідків грунтуються виключно на припущеннях та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом.

У задоволенні клопотання захисник просив відмовити, разом з тим надав суду заяву ОСОБА_11 , у якій вона просила обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Захисник також звернувся до суду із заявою, у якій просить доручити керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених підозрюваним ОСОБА_4 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000375, працівниками СВ відділення поліції № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області у відповідності з вимогами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та нормами КПК України у найкоротший строк, про результати якої невідкладно повідомити Солонянський районний суд Дніпропетровської області в порядку ч.ч. 6, 7 ст. 206 КПК України.

Зазначена заява обґрунтовуються тим, що 07.06.2023 р. службовими особами СВ відділення поліції № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, серед яких був раніше відомий підозрюваному ОСОБА_4 поліцейський СРПП ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , а також інший поліцейський, біля буд. № 20 по вул. Центральній у с. Сурсько-Михайлівці Дніпровського району Дніпропетровської області близько 09 год 45 хв було здійснено жорстоке побиття та нанесено чисельні побої в область голови, тулубу, пахової зони та спричинено чисельні тілесні ушкодження ОСОБА_4 . При цьому, під час нанесення підозрюваному ОСОБА_4 тілесних ушкоджень він неодноразово просив поліцейських припинити застосовувати відносно нього фізичне насильство, благав про допомогу, просив викликати лікаря, оскільки погано себе почував, так як має безліч хронічних хвороб та є інвалідом другої групи, проте на його прохання працівники поліції не реагували та продовжували вчиняти відносно нього протиправні дії. Свідками зазначених обставин було приблизно 10 осіб, які можуть це підтвердити. 09.06.2023 підозрюваному ОСОБА_4 провели судово-медичну експертизу задля встановлення ступеню тяжкості нанесених працівниками поліції тілесних ушкоджень.

Захисник вважає, що вищезазначені дії поліцейських СРПП ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , а також іншого поліцейського, персональні дані якого їм не відомі, мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Наразі підозрюваний має тілесні ушкодження, які з його слів йому працівниками було нанесено навмисно, з особливою зухвалістю.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП України в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000375, яке внесене 07 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 07 червня 2023 року о 10 год 40 хв було затримано ОСОБА_4 відповідно до ст. 208 КПК України (копія протоколу, а.с. 33 - 34).

08 червня 2023 року ОСОБА_12 повідомлено про підозру в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

У повідомленні про підозру є відмітка про те, що вона була оголошена 08 червня 2023 року о 10 год 24 год та підписи понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . У судовому засіданні прокурором надано диск СD-R з відеозаписом, на якому зафіксовано пропозицію ОСОБА_4 отримати повідомлення про підозру, з посиланням на час «10 год 24 хв».

Захисником на повідомленні про підозру зроблено напис, що копію повідомлення про підозру він отримав о 08.06.2023 о 12 год 21 хв, а підозрюваний ОСОБА_4 зазначив про отримання копії документу о 12 год 29 хв.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На підтвердження підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення слідчим надані такі докази:

копію протоколу огляду місця події з фототаблицею, складеного 07.06.2023, згідно з яким безпосереднім місцем огляду була територія місцевості за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, с. Сурсько-Михайлівка, вул. Центральна 22-А, Дніпровського району дніпропетровської області, поблизу магазину «Лілія»; на момент огляду ліворуч від магазину ґрунт землі вкритий рослинністю, а саме травою, далі на проїжджій частині ґрунтової дороги, яка вкрита щебенем, знаходиться автомобіль марки Шкода-Рапід, д.н. НОМЕР_1 ; на момент огляду поблизу магазину, на поїзній частині дороги будь-яких слідів біологічного походження не виявлено;

протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , за змістом якого він працює на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області; 07.06.2025 приблизно о 09 годині 12 хв надійшов виклик від ОСОБА_4 , мешканця с. Сурсько-Михайлівки з приводу того, що «заявник має зброю, та має намір перекрити проїзну частину дороги, з приводу того, що до нього не приїздить поліція»; прибувши в с. Сурсько-Михайлівку, під час руху по Центральна, біля магазину «Лілія», побачили заявника ОСОБА_4 , який почав вести себе не адекватно, висловлювався в їхню адресу нецензурною лайкою, почав ображати, та провокувати на сварку та бійку, вимагав, щоб йому невідкладно привезли на місце кримінальне провадження, яке було внесено до ЄРДР близько двох років тому по його заяві, погрожував йому, ОСОБА_7 , фізичною розправою, почав штовхати, під час написання заяви неодноразово підходив до нього та, провокуючи бійку, неодноразово вдарив його своєю ногою, а саме коліном в область бедра та паху, коли вони прослідували до автомобіля, ОСОБА_4 почав перешкоджати сісти їм до службового автомобіля, продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, говорив, що поки до нього особисто не приїде керівник обласної прокуратури та начальник ГУНП він не дозволить їм поїхати з місця та продовжував штовхати, після чого наніс один удар коліном своєї ноги мені йому, ОСОБА_7 , в область паху (внутрішню сторону бедра); після чого було прийнято рішення про затримання ОСОБА_15 та до нього було застосовано фізичну силу та спецзасіб «кайданки», при цьому останній чинив опір (а.с 26);

копію протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , за змістом якого він працює на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області; 07.06.2023 заступив на добове чергування у групу швидкого реагування патрульної поліції разом з поліцейським СРПП старшим сержантом поліції ОСОБА_7 ; 07.06.2023 надійшов виклик від ОСОБА_4 , мешканця с. Сурсько-Михайлівка; прибувши в с. Сурсько-Михайлівку, під час руху по вулиці Центральна, біля магазину «Лілія», напарник побачив заявника ОСОБА_4 . ОСОБА_4 було запропоновано пройти до службового автомобіля, де і скласти протокол прийняття заяви, але ОСОБА_4 почав вести себе не адекватно, висловлювався на їхню адресу нецензурною лайкою, почав ображати та провокувати на сварку та бійку, вимагав щоб йому невідкладно привезли на місце кримінальне провадження, яке було внесено до ЄРДР близько двох років тому по його заяві, в адресу ОСОБА_7 почав висловлювати погрози фізичною розправою, підходити до ОСОБА_7 та штовхати його, під час написання заяви ОСОБА_4 неодноразово підходив ОСОБА_7 та провокував його на бійку, після чого підійшов до ОСОБА_7 та наніс останньому два удари коліном в область бедра та паху. Коли вони прослідували до автомобіля та повідомили ОСОБА_4 , що будуть їхати, останній почав перешкоджати сісти їм до службового автомобіля, продовжував висловлюватися нецензурною лайкою на їхню адресу, говорив, що поки до нього особисто не приїде керівник обласної прокуратури та начальник ГУНП, він не дозволить поїхати з місця, після чого наніс один удар коліном своєї ноги в область паху (внутрішню сторону бедра) ОСОБА_7 , оцінюючи ситуацію, яка склалася, було прийнято рішення про затримання ОСОБА_15 та до нього було застосовано фізичну силу та спецзасіб «кайданки», при цьому останній чинив опір; в ході всього часу спілкування з ОСОБА_4 останній неодноразово погрожував їм фізичною розправою (а.с. 27);

копію протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , за змістом якого вона є мешканкою с. Сурсько-Михайлівки, 07.06.2023 близько 08 год 00 хв знаходилась поблизу магазину «Лілія» у с. Сурсько-Михайлівці. Приблизно через годину до магазину приїхав на своєму автомобілі ОСОБА_4 , місцевий мешканець. В ході спілкування ОСОБА_4 з працівниками поліції він написав заяву і далі в ході розмови почав провокувати працівників поліції на конфлікт, а саме провокував працівника поліції на ім`я ОСОБА_16 , останній не піддавався провокації і намагався не спілкуватись з ОСОБА_4 , але останній продовжував до ОСОБА_17 чіплятися, та в подальшому відштовхнув від себе та вдарив поліцейського на ім`я ОСОБА_16 декілька раз своєю ногою по нозі ОСОБА_17 ;

копію висновку експерта № 37 Е, складеного у зв`язку із проведенням 07.06.2023 судово-медичної експертизи, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні, що спричинені від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею або при ударах об такі; виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки; враховуючи локалізацію та ступінь вираженості виявлених тілесних ушкоджень, а також відомі обставини справи, не виключена можливість, що вони могли утворитися від ударів коліном лівої ноги по правому стегні (а.с. 25).

За змістом протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_4 07.06.2023 до нього приїхали працівники поліції, які застосували відносно нього силу, побили, нанесли тілесні ушкодження, по руках, колінах, правій нозі, лівій руці, обличчі, опухли руки, гематоми, із 07.06.2023 він перебуває у кайданках у райвідділку поліції, експертиза його тілесних пошкоджень станом на 13 год 34 хв не призначалась, у нього незаконно було вилучено телефон, який є його власністю, допущені чисельні порушення КПК України щодо нього.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_18 повідомила, що є рідною сестрою ОСОБА_4 , 07.06.2023 вона бачила як поліцейські розмовляли з її братом ОСОБА_19 , коли вона до них підійшла, то поліцейські сказали забрати їй телефон, який лежав на машині та належав брату. Інший свідок ОСОБА_20 , який там знаходився, сказав, що у ОСОБА_19 також вилучили гроші у сумі 410,00 грн, гроші віддали двом жінкам ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які знаходились у стані алкогольного сп`яніння. Коли ці жінки підійшли, то ОСОБА_20 сказав їй віддати гроші. Заріна витягнула 100 грн та сказала, що у неї більше немає. ОСОБА_18 також повідомила, що чула як поліцейські та її брат кричали один на одного, розмовляли на підвищених тонах, змісту розмови не знає, не вдавалась у нього. Коли вона пішла на роботу, відійшовши від них декілька метрів, то почула, крик, схожий на крик від болю, коли розвернулась, то побачила, що брат лежить лицем до землі, а поліцейський коліном уперся йому у спину, заламував йому руки та надягав кайданки. Кайданки на брата вділи о 09 год 45 хв. Коли вона була вже на роботі, працює у магазині недалеко від місця події, то з дверей спостерігала, що відбувається, бачила також, як поліцейські силою намагались заштовхати брата у машину, брат не хотів сідати, уперся ногою у скат, оскільки у нього боліла спина, брат декілька годин пролежав на землі, просив води та просив викликати ШМД, дівчата викликали ШМД, десь о 3-й чи 4-й годині його забрали поліцейські. Потім до неї прийшов поліцейський та забрав телефон. При ній брат тілесних ушкоджень поліцейським не завдавав, а також не тікав і не намагався втекти від поліцейських.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_23 повідомив, що ОСОБА_4 є дуже хороший його знайомий. 07.06.2023 приблизно за 5 - 10 хв до 10 години ранку, він під`їхав до кафе на вулиці Центральній, був там десь півгодини. Бачив ОСОБА_4 , близько до нього не під`їжджав, спостерігав з відстані 15 метрів, ОСОБА_4 був у кайданках, стояв, обличчя у нього було у пиляці, поліцейські стояли близько до ОСОБА_4 , один поліцейський жестом запропонував ОСОБА_4 присісти, потім допоміг присісти, агресивної поведінки він не бачив. Також чув, що ОСОБА_19 сказав, що йому погано, у нього закінчились пігулки та просив викликати ШМД, бачив як ОСОБА_4 сам приліг. Не бачив, щоб ОСОБА_24 намагався втекти.

Дослідивши у судовому засіданні наявні у справі докази, заслухавши свідків, суд доходить висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв?язку з виконанням цим працівником службових обов?язків, є обґрунтованою.

Слідчий суддя звертає увагу, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України»).

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Щодо посилання захисника на те, що підозра є недійсною, оскільки була вручена більше ніж через 24 години після затримання ОСОБА_4 , то слідчий суддя вважає такі доводи захисника необґрунтованими.

Слідчий суддя звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 02 травня 2023 року у справі № 750/5546/21 вказав на те, що процесуальні строки за своїм функціональним призначенням є засобами реалізації процесуальних прав або виконання процесуальних обов`язків. Залежно від цього сплив процесуальних строків тягне за собою різні правові наслідки: закінчення строку реалізації права спричиняє припинення можливості ним скористатися, сплив строку виконання обов`язків не припиняє необхідності виконати цей обов`язок і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.

Таким чином, вручення повідомлення про підозру після спливу двадцяти чотирьох годин, не спричиняє її недійсності.

Щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то слідчий суддя дійшла таких висновків.

ОСОБА_4 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_11 .

ОСОБА_4 є фізичною особою підприємцем, протягом життя характеризується позитивно, зокрема неодноразово нагороджувався грамотами, у тому числі нагороджений грамотою як приватний підприємець за натхненну і самовіддану працю, небайдуже ставлення до проблем громади, разом із дружиною ОСОБА_11 вони нагороджені грамотою за особистий внесок у справу благоустрою та соціально-економічного розвитку території Сурсько-Михайлівської сільської територіальної громади, згідно з характеристикою, наданою старостою Сурсько-Михайлівського старостинського округу, за місцем проживання характеризується позитивно, у зловживанні спиртними напоями, захопленні іншими шкідливими звичками ніколи помічений не був, ніяких компрометуючих матеріалів стосовно нього до старостинського округу не надходило. ОСОБА_4 в реєстрі психіатричних та наркологічних хворих не перебуває.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_11 вказала на те, що ОСОБА_4 найкращий чоловік та батько, хоча вони і розлучені, але проживають разом, він допомагає селу, у нього багато друзів, також повідомила, що він часто хворіє.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_25 повідомив, що ОСОБА_4 його близький друг, він знає його як поважну чесну людину, волонтера, він допомагає Збройним Силам України, в минулому році та в цьому році вони їздили до району бойових дій.

У судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_4 є людиною з інвалідністю 2-ї групи, хворіє на бронхіальну астму, цукровий діабет, інші хвороби, потребує спеціального харчування.

Зважуючи, на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, що він раніше не судимий, позитивно характеризується та має міцні соціальні зв`язки, слідчий суддя вважає не доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Разом з тим, суд погоджується з тим, що існують ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 проживає в одному населеному пункті зі свідком ОСОБА_9 та може на неї незаконно впливати, зазначений свідок ще не була допитана судом.

Також, наявні підстави вважати можливим вчинення іншого кримінального правопорушення. Відповідно до копій рапортів, доданих до клопотання, ОСОБА_4 неодноразово телефонував на ліню служби «102» з погрозами на адресу працівників поліції. Як вбачається пояснень підозрюваного та захисника у судовому засіданні, ОСОБА_4 був обурений діями працівників поліції в іншому кримінальному провадженні, де він є потерпілим, а саме зволіканням із розслідуванням.

Тому слідчий суддя вважає, що з метою запобігання незаконному впливу з боку підозрюваного на досудове розслідування, учасників кримінального провадження, задля забезпечення належної поведінки підозрюваного та запобігання встановленим ризикам є необхідність у застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Щодо клопотання слідчого про обрання до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено:

що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду,

перешкоджала кримінальному провадженню

або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, він раніше не судимий, жодних доказів, що він переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину слідчому судді не надано.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи ступінь тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_4 , який є не тяжким, особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, про що зазначено вище, а також те, що він є людиною з інвалідністю, хворіє, дуже часто потребує медичної допомоги, спеціального харчування, суд вважає, що застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде занадто суворим.

Застосувати запобіжний захід у вигляді особистої поруки суд не має можливості, оскільки за змістом заяви ОСОБА_11 вона готова забезпечити явку підозрюваного або обвинуваченого до органу досудового розслідування або суду для вирішення питання про заміну йому запобіжного заходу, участі у процесуальних діях, вона ручається за належну його поведінку, зобов`язується забезпечити його явку і при необхідності доставити його до органу дізнання, досудового слідства чи суду на першу вимогу.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

У заяві про бажання взяти на поруки підозрюваного ОСОБА_4 . ОСОБА_11 не поручається за виконання підозрюваним таких обов`язків як: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом.

Слідчий суддя також зазначає, що слідчим, прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Окрім того, у клопотанні слідчий посилається на неможливість обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, посилаючись на те, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді не надходило відповідних клопотань від поручителів. Тобто, слідчий та прокурор допускають можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та домашній арешт.

Тож, за встановлених обставин, слідчий суддя вважає, що достатнім запобіжним заходом для запобігання виявленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, буде особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Слідчий суддя, з урахуванням встановлених ризиків вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні за винятком участі у слідчих діях або іншої процесуальної необхідності у справі.

Перевіряючи обґрунтованість, заяви захисника, поданої у порядку ч.ч. 6, 7 ст. 206 КПК України, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 7 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Захисник у судовому засіданні заявив, що 07.06.2023 р. службовими особами СВ відділення поліції № 9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області біля буд. № 20 по вул. Центральній у с. Сурсько-Михайлівці Дніпровського району Дніпропетровської області близько 09 год 45 хв було здійснено жорстоке побиття та нанесено чисельні побої в область голови, тулубу, пахової зони та спричинено чисельні тілесні ушкодження ОСОБА_4 . При цьому, під час нанесення підозрюваному ОСОБА_4 тілесних ушкоджень він неодноразово просив поліцейських припинити застосовувати відносно нього фізичне насильство, благав про допомогу, просив викликати лікаря, оскільки погано себе почував, так як має безліч хронічних хвороб та є інвалідом другої групи, проте на його прохання працівники поліції не реагували та продовжували вчиняти відносно нього протиправні дії. 09.06.2023 підозрюваному ОСОБА_4 провели судово-медичну експертизу задля встановлення ступеню тяжкості нанесених працівниками поліції тілесних ушкоджень. Наразі підозрюваний має тілесні ушкодження, які, з його слів, йому працівниками було нанесено навмисно, з особливою зухвалістю. На підтвердження нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 суду надані фотозображення.

Згідно з протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 07 червня 2023 року до нього приїхали працівники поліції, які застосували відносно нього силу, побили, нанесли тілесні ушкодження, по руках, колінах, правій нозі, лівій руці, обличчі, опухли руки, гематоми, із 07.06.2023 він перебував у кайданках у райвідділку поліції, експертиза його тілесних пошкоджень станом на 13 год 34 хв не призначалась, у нього незаконно було вилучено телефон, який є його власністю, допущені чисельні порушення КПК України щодо нього.

За таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне доручити Комунальному закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" Дніпропетровської обласної Ради невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою виявлення тілесних ушкоджень, які ОСОБА_4 міг отримати під час та/або після його затримання працівниками поліції, а також доручити керівнику Територіального відділення управління державного бюро розслідувань, розташованому у місті Полтаві, провести перевірку зазначених підозрюваним ОСОБА_4 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000375, внесеного 07 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, працівниками слідчого відділення відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП України в Дніпропетровській області у найкоротший строк та про результати повідомити Солонянський районний суд Дніпропетровської області.

На підставі викладеного та керуючись 177, 178, 179, 183, 194, 196, 206, 207 КПК України,

ухвалив:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , у внесеному 07 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальному провадженні № 0000375 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити частково.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком до 04 серпня 2023 року включно, звільнивши з-під варти негайно в залі суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні за винятком участі у слідчих діях або іншої процесуальної необхідності у справі.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали встановити до 04 серпня 2023 року включно.

Заяву захисника ОСОБА_5 , подану у порядку ч.ч. 6, 7 ст. 206 КПК України задовольнити.

Доручити Комунальному закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" Дніпропетровської обласної Ради (49005, м. Дніпро, пл. Соборна, буд. 14) невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою виявлення тілесних ушкоджень, які ОСОБА_4 міг отримати під час та/або після його затримання працівниками поліції.

Доручити керівнику Територіального відділення управління державного бюро розслідувань, розташованому у місті Полтаві, провести перевірку зазначених підозрюваним ОСОБА_4 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000375, внесеного 07 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, працівниками слідчого відділення відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП України в Дніпропетровській області у найкоротший строк та про результати повідомити Солонянський районний суд Дніпропетровської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1