Номер провадження: 11-кп/813/1754/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

30 червня 2023 року м. Одеса

Суддя-доповідач Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в рамках об`єднаного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001250 від 28.05.2018 року, та №0001515 від 18.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

установив:

09 травня 2023 року через канцелярію ДУ «Одеська виправна колонія -14», засудженим ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в рамках об`єднаного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001250 від 28.05.2018 року, та №0001515 від 18.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.1 ст.185 КК України арешт строком на 5 /п`ять/ місяців;

-за ч.2 ст.185 КК України - позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, частково приєднано до покарання, призначеного за цим вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2022 року у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки, покарання, призначене за попереднім вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2022 року у виді позбавлення волі на строк 2 /два/ роки 3 /три/ місяці, та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 /чотири/ роки 3 /три/ місяці.

Строк відбування покарання за цим вироком Приморського районного суду м. Одеси обвинуваченому ОСОБА_3 визначено обчислювати з 25.09.2020 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.09.2020 року до 26.05.2022 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду міста Одеси від 16.06.2020 року, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень із частковим приєднанням покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 25.01.2019 року, засудженого до 4 років 1 місяця позбавлення волі, та відповідно до ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання із випробуванням із іспитовим строком 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, визначено виконувати самостійно.

Залишено міру запобіжного заходу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо цивільних позовів, речових доказів та процесуальних витрат.

Дослідивши апеляційну скаргу, суддя-доповідач доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Частиною 1 ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99 та від 14.07.2021 № 1-р/2021 зазначено, що українська мова, як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Частиною 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 2 ст. 14 вказаного Закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом із цим, за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Окрім того, ч. 1 ст. 29 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають документи державною мовою.

Отже, згідно із Конституцією України, КПК України та вищезазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд, як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень та в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову, що також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

За таких обставин, при оскарженні судового рішення до апеляційного суду скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, положень ст. 396 КПК і визначитися щодо прийняття скарги до провадження.

Так, зі змісту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_3 вбачається, що вона викладена на іноземній мові, а саме російською, що в свою чергу є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Той факт, що апеляційна скарга ОСОБА_3 викладена на російській мові, не є перешкодою у доступі до правосуддя та не звужує права учасників провадження за мовною ознакою, оскільки процесуальним законодавством гарантовано право учасників провадження щодо користування ними в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють.

Так, процесуальним законодавством України, а саме п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України , передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та, в разі необхідності, користуватися послугами перекладача за рахунок держави. Засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження (ч. 3 ст. 43 КПК).

Право користуватися рідною мовою або іншою мовою, якою особа володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача, зокрема і безоплатно, передбачено і для потерпілого; цивільного позивача; представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; свідка; особи, стосовно якої розглядається питання про видачу (екстрадицію); особи, до якої застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт; особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою до прийняття рішення про її видачу (екстрадицію); особи, якої стосується прохання Міжнародного кримінального суду чи надійшло прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу (п. 9 ч. 1 ст. 56, ч. 3 ст. 61; п. 11 ч. 3 ст. 641, п. 4 ч. 1 ст. 66, ч. 2 ст. 581, ч. 8 ст. 583, частини 5, 14 ст. 584, ч. 4 ст. 585, п. 2 ч. 2 ст. 627, пункти 1, 9 ч. 4 ст. 627 КПК).

Очевидно, що особа, яка неповною мірою розуміє мову судочинства і, відповідно, те, що саме відбувається у кримінальному процесі, неспроможна захистити свої права та інтереси законним шляхом.

Тому право осіб (які набули статусу певного учасника судового провадження) на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою вони володіють, є беззаперечним і воно кореспондує обов`язку слідчого судді та суду забезпечити реалізацію такого права, у тому числі за необхідності скористатися послугами перекладача в порядку, передбаченому КПК, що визначено у ч. 3 ст. 29 КПК.

Така реалізація відбувається шляхом залучення перекладача на стадії досудового слідства за рішенням слідчого, прокурора чи слідчого судді, а на стадії судового провадження суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій.

Відповідно, реалізуючи своє право на користування в судовому процесі рідною мовою або мовою, якою володіють, а також право на судовий контроль на стадії досудового слідства, чи на оскарження судових рішень в апеляційній (касаційній) інстанції підозрюваний, обвинувачений чи засуджений, які в установленому законом порядку були забезпечені послугами перекладача, вправі звертатися до нього по допомогу для перекладу документів, які готуються на розгляд слідчого судді або суду за результатами якого може бути розпочато розгляд скарги, у тому числі ухвалено рішення про відкриття апеляційного чи касаційного провадження.

Переклад таких документів надає можливість слідчому судді чи суду з`ясувати наявність в особи, яка звертається, прав на таке звернення, а також перевірити дотримання нею передбачених КПК вимог щодо змісту документа і його додатків, адже право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (п. 37 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06)).

При цьому процесуальним законодавством не передбачено залучення перекладача для перекладу саме суду процесуальних документів, переданих на їх розгляд, складених недержавною мовою.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу положень Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92), КПК, законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (ст. 12), «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1, 2 ст. 14), суддя-доповідач переконаний, що прийняття апеляційної скарги недержавною мовою, суперечить Конституції України, нормам діючого кримінального процесуального Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 399 КПК України, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених цим Кодексом, суддя-доповідач постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 залишити без руху та надати йому строк на усунення вищевказаних недоліків.

Додатково вважаю за необхідне роз`яснити, що у випадку, якщо недоліки апеляційної скарги не будуть усунуті ним у встановлений апеляційним судом строк, така апеляційна скарга буде повернута йому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України.

Керуючись ст.ст. 396, 399 КПК України, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу, подану засудженим ОСОБА_3 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2022 року в рамках об`єднаного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001250 від 28.05.2018 року, та №0001515 від 18.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, залишити без руху.

Встановити засудженому строк для усунення недоліків апеляційної скарги п`ятнадцять днів з дня отримання копії даної ухвали суду.

Роз`яснити засудженому, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений суддею-доповідачем, то апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2