Справа180/1719/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 02.05.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, який не одружений, із середньою освітою, офіційно не працює, не має на утраманні неповнолітніх дітей та інвалідів, проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

02.05.2021 приблизно о 04 - 00 год. обвинувачений ОСОБА_3 , виявляючи хронічне захворювання у формі легкої розумової відсталості із порушенням емоцій та поведінки, в результаті якого не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, знаходячись біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення чужогго майна, з корисливих мотивів, умисно, відкрито, вирвавши з рук потерпілої ОСОБА_6 , викрав мобільний телефон марки «ХІАОМІ» моделі Redmi 8 кольору «Sapphire Blue» об`ємом пам`яті «4Gb RAM», «64Gb ROM», вартістю 2449.30 грн., який належить останній, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), кваліфіковано за ч. 1 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України визнав повністю, підтвердив обставини, вказані вище, у вчиненому кається, просить суд суворо не карати, обіцяючи більше злочинів не вчиняти.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд, роз`яснивши у чіткій і конкретизованій формі зміст та суть даної норми, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, що усвідомлюють правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, що їх позиція є добровільною та істинною, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, тому що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №217 від 08.06.2021 року, ОСОБА_3 , у період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення та на момент проведення експертизи, виявляв ознаки хронічного захворювання у формі легкої розумової відсталості із порушенням емоцій та поведінки. У період вчинення кримінального правопорушення не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Частиною 2 ст.19 КК України встановлено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з положеннями ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Системне тлумачення вищевказаних норм свідчить про те, що законодавець чітко відокремлює поняття неосудної особи від особи з обмеженою осудністю, посилаючись на те, що встановлення такої обставини в подальшому тягне за собою різні правові наслідки. Так, неосудною вважається особа, яка в цілому не може усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому не підлягає кримінальній відповідальності, тоді як особа з обмеженою осудністю лише не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому така особа підлягає притягненню до кримінальної відповідальності, а факт визнання її обмежено осудною зобов`язує суд врахувати цю обставину під час призначення покарання.

Неосудність або обмежена осудність є юридичними поняттями, тому висновок про можливість застосування до особи положень ст. 19 або ст. 20 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Судом був досліджений висновок судово-психіатричної експертизи та було встановлено, що ОСОБА_3 на момент вчинення інкримінованого йому злочину за своїм психічним станом не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За таких обставин, суд вважає про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 19 КК України, тобто визнання його неосудною особою.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що він посягнув на чуже майно, скоївши нетяжкий злочин.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що мірою покарання, необхідною і достатньою для перевиховання обвинуваченого і попередження нових злочинів повинна бути міра покарання у вигляді позбавлення волі.

Але, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у вчиненому щиро розкаявся, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із застосуванням ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжні заходи не обирались.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз необхідно стягнути з обвинуваченого відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи,

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 300 гривень.

Речовий доказ - мобільний телефон, що переданий на зберігання потерпілій - залишити потерпілій ОСОБА_6 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обмеження права на оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України.

Суддя: ОСОБА_1