Провадження №1-кп/523/509/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

13.07.2023 року

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000802, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександрівка, Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий :

09.11.2011 Іллічівський міським судом Одеської області за ч.1ст. 185 КК України до покарання у вигляді штраф у розмірі 850 грн;

07.11.2012 Іллічівський міським судом Одеської області за ч.2ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки; Звільнився 09.09.2013;

22.04.2014 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

17.07.2014 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, с. 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Звільнився 21.07.2017;23.07.2020 Вінницьким міським судом Вінницької області визнано винним за ч. 2 ст. 185. ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

30.10.2020 Вінницьким апеляційним судом змінено вирок від 23.07.2020, визнано винним за ч. 2 ст. 185 ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 6 місяців арешту;

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.122 ч.1 КК України,

Встановив:

Так, 31.07.2020 приблизно, більш точний час слідством не встановлено, перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_2 ,ОСОБА_5 зустрівся з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі Особа 1), якій розповів про конфлікт, який виник між ОСОБА_5 та раніше невідомою особою - потерпілим ОСОБА_6 .

Дізнавшись про конфлікт, у ОСОБА_5 та Особи 1 раптово виник умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень раніше невідомому йому потерпілому ОСОБА_6 ..

З метою реалізації виниклого умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , Особа 1 разом із ОСОБА_5 спрямували до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_5 вказав на особу потерпілого ОСОБА_6 та повідомив, що саме з ним раніше виник конфлікт.

Після чого Особа 1, о 06 год. 35 хв. перебуваючи в складському приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , поруч з потерпілим ОСОБА_6 , реалізуючи виниклий прямий умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , та наніс йому декілька ударів, кулаками рук та ногами в область голови та тулуба, в той час коли ОСОБА_5 утримував потерпілого ОСОБА_6 не даючи останньому змоги блокувати удари особі1. В подальшому, Особа 1, продовжуючи реалізовувати раніше виниклий прямий умисел, взяв із салону належного йому автомобіля, спеціальний засіб призначений для заподіяння тілесних ушкоджень, а саме гумовий кийок, та підійшовши до потерпілого ОСОБА_6 , наніс йому декілька ударів гумовим кийком в область тулуба.

Вищевказаними діями Особа 1 та ОСОБА_5 спричинено потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки до складу якої входять переломи лівих 3, 4, 7, 8 ребер по пахвовим лініям, які супроводжувалися потраплянням повітря в ліву плевральну порожнину та м`які тканини лівої пахвової області, які викликають тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.), відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості та травматичну перфорацію лівої барабанної перетинки та садна тулуба, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

При допиті обвинувачений ОСОБА_5 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України визнав та пояснив суду 31.07.2020 року, він отримав телефоний дзвінок від своєї дружини, яка повідомила його, що потерпілий ОСОБА_6 , перебуваючи з нею на робочому місці та достеменно знаючи, що вона вагітна почав її ображати та штовхнув її. Він разом з ОСОБА_7, вирушили до АДРЕСА_3, де зустріли потерпілого між ним зав`язалась суперечка під час якої він разом з ОСОБА_7 наніс декілька ударів потерпілому у область тулубу, при цьому ОСОБА_7 використовував для ударів гумовий кийок, який взяв зі свого автомобілю. Цивільний позов визнав у повному обсязі. Про скоєне щиро кається та шкодує.

Потерпілий ОСОБА_6 , повідомив суд, що працював на « ОСОБА_8 » разом з ОСОБА_9 . У день події в нього виник з ОСОБА_9 конфлікт, через те, що остання хотіла покинути місце роботи до кінця робочого дня. Вони посварились, остання почала кричати нецензурною лайкою у його бік на, що останній розгнівався та штовхнув її. Після конфлікту, на місце роботи прийшли чоловік ОСОБА_10 та її брат, та нанесли декілька ударів йому у область тулубу. Також потерпілий повідомив, що у день події вживав трохи алкоголю.

Свідок ОСОБА_11 , повідомила суду, що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_5 , у день події перебувала на роботі, та знаходилась у стані вагітності. Між нею та ОСОБА_6 , виник словесний конфлікт під час якого останній почав її ображати та штовхнув, так, що вона опинилась на землі. Вона дуже засмутилась та злякалась за життя своєї ненародженої дитини, тому подзвонила своєму чоловіку ОСОБА_5 , та брату ОСОБА_7 , та пожалілась на потерпілого. Також свідок повідомила суд, що у потерпілого постійно виникали конфлікти на роботі, він часто ображав жінок та міг підняти руку.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ст. 122 ч. 1 КК України,як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 122 ч.1 та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив не тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_5 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_5 , одружений, має на утримані малолітніх дітей, працює, волонтер.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , є, повне визнання вини, щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_5 , тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення - відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі з іспитовим терміном.

Потерпілим ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження подано цивільний позов до ОСОБА_12 , та ОСОБА_5 , у якому потерпілий просить стягнути солідарно з обвинувачених майнову шкоду у розмірі 33656, 60 та моральну шкоду на зальну суму 100000 гривень

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обставиною, що підлягає доказуванню є, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Виходяи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що необхідно залишити даний позов в частині стягнення моральної шкоди, без розгляду, оскільки розгляд даного позову у вже розпочатому судовому розгляді даного провадження по суті з визначеними у ньому відповідачами, які не визнають позовних вимог в частині моральної шкоди. При цьому суд, роз`яснює цивільному позивачу, що залишення цивільного позову у кримінальному проваджені без розгляду, не перешкоджає їх праву пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Оскільки нормами ст.1190 ЦК передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.Відповідно до частини п`ятої статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За частиною першою статті 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, за приписами статті 12 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд вважає, заявлені цивільні вимоги потерпілим, доведені та обгрунтовані та підлягають задоволеню у повному обсязі.

Аналазуючи вказані цивільні вимоги позивача, суд виходить з наступного, що відповідачем завдано матеріального збитку у зв`язку з витратами на лікування.

Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 виділене та призупинене у зв`язку з проходження останнього служби у лавах ЗСУ.

Суд вважає необхідним цивільні вимоги вмотивованими та такими, що підлягають задоволеню - частково, а саме, в частині матеріальної шкоди, стягнути солідарно з ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 16, 782 ( шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві ) гривені.

В частині моральної шкоди - відмовити.

Процесуальні витрати - відстуні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобовязання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

за ст. 122 ч.1 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі сторком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі - відсутні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди- задовольнити частково, а саме, в частині матеріальної шкоди, стягнути солідарно з ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 16, 782 ( шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві ) гривені. В іншій частині позову - відмовити.

В частині мольної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобовязання.

Процесуальні витрати - відстуні.

Згідно з ч.3 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та здійснення нагляду за засудженим ОСОБА_5 , - покласти на Суворовський районний сектор філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_5 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Суворовський районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя

Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1