Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/3342/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.08.2023 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів кримінальне провадження (внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001086 від 23 грудня 2014 року ) по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнотисів, Виноградівського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України та ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341- ІІІ), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , 22 грудня 2014 року, близько 19 години, знаходячись у приміщенні кухні Чорнотисівського дошкільного навчального закладу, що розташований по вул. Ірхи, 1 «А», в с. Чорнотисів Виноградівського району, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджені, підійшов до ОСОБА_4 де наніс останньому один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя, в результаті чого ОСОБА_4 втративши рівновагу впав на підлогу приміщення та відповідно до висновку комісійної судово - медичної експертизи № 55 від 03.10.2016, отримав тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та забою м`яких тканин, які за своїм характером потягли за собою розлад здоров`я на час менше 6 днів і за цією ознакою, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а також внаслідок вищевказаного удару в обличчя ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, закритого перелому кісток носа, які за своїм характером, потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня, і за цією ознакою згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Дії ОСОБА_6 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім цього, 22 грудня 2014 року близько 19 години, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні кухні Чорнотисівського дошкільного навчального закладу, що розташований по вул. Ірхи, 1 «А», в с. Чорнотисів, Виноградівського району, діючи необережно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, внаслідок злочинної недбалості, не передбачивши можливість настання наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачати, умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_4 , де наніс останньому один удар, кулаком правої руки в ділянку обличчя, в результаті чого ОСОБА_4 втративши рівновагу, отримавши прискорення, впав на підлогу приміщення кухні та під час падіння при форсованій внутрішній ротації і підвертанні ступні, в ході чого відбулася ротація гомілки навкруг власної вісі при фіксованій ступні.

Внаслідок необережних дій ОСОБА_6 , які проявилися у відсутності наміру спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 55 від 03.10.2016, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки, закритого перелому внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу, за своїм характером потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і за цією ознакою, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Дії ОСОБА_6 досудовим розслідуванням кваліфіковано за ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341- ІІІ), як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вину у скоєні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях не визнав та пояснив, що 22.12.2014 року близько 18 год 45 хв, йому зателефонувала завідувачка Чорнотисівського дошкільного навчального закладу та попросила прийти до садка. Коли він прийшов, то побачив, що ОСОБА_4 сидить на робочому місці і дрімає, а біля нього відкрита пляшка з вином. Завідувачка дитсадка не змогла пояснити навіщо його викликала. Вона також була в нетверезому стані. Тоді до нього ззаді підбіг ОСОБА_4 та наніс йому удар викруткою по руці. Коли ОСОБА_4 біг за ним, то впав на сходах. Категорично заперечує, що наносив тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Вважає, що потерпілий на нього наговорює, оскільки вони перебувають у нериязних відносинах.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується показами потерпілого та свідків.

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 22.12.2014 року він перебував на роботі у дошкільному навчальному закладі с. Чорнотисів, де працював кочегаром котельні. Близько 19 години до приміщення кухні, де знаходився він, завідувачка дитячого садка та помічниця вихователя, прийшов ОСОБА_6 , який в той час перебував на посаді Чорнотисівського сільського голови, та почав у грубій формі розмовляти із завідувачкою. Він заступився за завідувачку, зробив обвинуваченому зауваження, на що останній наніс йому удар по обличчю. Від отриманого удару він впав на підлогу та втратив свідомість. Коли прийшов до тями, ОСОБА_6 вже не було. Медична сестра дитячого садка надала йому першу медичну допомогу. ОСОБА_6 за свої дії перед ним не вибачився.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона працює завідувачкою Чорнотисівського дошкільного навчального закладу. 22.12.2014 року було релігійне свято і вона відпустила працівників додому раніше. На роботі залишилась вона, помічниця вихователя (нянька), кухар та кочегар ОСОБА_4 . Близько 19 години до садка прийшов тодішній сільський голова ОСОБА_6 і в приміщенні кухні став на неї кричати де всі працівники. ОСОБА_4 заступився за неї, за що ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 по обличчю. Від цього удару ОСОБА_4 впав на підлогу, а ОСОБА_6 наніс йому ще удари ногою. ОСОБА_4 втратив свідомість. Вони покликали медичного працівника, яка надала потерпілому медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що у 2014 році вона працювала медсестрою в дитячому садку. Саму подію вона не бачила. 22.12.2014 року їй зателефонувала завідувачка садка та повідомила, що кочегара ОСОБА_4 побив сільський голова ОСОБА_6 . Вона прийшла до садка, побачила, що ОСОБА_4 лежав на підлозі без свідомості. Надала потерпілому першу медичну допомогу. Потім потерпілого відвезли додому.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що під час конфлікту він присутній не був. Йому зателефонувала медсестра дитячого садка ОСОБА_12 та попросила про допомогу. Він приїхав на місце події, забрав потерпілого ОСОБА_4 , якого боліла нога, та відвіз його додому.

Крім показів потерпілого та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_6 стверджується також сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, а саме:

- заявою ОСОБА_4 про кримінальне правопорушення, в якій він вказує на обставини за яких ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження 22.12.2014 року (а.п. 17) ;

- протоколами проведення слідчих експериментів від 26.10.2016 року з ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та фототаблицями до них, в яких зафіксовано місце та обставини події щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (а.п. 40-47, 52-57, 62-66 ) ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.10.2016 року з ОСОБА_10 та фототаблицею до нього, в яких зафіксовано місце та обставини за яких ОСОБА_10 надавала медичну допомогу ОСОБА_4 (а.п. 80-85 );

- висновком експерта № 544 від 31.12.2014 року та додатковим висновком експерта № 88 від 25.03.2016 року, згідно яких у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден та забою м`яких тканин, закритого перелому кісток носа, закритого перелому зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки, закритого перелому внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу; тілесні ушкодження по давності виникнення вкладаються в строк події, що мала місце 22.12.2014 року (а.п. 103-105,108-110);

- висновком експерта № 55 комісійної експертизи від 03.10.2016 року, згідно якого тілесні ушкодження ОСОБА_4 у вигляді синців, саден та забою м`яких тканин, які за своїм характером потягли за собою розлад здоров`я на час менше 6 днів і за цією ознакою, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, закритого перелому кісток носа, які за своїм характером, потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня, і за цією ознакою згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішньої кісточки правої малогомілкової кістки, закритого перелому внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу, за своїм характером потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і за цією ознакою, згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (а.п. 132-139 ).

Оцінюючи покази обвинуваченого, дані ним у судовому засіданні, суд вважає, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, суперечать матеріалам справи, не узгоджуються із доказами зібраними по справі, зокрема із показами потерпілого ОСОБА_4 та свідків .

За вказаних обставин, суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не спричиняв потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження, покази обвинуваченого суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності.

При викладених обставинах, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вирішив, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 мали місце.

Ці діяння містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341- ІІІ) - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 винний у вчиненні цих кримінальних правопорушень.

Обвинувачений не вчинив кримінальні правопорушення у стані обмеженої осудності.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

При призначенні покарання суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності і тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який на «Д» обліку у лікарів психіатра, нарколога, фтизіатра не перебуває, характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягався ( а.п. 145, 149, 151).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 також враховано досудову доповідь уповноваженого органу пробації від 25.05.2022, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній; виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкцій статей за якими кваліфіковано його дії у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. 70 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції чинній станом на час скоєння кримінальних правопорушень 22 грудня 2014 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як встановлено під час розгляду справи, обвинувачений ОСОБА_6 22 грудня 2014 року скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125 КК України та ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341- ІІІ), які відповідно до ст.12 КК України (у редакції чинній станом на час скоєння кримінальних правопорушень) є злочинами невеликої тяжкості.

Так, за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, а за ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341- ІІІ) - громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до двох років.

Відтак на час ухвалення вироку сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому перебіг давності не зупинявся і не переривався.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід звільнити від призначеного покарання у виді обмеження волі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Діючи заходи забезпечення кримінального провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 91, 94, 370, 374, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України та ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341- ІІІ).

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді одного року обмеження волі, за ст. 128 КК України (в редакції Закону від 05.04.2001 року № 2341- ІІІ) - у виді двох років обмеження волі.

В порядку ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді двох років обмеження волі.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1