У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні передбачений ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 201-1 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000095 від 07.07.2023, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні передбачений ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 201-1 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000095 від 07.07.2023, про арешт майна.

Клопотання мотивує тим, що слідчими слідчого відділу Управління СБУ в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000095, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201-1 КК України.

Прокурор зазначає, що як вбачається з матеріалів досудового розслідування та повідомлення 1 відділу ГВЗНД УСБУ в Закарпатській області № 58/5/1-2038 від 07.07.2023, 01.07.2023 о 8 год. 30 хв. в зону митного контролю митного поста «Дякове» Закарпатської митниці на ділянку «виїзд» прибув вантажний автомобіль державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , в якому через митний кордон України переміщувався вантаж «пиломатеріали необрізані дубові 2-4 сорту розмірами 54х112-570х2000-3000 мм» загальним обсягом 19,677 м. куб. У відповідності до поданих водієм громадянином України ОСОБА_4 на митний контроль товарно-супровідних документів, відправником вантажу значиться ТзОВ «ХОСАРО», м. Львів, вул. Промислова, б. 50/52 а отримувачем фірма «DRVO TRADE NV D.O.O.» Сербія. Однак, в ході проведення перевірочних заходів та поглибленого митного огляду вищевказаного вантажу було встановлено, що поданий на митний контроль сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій серії ЛВ № 971183 від 27.06.2023, який у відповідності до вимог чинного законодавства є єдиною підставою для переміщення лісоматеріалів через митний кордон України, містить неправдиві відомості щодо переміщуваної партії лісоматеріалів, а саме: характеристик, розмірів та обсягу лісопродукції, тобто отриманий ТзОВ «ХОСАРО» незаконним шляхом на підставі підроблених документів, а фактично через митний кордон переміщується інша партія лісоматеріалів без відповідних дозвільних документів, в тому числі сертифікату про їх походження.

Прокурор зазначає, що таким чином, зазначені лісоматеріали (пиломатеріали) є забороненими до переміщення через митний кордон України, оскільки відсутній законно отриманий документ, який надає право на їх переміщення через митний кордон України, а саме, сертифікат про походження лісоматеріалів та виготовлених з них пиломатеріалів, для експортних операцій саме на вищевказану партію лісоматеріалів, злочин вчинявся за попередньою змовою групою осіб, у зв`язку з чим вказані обставини свідчать про наявність ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 201-1 КК України.

У клопотанні вказано на те, що 07.07.2023 на митному посту «Дякове» Закарпатської митниці проведено огляд місця події, а саме: вантажного автомобіля марки «VOLVO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «SCHMITZ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів належать громадянину України ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 та вантажу «пиломатеріали необрізні, дубові 2-4 сорту товщиною 54 мм., довжиною 2000-3000 мм., шириною 112-570 мм.» загальним обсягом 19, 677 м. куб.

При цьому прокурор вказує на те що необхідність проведення огляду вищевказаного транспортного засобу зумовлено потребою виявлення та фіксації обставин кримінального правопорушення та врятування майна, а саме, недопущення знищення та втрати предметів, речей і документів, які можуть бути використані, як докази у даному кримінальному провадженні.

У клопотанні вказано на те, що за результатом проведення огляду місця події вилучено вантажний автомобіль марки «VOLVO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «SCHMITZ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вантаж «пиломатеріали необрізні, дубові 2-4 сорту товщиною 54 мм., довжиною 2000-3000 мм., шириною 112-570 мм.» загальним обсягом 19, 677 м. куб. слідчим не вилучався, оскільки був вилучений Закарпатською митницею на підставі протоколу про порушення митних правил № 0702/30500/23 від 05.07.2023 та після проведення огляду місця події був переданий на відповідальне зберігання на склад Закарпатської митниці, який розташований за адресою: с. Неветленфолоу, вул. Заставна, б/н, Берегівського району, де зберігається і на даний час.

Згідно клопотання, 08.07.2023 вищевказаний вантаж та транспортний засіб постановою слідчого визнані речовими доказами та приєднанні до матеріалів кримінального провадження.

При обґрунтуванні клопотання прокурор посилається на положення 64-2, у ч. 2 ст. 167, ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст.170, ч. 1 ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При цьому прокурор зазначає, що зазначені вилучені предмети відповідають критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні та будуть використані органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення.

Прокурор вказує і на те, що , орган досудового розслідування вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження вилучених предметів третім особам, їх подальше приховування, пошкодження або знищення з метою перешкоджання подальшому проведенню їх експертному дослідженню та встановленню інших обставин кримінального правопорушення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та в подальшому виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

Окрім вказаного у клопотанні також зазначено, що 10.07.2023 слідчим за погодженням з процесуальним прокурором у даному провадженні подано клопотання про арешт вищевказаного транспортного засобу та вантажу.

10.07.2023 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду винесено ухвалу, якою клопотання повернуто прокурору, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що транспортний засіб належить третій особі, а саме, громадянину ОСОБА_5 , а вантаж також належить третій особі, а саме: ТзОВ «ХОСАРО», м. Львів, вул. Промислова, б. 50/52.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 64-2, 131, 132, 167, 168, 170, 171, КПК України, прокурор просить слідчого суддю: накласти арешт на наступне майно вилучене 07.07.2023 в ході огляду місця події на митному посту «Дякове» Закарпатської області в рамках кримінального провадження № 0000095 від 07.07.2023 та майно визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а саме: вантажний автомобіль марки «VOLVO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ запалювання до нього та напівпричіп марки «SCHMITZ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вантаж «пиломатеріали необрізні, дубові 2-4 сорту товщиною 54 мм., довжиною 2000-3000 мм., шириною 112-570 мм.» загальним обсягом 19, 677 м. куб.

Прокурор в судове засіданні не з`явився, разом із тим подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином, заяв та клопотань не подавали.

Неприбуття у судове засідання власника майна відповідно доч.1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 вказаної норми, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу….

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу….

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого відділу Управління СБУ в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000095, відомості про яке внесені до ЄРДР 07.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201-1 КК України.

Згідно протоколу огляду від 07.07.2023 на митному посту «Дякове» Закарпатської митниці проведено огляд місця події, а саме: вантажного автомобіля марки «VOLVO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «SCHMITZ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , які у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів належать громадянину України ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 та вантажу «пиломатеріали необрізні, дубові 2-4 сорту товщиною 54 мм., довжиною 2000-3000 мм., шириною 112-570 мм.» загальним обсягом 19, 677 м. куб.

За результатом проведення огляду місця події вилучено вантажний автомобіль марки «VOLVO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «SCHMITZ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вантаж «пиломатеріали необрізні, дубові 2-4 сорту товщиною 54 мм., довжиною 2000-3000 мм., шириною 112-570 мм.» загальним обсягом 19, 677 м. куб. слідчим не вилучався, оскільки був вилучений Закарпатською митницею на підставі протоколу про порушення митних правил № 0702/30500/23 від 05.07.2023 та після проведення огляду місця події був переданий на відповідальне зберігання на склад Закарпатської митниці, який розташований за адресою: с. Неветленфолоу, вул. Заставна, б/н, Берегівського району, де зберігається і на даний час.

08.07.2023 вищевказаний вантаж та транспортний засіб постановою слідчого визнані речовими доказами та приєднанні до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна .

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на вилучену в ході огляду місця події майно, оскільки зазначені вилучені предмети відповідають критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні та будуть використані органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, вважає за необхідне вказати на те, що при вирішенні питання про арешт майна, було досліджено усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, є обґрунтована та доцільна.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як речового доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню у вказаній частині.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге - п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Слідчий суддя враховуючи наведене, вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження, існує сукупність підстав, що підтверджують відповідність майна, а саме транспортного засобу , що належить ОСОБА_5 , критеріям речових доказів.

Слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_5 , який є власником транспортного засобу, не має статусу підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні.

Разом із тим, з огляду на положення ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на вказане, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказаний транспортний засіб, без заборони користування та розпорядження таким, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення буде доцільним та найменш обтяжливий способом арешту майна.

Таким чином клопотання підлягає частковому задоволенню.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

10.07.2023 слідчим за погодженням з процесуальним прокурором у даному провадженні подано клопотання про арешт вищевказаного транспортного засобу та вантажу.

10.07.2023 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 винесено ухвалу, якою клопотання повернуто прокурору, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що транспортний засіб належить третій особі, а саме, громадянину ОСОБА_5 , а вантаж також належить третій особі, а саме: ТзОВ «ХОСАРО», м. Львів, вул. Промислова, б. 50/52.

Ухвалу про повернення клопотання органом досудового розслідування одержано 18.07.2023, прокурором клопотання повторно, після усунення недоліків подано 21.07.2023 року, тобто із додержання передбачених КПК України процесуальних строків.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні передбачений ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 201-1 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за № 0000095 від 07.07.2023, про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене 07.07.2023 в ході огляду місця події на митному посту «Дякове» Закарпатської області в рамках кримінального провадження № 0000095 від 07.07.2023 а саме: вантаж «пиломатеріали необрізні, дубові 2-4 сорту товщиною 54 мм., довжиною 2000-3000 мм., шириною 112-570 мм.» загальним обсягом 19, 677 м. куб.; із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Накласти арешт на майно вилучене 07.07.2023 в ході огляду місця події на митному посту «Дякове» Закарпатської області в рамках кримінального провадження № 0000095 від 07.07.2023 а саме: вантажний автомобіль марки «VOLVO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ запалювання до нього та напівпричіп марки «SCHMITZ» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із забороною відчуження та без заборони користування та розпорядження транспортним засобом.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1