1Справа № 335/4734/18 1-кп/335/51/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

05.09.2023 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, в якому вона просить змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його мешкання: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло цілодобово, із покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, із застосуванням електронного засобу контролю. Своє клопотання захисник аргументувала наступним.

Станом на 05.09.2023 року загальний строк перебування ОСОБА_6 під вартою становить 4 роки та 9 місяців, усього 57 місяців в цілому з 05.03.2018 року про 05.07.2018 року та 27.03.2019 року по 05.09.2023 року, що майже в 2 рази більше мінімального призначеного покарання за його обвинуваченням навіть у разі доведеності вини. Тобто судовий розгляд справи перетворився на завчасне відбуття покарання без обвинувального вироку суду.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції обмежуються лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) Тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується - злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 , ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 2 ст. 289 КК України відноситься до тяжких, за скоєння котрих передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років.

2) Вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , він має задовольний стан здоров`я.

3) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання ОСОБА_6 одружений з ОСОБА_8 , на його утриманні перебуває троє дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зараз діти знаходяться під опікою їх матері - ОСОБА_8 , у котрої на утриманні також перебуває матір ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка має різні діагнози та постійно проходить лікування.

Саме повернення ОСОБА_6 до його родини, через зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю, буде відповідати вимогам КПК щодо належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та буде вчинено і інтересах малолітніх дітей та родини, з урахуванням розумних строків тримання його під вартою.

Крім того, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який спочатку перейшов у спадок йому, як спадкоємцю після смерті матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За бажанням ОСОБА_6 була оформлена відмова від спадщини на користь його доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законним представником якої є її мати ОСОБА_8 .

За адресою АДРЕСА_1 також зараз мешкає тітка ОСОБА_6 з ОСОБА_14 , яка має статус ВПО та Зареєстрована за цією адресою як переселенка.

Отже соціальні зв`язки підозрюваного характеризуються як міцні.

4) Наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання ОСОБА_6 на теперішній час не має постійного джерела доходу, проте його дружина готова взяти на себе усі можливі побутові та медичні витрати за свого чоловіка.

Адвокат вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні або відсутні взагалі, чи настільки не значні, що виправдають продовження виключного запобіжного заходу.

Враховуючи наявність постійного місця проживання, наявність дружини, (тобто міцність соціальних зв`язків), а також відсутність будь-яких порушень за час досудового слідства та раніше обов`язків як підозрюваного немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_6 від правосуддя.

Враховуючи рішення ЄСПЛ сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України не може бути єдиною підставою для його подальшого ув`язнення.

Речові докази та документи по справі зібрані та зберігаються у камерах схову відповідних правоохоронних органів під охороною. Спотворити речові докази також не можливо, оскільки в рамках даного КП, як вбачається із матеріалів кримінального провадження вони були вилучені та долучені до матеріалів судового провадження, тиснути на експертів та спеціалістів теж недоречно, оскільки експертизи, щодо вилучених предметів та речовин в ході обшуків вже проведені.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також є необґрунтованим жодним доказом, оскільки прокурором не представлено жодної заяви свідка про те, що ОСОБА_6 чинить на них тиск і це незважаючи на те, що йому було відомо про кримінальне провадження відносно нього та з моменту оголошення про підозру до моменту затримання пройшло два тижні і увесь цей час він перебував на волі і міг вільно спілкуватися із будь яким свідком чи потерпілим.

На теперішній час і суд і сторона обвинувачення не володіє інформацією про тиск на потерпілих, свідків чи експертів у кримінальному провадженні.

Потерпілі не заперечують щодо зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу, а більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Крім того, конкретних підстав передбачити перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає.

Обґрунтовуючи доцільність зміни запобіжного заходу захисник посилається і на те, що за весь час, а саме з моменту затримання жодних інших підозр ОСОБА_6 не пред`явлено.

Отже, немає жодних конкретних підстав стверджувати про наявність ризику щодо того, що ОСОБА_6 відсутні.

Виходячи із вищевикладеного, на думку сторони захисту відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, адвокат вважає, що для ОСОБА_6 більш, ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем його мешкання: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло цілодобово, із покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, із застосуванням електронного засобу контролю.

Застосування такого запобіжного заходу, з одного боку, забезпечить необхідний контроль за правовою поведінкою та покладаннями на ОСОБА_6 обов`язків. З іншого боку, такий запобіжний захід наддасть підозрюваному утримувати родину та повноцінно реалізувати право на захист у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неприпустимість обґрунтування тримання під вартою виключно тяжкістю злочину, на думку адвоката, до обвинуваченого ОСОБА_6 можливо застосувати більш маяки запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурори заперечували проти клопотання та просили відмовити у його задоволенні з огляду на наявність ризиків, які продовжують існувати та відповідно були підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_7 підтримала подане нею клопотання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подане його захисником клопотання та просив задовольнити.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, в межах заявленого клопотання, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судом встановлено, що щодо ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. У подальшому вказаний строк тримання під вартою продовжувався, при цьому у провадженні за ч. 1 ст. 289 КК України ОСОБА_6 був звільнений з під-варти, а потім відносно нього знову був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який наразі триває до 06.10.2023 року.

Вирішуючи питання про можливість зміни вказаного запобіжного заходу, суд виходить із таких міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обовязків, передбачених частиною пятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(щодо прав особи, яка позбавлена свободи внаслідок арешту або тримання під вартою) забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи (Рішення у справі Yeloyev проти України від 6 листопада 2008 року, заява № 17283/02, параграф 64).

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

На переконання суду, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

При цьому, зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Суд вважає, що підставами звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що їх було взято до уваги при обранні запобіжного заходу, а саме змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, змінився склад його родини чи утриманців, або майновий стан, інші обставини, які мають суттєве значення.

При цьому суд, вирішуючи доцільність застосування запобіжного заходу як такого взагалі, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Факт наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, встановлювався судом при обранні запобіжного заходу обвинуваченому. Відтак суд, встановивши дані обставини, не вважає за необхідне надавити їм оцінку повторно.

Суддя також зазначає, що оскільки обставини не змінилися, ризики, які лежали в основі обрання та в подальшому у продовженому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), залишилися. Втім, необхідно оцінювати не лише наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а й доцільність застосування тримання під вартою до ОСОБА_6 на цьому етапі провадження.

Фактично, суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Оцінка відповідних і достатніх підстав тримання під вартою має бути здійснена без відриву від фактичної тривалості попереднього ув`язнення. Ця оцінка здійснюється з необхідною ретельністю під час провадження у справі (Рішення у справі Gabor Nagy проти Угорщини-2 від 11 квітня 2017 року, заява № 73999/14, параграф 77). При цьому, потрібно завжди виходити з презумпції звільнення особи з-під варти (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграфи 89, 91). Мають бути переконливо продемонстровані конкретні факти справи, для того, щоби переважати правило поваги до особистої свободи, а також щоби виправдати подальше тримання під вартою (наприклад, Рішення у справі Ilijkov проти Болгарії від 26 липня 2001 року, заява № 33977/96, параграф 84). Питання тривалості тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно.

Суддя зазначає, що ОСОБА_6 утримується під вартою вже понад 4 роки та дев`яти місяців, з 25.03.2019 року. Хоча за цей час ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, проте і не було встановлено інших обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою.

У судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_6 має постійно місце проживання, має дружину, та має трьох неповнолітніх дітей.

Разом з тим, наявність ризиків стосовно обвинуваченого, які лежали в основі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), і які продовжують існувати на даний час (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) характер дій до яких обвинувачений може вдатись, інкриміноване обвинувачення у тяжких злочинах та тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання винуватості, у своїй сукупності вказують на необхідність застосування запобіжного заходу, що є більш суворим, аніж особисте зобов`язання чи особиста порука.

Суд звертає увагу на те, що попередньо не було доведено достатні соціальні зв`язки ОСОБА_6 для того, щоби перебувати під домашнім арештом. Втім, з урахуванням того, що було встановлено необхідність його звільнення з-під варти, а також враховуючи те, що протягом тривалого часу з березня 2019 року ОСОБА_6 не вніс заставу (тобто, обрання такого запобіжного заходу окремо є неефективним, оскільки суддя при встановленні розміру застави має виходити з того, що особа має реальну можливість внести таку заставу), у суду є достатні підстави вважати, що до нього має бути застосовано цілодобовий домашній арешт, з накладенням додаткових обов`язків, відповідно до статті 194 КПК України. Це необхідно з метою забезпечення дієвості запобіжного заходу, запобігання ризиків, які були обґрунтовані раніше та ефективності здійснення кримінального провадження.

При ухваленні такого рішення ухвали суд враховує тривале перебування обвинуваченого у даному кримінальному провадженні під вартою (враховуючи попередні запобіжні заходи) , а також, що останній хоча свою вину не визнає вину, є особою раніше судимою, має постійне місце проживання, та соціальні зв`язки, родину.

Згідно зіст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Бегчіев проти Молдови» ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії» серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього увязнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції» «попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Суд приходить до висновку, що станом на теперішній час зі сплином часу суттєво зменшилися ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 ЦПК України та встановлені судом щодо обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, суд вважає доведеною наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, так як існують ризики, передбачені пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України.

На думку суду жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, а тому такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді.

Крім того, суд враховує і відсутність зі сторони обвинувачення надання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 інших відомостей, які б ставили під сумнів доцільність застосованого відносно останнього запобіжного заходу.

Тому клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 177, 181, 194, ч. 5 ст. 202, 331, 369-372, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України, запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 діб із забороною обвинуваченому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 діб обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою суду та органу досудового слідства;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками;

- носити електронний засіб контролю;

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 до 05.11.2023 року включно.

Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця проживання, де звільнити з-під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваних, обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цих осіб, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язки, які покладені на обвинуваченого, вважаються скасованими, якщо строк дії запобіжного заходу не буде продовжений судом.

Копію ухвали вручити прокурорам, обвинуваченому, захиснику.

Копію ухвали направити до органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до ДУ Запорізького слідчого ізолятора.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 05.09.2023 року.

Повний текст ухвали складено 08.09.2023 року.

Суддя ОСОБА_1