ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/215/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт- ОСОБА_7

її представника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження № 11-сс/817/ 215/23 за апеляційною скаргою володільця майна - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2023 року про арешт майна, --

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 11 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора про арешт майна - земельної ділянки з кадастровим номером :12:009:0043 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.07.2023 року за № 0000487 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, володілець майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те що всупереч вимогам кримінального процесуального законодавства підстав, які б об"єктивно підтверджували доцільність та необхідність розгляду клопотання без повідомлення його як законного користувача про час та місце його розгляду у суді не було, що позбавило його можливості подати відповідні документи, які підтверджують правомірність проведення ним відповідних робіт та набуття земельної ділянки, а тому вважає що слідчим суддею зроблено однобічні висновки без врахування всіх фактичних обставин провадження та прийнято рішення, яким фактично побавлено його права користування земельною ділянкою.

Також вказує на невідповідність майна, на яке накладено арешт, критеріям визначеним ст.98 КПК України оскільки земельна ділянка не може містити слідів злочину, бути об"єктом, знаряддям кримінального правопорушенння з огляду на його правову кваліфікацію.

Вважає що накладення арешту на земельну ділянку, якою він володіє, не відповідає принципу справедливого балансу, та є протиправним втручанням державного органу у право на мирне володіння майном, визначеному у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зазначає про те, що всі прийняті рішення, дозвільна документація та всі інші матеріали щодо земельної ділянки є чинними, у судовому чи іншому порядку не оскаржені.

Зокрема, вказує на те, що на виконання вимог п.11 ч.1 ст.1, ст.31 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядку розроблення проектної документації на будівництво об"єктів, затв. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 № 45(у редакції наказу від 23.03.2012 № 45) ним було забезпечено розроблення відповідної проектної документації та проведено екпертизу робочий проект "Реконструкція індивідуального житлового будинку з прибудовою приміщень для індивідуальної трудової та підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 " за наслідками якої складено експертний звіт № 194/07-23 від 19.07.2023, у відповідності до якого зазначена документація відповідає вимогам чинного законодавства.

Також у встановленому законом порядку ним зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт.

Вказує на те, що в рамках кримінального провадження було призначено будівельно-технічну експертизу та проведено огляд земельної ділянки, а тому вважає що всі необхідні відомості та докази, які мають значення для проведення досудового розслідування було зібрано та знищення ним будь-якої слідової інформації неможливо.

Заслухавши суддю-доповідача, користувача майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який проти задоволення скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000487 від 6 липня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

На земельній ділянці з кадастровим номером :12:009:0043, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі виданих управлінням містобудування архітектури та кадастру Тернопільської міської ради містобудівних умов та обмежень для проектування об"єкта будівництва(наказ № 668 від 16.11.2022) здійснюється реконструкція індивідуального житлового будинку з прибудовою приміщень для індивідуальної трудової та підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об"єкти нерухомості - вказана земельна ділянка та житловий будинок, який на ній розташований, належать на праві власності ОСОБА_9 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.03.2023 укладено договір суперфіцію між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , який є засновником та дитректором ТОВ "ПРОФ ТЕР БУД". На підставі вказаного договору ОСОБА_7 отримав у користування від ОСОБА_9 для забудови земельну ділянку з кадастровим номером :12:009:0043, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та зобов"язаний дотримуватись правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою.

Відповідно інформації з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо об"єкта в Реєстрі будівельної діяльності зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт об"єкта: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :12:009:0043.

Постановою слідчого від 07.07.2023 року вказана земельна ділянка визнана речовим доказом у вказаному провадженні у зв"язку з тим, що вона може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, або ці речі набуті протиправним шляхом.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора, виходив з того що арешт вищезгаданої земельної ділянки, яку визнав такою, що відповідає критеріям щодо речових доказів, визначеним ст.98 КК України, як об"єкт протиправних дій, є необхідним для метою забезпечення збереження речових доказів та для запобігання можливості її відчуження та користування нею, у тому числі заборонив проведення на ній реконструкції та інших будівельних робіт.

Перевіряючи доводи апелянта щодо безпідставності накладення арешту на вищезгадану земельну ділянку колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. ч. 2,3,11 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 1 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За наслідками перевірки рішення слічого судді в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що накладення арешту на вказану земельну ділянку є необгрунтованим виходячи з того що ОСОБА_7 користується нею на законних підставах та здійснює відповідні роботи згідно з визначеною законом документації, що є чинною.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає що прокурор не довів наявності підстав чи розумних підозр вважати, що майно, на яке він просить накласти арешт, є доказом кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, а також існування ризиків, визначених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу щодо його відчуження, знищення, перетворення, тощо .

Крім того, у відповідності до вимог ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається якщо слідчий, прокурор не доведе що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, обов"язковими елементами складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК є мета, яка являє собою уявлення суб`єкта про той бажаний результат - одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи, якого він прагне досягти як шляхом її погодженого переходу, так і без нього, що визначає спрямованість діяння, а також умисел на спричинення тяжких наслідків, визначення поняття яких наведено у п. 4 примітки до ст. 364 КК України: "тяжкими наслідками у ст.ст. 364 - 367 вважаються такі наслідки, які у 250 і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян", які означають тільки шкоду майнового характеру.

Оскільки у клопотанні та додадних до нього матеріалах не міститься жодних фактів чи відомостей про наявність вказаних обов"язкових елементів складу кримінального праворушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України колегія суддів не може зробити висновок про існування обгрунтованої підозри щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення, що не дозволяє застосування заходів забепечення кримінального провадження.

Окрім того, слід зазначити що ні у клопотанні прокурора про арешт майна ні у постанові слідчого про визнанння її речовим доказом не зазначено про те, що вона є об"єктом кримінального правового діяння, а тому слідчий суддя визнавши її таким, вийшов за межі доводів клопотання.

Також колегія суддів враховує що застосування заходів забезпечення кримінального провадження можливе лише за умови якщо прокурор доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи, про який йдеться у клопотанні та також співмірність порушення права власника(володільця) майна загальним засадам кримінального провадження, встановленим ст.ст.7,16 КПК України щодо недоторканості права власності.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає що накладення арешту на вказану земельну ділянку суперечитиме вищезгаданим нормам кримінального процесуального законодавства та протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на право вільного володіння кожною фізичною та юридичною особою своїм майном.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення - до скасування шляхом відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.08.2023 року про арешт майна - скасувати. Постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді