УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 521/12416/20

провадження № 51-4905ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката

ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 травня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, проживаючого у АДРЕСА_1 ,

у с т а н о в и в:

За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 1 березня 2021 року

ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінального проступку, передбаченого

ч. 1 ст. 309 КК та засуджено до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 2 жовтня 2020 року, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Як установив суд, ОСОБА_4 17 червня 2020 року перебуваючи на вул. Академіка Філатова у м. Одесі, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знайшов, тим самим незаконно придбав для власного вживання 6 паперових згортків, всередині кожного з яких знаходилась психотропна речовина, обіг якої обмежено ? амфетамін.

Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне зберігання психотропної речовини, ОСОБА_4 став незаконно зберігати вказані згортки з амфетаміном всередині свого гаманця, для власного вживання.

Згідно проведеного експертного дослідження, речовина бежевого кольору загальною масою 2,471 г, у шістьох паперових згортках, містить психотропну речовину, обіг якої обмежено? амфетамін. Загальний кількісний вміст амфетаміну в наданій речовині становить 1,441 г.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 10 травня 2023 року вирок суду першої інстанції змінив в частині призначення покарання та постановив виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на застосування положень ч. 4 ст. 70 КК.

Доповнив резолютивну частину вироку посиланням на те, що призначене

ОСОБА_4 вироком Малиновського райсуду м. Одеси від 2 жовтня 2020 року покарання слід виконувати самостійно.

У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, просить його змінити та призначити останньому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК, тобто звільнити від відбування покарання з випробуванням. Свої доводи захисник обґрунтовує тим, що засуджений страждає тяжким захворюванням у виді епілептичних приступів і під час відбування покарання не зможе отримувати кваліфіковану медичну допомогу. Також вказує про те, що коли ОСОБА_4 звільнявся від відбування покарання з випробуванням за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року то покладених на нього обов`язків він не порушував.

Мотиви Суду

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи викладені в ній та додану до скарги копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості підзахисного у вчиненні кримінального проступку та кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК.

Разом із тим посилання захисника на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого через суворість і на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК у разі, якщо суд, крім випадків передбачених цією статтею, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше

5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м'якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинствіохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, під час призначення покарання

ОСОБА_4 , було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його мотиви та обставини, особу винуватого, його вік та соціальне положення.Зважив суд і на відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставину, яка його пом`якшує.

Апеляційний суд, розглянувши апеляційну скаргу прокурора та змінивши вирок відносно засудженого, врахував вищевказані обставини та зазначив про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність. Тому відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від

24 жовтня 2003 року та постанови об`єднаної палати ККС ВС у справі № 760/26543/17 від 15 лютого 2021 року змінив вирок в частині призначення покарання та постановив виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на застосування положень ч. 4 ст. 70 КК, зазначивши про виконання вироків Малиновського районного суду м. Одеси від 2 жовтня 2020 року та 1 березня 2021 року самостійно.

Доводи касаційної скарги, наведені захисником, в порядку ч. 2 ст. 433 КПК вже були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який в ухвалі виклав докладні мотиви свого рішення про неможливість призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.

Так, судом враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, неналежну процесуальну поведінку засудженого під час розгляду справи в апеляційному суді, у зв`язку з чим до нього був застосований привід, стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних речовин, лікарський висновок, відповідно до якого стан засудженого покращився, можливість отримання ним медичної допомоги при відбутті покарання у виді обмеження волі, призначення не найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, яка його пом`якшує.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та, що призначене йому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і перевиховання та попередження нових злочинів, а також про відсутність підстав для засудження до покарання із застосування приписів ст. 75 КК.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам

статтей 370, 419 КПК, і погоджується з наведеними у ній висновками.

Підстав для призначення іншого покарання та в подальшому звільнення засудженого від призначеного покарання з випробуванням Верховний Суд не вбачає, оскільки визнані судами обставини та на які додатково посилається захисник, не знижують ступеня тяжкості вчинених діянь, а дані про особу та інші обставини свідчать про неможливість виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Як передбачено ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду захисник у касаційній скарзі не вказав, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3