Справа № 646/4591/23
№ провадження 1-кп/646/571/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2023 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003493 від 06.12.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бійськ Алтайського краю РФ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню доньку 2005 року народження та двох малолітніх синів 2014 року народження, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

У ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебував на території Куп`янського району Харківської області, у невстановлений досудовим розслідуванням та судовим розглядом час, але не пізніше травня 2022 року, виник злочинний умисел, направлений на колабораційну діяльність, а саме зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Харківської області.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагськими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації (далі рф) ОСОБА_3 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади рф, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України. В подальшому дію воєнного стану неодноразово продовжено, у тому числі по теперішній час.

У результаті вчинення вказаних дій військовими формуванням держави-агресора рф, відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, було тимчасово окуповано м. Куп`янськ, Куп`янської міської територіальної громади, Харківської області в період з 24.02.2022 по 09.09.2022.

03.06.2022 на території м. Куп`янськ Харківської області групою осіб з числа громадян України було здійснено підписання протоколу засідання щодо створення окупаційної адміністрації держави-агресора на території Харківської області під назвою «временная гражданская администрация Харьковской области», що створена та функціонує в інтересах Російської Федерації, та обрання її керівника громадянина України ОСОБА_4 . Вказане рішення затверджено виданням наказу новопризначеним головою т.зв. «временной гражданской администрацией Харьковской области» ОСОБА_4 № 2/22 від 03.06.2022.

10.06.2022 головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» ОСОБА_4 видано наказ № 9/22 від 10.06.2022, згідно якого затверджено утворення районних окупаційних адміністрацій держави-агресора на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме: т.зв. «временной гражданской администрацией Волчанского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Вовчанськ), т.зв. «временной гражданской администрацией Ізюмского района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Ізюм), т.зв. «временной гражданской администрацией Купянського района Харьковской области» (адміністративний центр у м. Куп`янськ), т.зв. «временной гражданской администрацией Харьковського района Харьковской области» (адміністративний центр у сел. Козача Лопань).

18.07.2022 головою т.зв «временной гражданской администрацией Харьковской области» ОСОБА_4 видано наказ № УГ-35/22 від 18.07.2022 щодо перейменування назви вказаного незаконного органу в «военно-гражданскую администрацию Харьковской области», згідно з п. 2 якого також перейменовано районні підрозділи вказаної окупаційної адміністрації держави-агресора на т.зв. «военно-гражданские администрации». Зміна назви органів здійснено з урахуванням повного правонаступництва із збереженням прийнятих ними реквізитів та організаційно-штатної структури відповідно до п. 3 вказаного наказу.

Встановлено, що ОСОБА_2 починаючи з 2004 року працював у Харківській філії Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, і з 2017 року займав посаду електромеханіка засобів радіо та телебачення РРС 6 (м. Куп`янськ) Харківської філії Концерну РРТ, маючи досвід та обов`язки у забезпечені надійної і якісної роботи технічних засобів радіо та телебачення, технічного обслуговування засобів радіо та телебачення, проведення ремонтно-регулювальних робіт, контролю якості сигналу радіо і телебачення, маючи доступ до службових приміщень в яких розташовувалося телекомунікаційне обладнання.

Так, на початку травня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_2 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Харківської області, добровільно погодився на працевлаштування у окупаційній адміністрації держави-агресора та зайняв посаду «и.о. ведущего специалиста отдела телерадиовещания Управления связи и массовых коммуникаций ВГА Харьковской области».

У подальшому, продовжуючи реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді «и.о. ведущего специалиста отдела телерадиовещания Управления связи и массовых коммуникаций ВГА Харьковской области», знаходячись у м. Куп`янськ Харківської області, під час його окупації, виконував посадові обов`язки, не пов`язані з організаційно-розпорядчими чи адміністративно-господарськими функціями, а саме: здійснював організацію роботи щодо налаштування цифрового ефірного телебачення «Т-2» з підтримкою телеканалів держави-агресора.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_2 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Матеріали кримінального провадження відповідають вимогам ч. 3 ст. 302 КПК України, встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження. За таких обставин, суд ухвалює вирок у спрощеному провадженні.

Суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, з середньою спеціальною освітою, має постійне місце проживання, одружений, не працює, до лікаря-психіатра до КНП ХОР «Обласний психоневрологічний диспансер» впродовж останніх п`яти років не звертався, на обліку у лікаря-нарколога у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у Куп`янському РВП ГУНП в Харківській області не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо, скарг від сусідів на поведінку обвинуваченого не надходило.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю проступку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд бере до уваги правову позицію, сформульовану у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 344/16025/18, а саме, рішення суду про позбавлення права займатись певною діяльністю має бути чітко і ясно сформульовано в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст. 55 КК), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатись забороненою діяльністю в будь-якій галузі або займатись такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості даного правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин покарання, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , який раніше не судимий, враховуючи умови його життя, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 111-1 КК України, у виді позбавлення права займатися діяльністю у сфері теле-, радіомовлення та у сфері масових комунікацій без конфіскації майна, в межах санкції ч. 2 ст. 111-1 КК України, що є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Дійшовши висновку про можливість не визначати додаткове факультативне покарання у вигляді конфіскації майна, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Згідно з ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Оскільки вказане покарання у виді конфіскації майна санкцією ч. 2 ст. 111-1 КК України встановлене як додаткове факультативне, суд дійшов висновку про можливість не застосовувати його відносно ОСОБА_2 , враховуючи обставини справи та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням почеркознавчої експертизи №50 від 15 червня 2023 року в розмірі 3823 грн 68 коп. підлягають стягненню зі ОСОБА_2 на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно обвинуваченого обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який двічі продовжувався ухвалами слідчого судді під час досудового розслідування. Разом з обвинувальним актом клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надходило.

Враховуючи вищевикладене, згідно з ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Отже, оскільки ОСОБА_2 призначене покарання, не пов`язане з позбавленням волі, запобіжний захід відносно нього у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» слід змінити, звільнивши його з-під варти негайно та до набрання вироку законної сили обрати запобіжний захід в виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.124, 369, 370, 373, 374, 377, 381, 382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України і призначити покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення права займатися діяльністю у сфері теле-, радіомовлення та у сфері масових комунікацій без конфіскації майна.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» змінити, звільнивши його з-під варти негайно та до набрання вироку законної сили обрати запобіжний захід в виді особистого зобов`язання.

Зобов`язати ОСОБА_2 прибувати за першою вимогою до суду; не відлучатися за межі Харківської області без дозволу суду.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Стягнути зі ОСОБА_2 в дохід Держави витрати, пов`язані з проведенням почеркознавчої експертизи №50 від 15 червня 2023 року в розмірі 3823 грн 68 коп.

Вирок суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1