КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3517/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти у безготівковому вигляді, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ), та грошові кошти, які в подальшому надходитимуть на рахунки підприємств:

- в банківській установі АБ «Укргазбанк» (МФО 320478) відкриті рахунки ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ): НОМЕР_2 (українська гривня); НОМЕР_3 (українська гривня),

- в банківській установі АТ «УНIВЕРСАЛ БАНК» (МФО 322001) відкриті рахунки ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ): НОМЕР_4 (українська гривня).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ФОП ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального провадження, а тому така ухвала про накладення арешту на майно не може вважатися законною, обґрунтованою та вмотивованою, а відтак підлягає скасуванню, як така, що не відповідає положенням ст. 370 КПК України.

Апелянт вказує на те, що як слідує із тексту оскаржуваної ухвали від 16.05.2023, слідчим суддею, в якості обґрунтування наявності достатніх правових підстав для втручання у вільне володіння особою своїм майном, лише констатовано наявність постанови слідчого про визнання речовими доказами безготівкових коштів на всіх наявних рахунках фізичної особи-підприємця, без встановлення, дослідження і надання оцінки можливості використання наявного на кожному із таких банківських рахунків майна як доказу у конкретному кримінальному провадженні.

При цьому оскаржувана ухвала не містить жодних посилань на обставини та відповідні докази на підтвердження таких обставин, на підставі яких прокурором мало бути доведено, а слідчим суддею у визначеному порядку встановлено наявність обставин, що підтверджують необхідність накладення арешту на майно та/або підтвердження тих обставин, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе або може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження тощо того майна, на яке було накладено арешт.

Також апелянт зазначає, що при вирішенні питання щодо арешту майна, слідчим суддею не було враховано те, що внаслідок накладення арешту на всі банківські рахунки скаржника, як фізичної особи підприємця, будь-яка господарська діяльність останнього виявилася заблокованою, в зв`язку із чим ФОП ОСОБА_6 наразі позбавлений можливості заробляти на життя своєю працею, що в свою чергу не узгоджується із конституційними гарантіями прав кожного на підприємницьку діяльність та працю.

При цьому, ФОП ОСОБА_6 жодної підозри в рамках цього кримінального провадження не було пред`явлено, а твердження про можливість використання арештованого майна в якості речового доказу в рамках кримінального провадження ґрунтуються лише на припущеннях, відповідно такий арешт було накладено необґрунтовано.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та відповідно присутності власника арештованого майна, а про існування оскаржуваної ухвали по справі №757/19586/23-к ФОП ОСОБА_6 стало відомо лише 22.05.2023, після отримання відповідної інформації та копії вказаної ухвали від представників банківської установи, в якій відкрито рахунок, на який в т.ч. і було накладено арешт.

В судове засідання представник власника майна ФОП ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не з`явився. Про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, однак до початку апеляційного розгляду направив заяву на електронну адресу суду, в якій просить проводити апеляційний розгляд його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року, у його відсутність та й відсутність ФОП ОСОБА_6 , вимоги апеляційної скарги підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити.

З урахуванням зазначеного, а також думки прокурора,який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду у відсутності власника майна ФОП ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі останніх.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку прокурора, який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги представника власника майна ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, представника власника майна ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та його представника, матеріали справи не містять відомостей про направлення копії ухвали власнику майна. Однак як зазначає апелянт, що про існування оскаржуваної ухвали по справі №757/19586/23-к ФОП ОСОБА_6 стало відомо лише 22.05.2023, після отримання відповідної інформації та копії вказаної ухвали від представників банківської установи, в якій відкрито рахунок, на який в т.ч. і було накладено арешт. Іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду від 16.05.2023 року.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що 16.05.2023 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000153 від 03.11.2022, про арешт майна, а саме грошових коштів у безготівковому вигляді, які знаходяться на банківських рахунках ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ), та грошові кошти, які в подальшому надходитимуть на рахунки підприємств:

- в банківській установі АБ «Укргазбанк» (МФО 320478) відкриті рахунки ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ): НОМЕР_2 (українська гривня); НОМЕР_3 (українська гривня),

- в банківській установі АТ «УНIВЕРСАЛ БАНК» (МФО 322001) відкриті рахунки ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ): НОМЕР_4 (українська гривня).

В обґрунтування клопотання прокурор послався на те, що слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000153 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що власники та службові особи ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» (), діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно зі службовими особами Міністерства оборони України, у період з червня 2022 року по теперішній час розробили та впровадили злочинну схему, направлену на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами Міністерства оборони України в особливо великих розмірах, шляхом укладання з ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» контрактів та договорів у межах державного оборонного замовлення на поставку безпілотних авіаційних комплекс (далі - БПАК) «Hawk» за завищеними цінами.

Так, між Міністерством оборони України (Замовник) та ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» (Виконавець) було укладено державний контракт №403/1/18/62 від 11.07.2018 на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, на виконання якого Міністерству оборони України ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» 07.06.2019 поставило 2 БПАК «Hawk» та 03.03.2022 - 7 БПАК «Hawk», вартістю 5,95 млн. грн. кожен.

У жовтні 2022 року між співвласниками цього підприємства виник конфлікт, за результатами якого співвласника, який обіймаючи посаду директора, фактично займався усім процесом з виробництва БПАК «Hawk», усунуто з посади директора та від усіх процесів діяльності підприємства. При цьому приміщення, виробничі потужності, спеціальне обладнання, комплектуючі та дослідний зразок БПАК «Hawk» залишились у розпорядженні усунутого директора.

У подальшому, нове керівництво ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи», усвідомлюючи, що підприємство не має обладнаних приміщень, спеціального устаткування (стенди, станки тощо) та кваліфікованого персоналу, тим самим не зможе забезпечити виконання нового державного оборонного замовлення на виготовлення БПАК «Hawk», вступивши в злочинну змову з посадовцями Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки Міністерства оборони України та Військового представництва Міністерства оборони України, за лобіювання останніх уклало з Міністерством оборони України новий державний контракт № 403/1/22/369 від 07.12.2022 на виробництва 60 БПАК «Hawk».

На виконання цього контракту на рахунок ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» 19.01.2023 та 08.02.2023 перераховані бюджетні кошти на загальну суму 645,592 млн.грн. за 44 БПАК «Hawk» вартістю 14,672 млн.грн. за один комплекс.

Завищення більше ніж вдвічі ціни за один комплекс БПАК «Hawk» прямо суперечить положенням п. 41 постанови Кабінету Міністрів України № 363 від 03.03.2021 «Питання оборонних закупівель», якою закріплено, що орієнтовна ціна на виготовлення та поставку товарів оборонного призначення, які вже закуповувалися державним замовником у того ж виконавця в минулі роки без застосування конкурсних процедур, визначається у державному контракті (договорів) на рівні розміру договірної ціни, встановленої попередніми аналогічними контрактами (договорами).

У той же час, вбачається, що отримані підприємством від Міністерства оборони України бюджетні кошти використовуються не за цільовим призначенням, а також під виглядом закупівлі валюти для оплати за імпорт матеріалів перераховуються підконтрольним суб`єктам господарювання - нерезидентам.

У подальшому, зараховані на казначейський рахунок ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» грошові кошти виводяться під виглядом закупівлі валюти для оплати за імпорт матеріалів для виготовлення продукції, а також перераховуються підконтрольним суб`єктам господарювання та розміщуються на депозитних рахунках.

Окреслені вище твердження протиправних дій службових осіб ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» () документально підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування матеріалами.

Зокрема, отриманими під час досудового розслідування у кримінальному провадженні матеріалами встановлені підстави вважати фінансові операції, пов`язані з переказом ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» () частки бюджетних коштів на загальну суму 21,2 млн.грн., зокрема, через ланцюги переказів, в якості фіндопомоги на користь пов`язаних осіб ( ОСОБА_10 та ПраТ «Фаворит Компані») на загальну суму 11,03 млн.грн., а також на користь непрофільних, з ознаками ризиковості фізичних осіб-підприємців ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 на загальну суму 10,17 млн.грн. такими, що спрямовані на легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Також отриманими під час досудового розслідування у кримінальному провадженні матеріалами встановлено, що левова частка бюджетних коштів, які були перераховані Міністерством оборони України у межах виконання державного контракту №403/1/22/369 від 07.12.2022 на рахунок ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» (), на загальну суму 316,43 млн.грн. була використана ТОВ «НВП «Українські авіаційні системи» () не за цільовим призначенням, а спрямована на поповнення власних рахунків, після чого перерахована на депозит (305,13 млн.грн.) та повернута пов`язаним особам в якості фіндопомоги (11,03 млн.грн.).

Постановою слідчого від 13.05.2023 грошові кошти, що знаходяться на відкритих ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ) рахунках визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт на вказане майно.

16.05.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на грошові кошти у безготівковому вигляді, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ), та грошові кошти, які в подальшому надходитимуть на рахунки підприємств:

- в банківській установі АБ «Укргазбанк» (МФО 320478) відкриті рахунки ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ): НОМЕР_2 (українська гривня); НОМЕР_3 (українська гривня),

- в банківській установі АТ «УНIВЕРСАЛ БАНК» (МФО 322001) відкриті рахунки ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ): НОМЕР_4 (українська гривня).

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор під час звернення із вищевказаним клопотанням та слідчим суддею під час його розгляду, в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК Українита Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Всупереч твердженням апелянта у даному кримінальному провадженні на даний час з урахуванням обставин, які встановлено під час проведення досудового розслідування є всі підстави вважати, що грошові кошти, які перебувають на банківських рахунках ФОП ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1 ), відкритих в банківських установах АБ «Укргазбанк» (МФО 320478) та АТ «УНIВЕРСАЛ БАНК» (МФО 322001) відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та можуть бути використані, як доказ у кримінальному провадженні № 0000153 від 03.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, при цьому постановою від 13.05.2023 року, вище зазначене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні /а.с. 159-169/, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду та потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, з метою збереження речових доказів, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Більш того, дослідження та оцінка доказів у кримінальному провадженні відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому посилання апелянта на неналежне дослідження слідчим суддею доказів, які долучено до клопотання, є передчасними та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ФОП ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4