Справа № 756/7112/22
Номер провадження № 1-кп/756/773/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 14.09.2005 за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, із застосування 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробування строком на 2 роки;

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 05.04.2006 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 16.08.2006 за ч. 2 ст. 185, 70, 71, 72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць;

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 14.04.2008 за ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 186, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23.11.2015 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121, 70, КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

- вироком Дніпровського районного судом міста Києва від 03.05.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 12.12.2021, близько 12:10 год., ОСОБА_6 перебував у громадському транспорті № 24, який рухався в бік станції метро Мінська, за адресою м. Київ, вул. М. Тимошенка, буд. 2-к. У цей час у вказаному транспорті перебував ОСОБА_7 . Між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, який супроводжувався нецензурною лайкою.

Під час конфлікту, ОСОБА_6 грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи загально прийняті норми моральності та поведінки, під малозначним приводом, за відсутності будь-яких підстав, маючи предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, який тримав у правій руці та за своїми властивостями схожий на ніж, ОСОБА_6 наніс 1 (один) удар в ділянку грудної клітини зліва ОСОБА_7 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

1.2. Отже, ОСОБА_6 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, а саме грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні вважав, що достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_6 дії є злочином, передбаченим ч. 4 ст. 296 КК України, правильно кваліфіковано органом досудового розслідування і доведено в судовому засіданні наданими суду доказами. Тому просить суд визнати ОСОБА_6 винуватим за пред`явленим обвинуваченням та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 3 місяця. При цьому прокурор просив урахувати, що обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів. Також прокурор просив урахувати, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відсутні.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, не визнав, як і не визнав позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 . Визнає лише те, що можливо заподіяв потерпілому ушкодження внаслідок поштовху, у чому визнає себе винуватим.

2.1.2. Захисник у судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого, та зазначив, що прокурором не доведено наявність у ОСОБА_6 умислу на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, бо висунуте обвинувачення за своїм змістом є припущенням. Зокрема подія трапилась у громадському місці, але сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганство, що вказано в постанові Верховного суду України у справі № 720/990/18.

Окрім цього, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 виражався нецензурною лайкою, та той факт, що в тролейбусі знаходились інші люди, окрім ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Разом з цим, захисник просить визнати недопустимим висновок експерта № 042-900-2022, оскільки стороною обвинувачення не надано стороні захисту процесуальних документів здобуття медичних документів ОСОБА_7 , більше того, тимчасовий доступ до медичної документації був реалізований поза строками встановленої ухвали, а отже на думку захисника підлягає застосування концепцію «Плоди отруйного дерева». Окрім цього, незрозуміло, як експерт отримав медичну документацію ОСОБА_7 , оскільки відсутні жодні супровідні документи, на що сторона захисту на це неодноразово посилалась, як і те, що у висновку експерта зазначено «могло походити від ОСОБА_7 » - що означає про поверхневість та є не конкретним. При цьому, захисник посилається на позицію Верховного суду України, яка викладена у справі 754/14281/17, про те, що сторона захисту не позбавлена процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт, як і те, що у будь-якому разі речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отримані у спосіб передбачений ст. 93 КПК України.

Поміж цього, сторона захисту посилається на те, що в діях експерта вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст. 384 КК України, оскільки у висновку експерта зазначено, що під час проведення судово-медичної експертизи був присутній ОСОБА_7 , проте ОСОБА_7 в своїх показань вказав, що не був присутнім.

Також, до допиту потерпілого ОСОБА_7 слід ставитись критично, оскільки ряд його відповідей спростовуються показаннями свідка ОСОБА_8 так і письмовими доказами сторони захисту, щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

Заслуговує на увагу і те, що слідчим та прокурором не надано доручення щодо допиту свідка ОСОБА_8 .

Поміж цього, сторона захисту зауважує, що ОСОБА_6 хоча і не бажав спричиняти тілесні ушкодження, проте не заперечує, що завдав фізичного болю потерпілому, у зв`язку з чим на думку захисника слід змінити правову кваліфікації з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України.

Між цим, сторона захисту звертає увагу на те, що прокурором надано суду постанову про продовження строку досудового розслідування від 04.02.2022, проте прокурором всупереч вимогам ч. 3 ст. 99 КПК України надав незавірену копію, тобто не надав оригінал, а отже строки досудового розслідування сплили 12.02.2022, а обвинувальний акт скеровано в серпні 2022, тобто поза межами строку досудового розслідування, що тягне за собою закриття кримінального провадження, ураховуючи правову позицію у постанові Верховного суду у справі 556/1381/18.

2.1.4. Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду. Підтримав цивільний позов просив його задовольнити з підстав заподіяння йому обвинуваченим матеріальної шкоди, яку ним понесено внаслідок лікування, та моральної шкоди, яку ним отримано через дії обвинуваченого.

2.2. Надані матеріали досудового розслідування на підтвердження висунутого обвинувачення.

2.2.1. витяг з ЄРДР від 19.08.2022 (том I а.п.75 );

2.2.2. постанова про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні від 12.12.2021 (том I а.п.76-77);

2.2.3. постанова про зміну та призначення групи слідчих від 01.08.2022 (том I а.п.78-79);

2.2.4. постанова про призначення групи прокурорів від 13.12.2021 (том I а.п.80);

2.2.5. протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12.12.2021 (том I а.п.81);

2.2.6. довідка видана ОСОБА_7 від 12.12.2021, згідно з якої останній перебував у відділенні політ травми з діагнозом - непроникаюча колота різана травма грудної клітини зліва (том I а.п.82);

2.2.7. протокол огляду місця події від 12.12.2021, з якого вбачається, що огляд проводився по вул. Братиславській, буд. 3, КНП «КМКЛ ШМД» в камері схову виявлено, оглянуто, вилучено особисті речі ОСОБА_7 , зокрема трикотажну майку сірого кольору, трикотажний гольф чорного кольору, в яких виявлено в лівій частині в області грудної клітини розріз гострим предметом, навколо якого наявні плями бурого кольору (том I а.п.83-85);

2.2.8. постанова про визнання речовими доказами від 12.12.2021, згідно з яким майка сірого кольору, гольф чорного кольору з розрізом 1 см в області грудної клітини зліва із слідами РБК - визнано речовими доказами (том I а.п.86-89);

2.2.9. квитанція № 001154, про отримання на зберігання речових доказів (том I а.п.90);

2.2.10. протокол огляду місця події від 12.12.2021, згідно з яким оглядалась зупинка громадського транспорту «Богатирська», що розташована навпроти будинку № 2-к по вул. Тимошенка, де під час обстеження плям бурого кольору та колото ріжучих предметів не виявлено. Під час обстеження прилеглої території на тротуарній доріжці за будинком № 7-б по вул. Тимошенка було виявлено та вилучено газовий балончик «Шип-4» поряд на відстані 0,5 зв`язка ключів з двома брилками, поряд фрагмент дерев`яної дошки. На відстані 0,4 м в право на земельній ділянці біля паркану під деревом виявлено кепку чоловічу сіро-зеленого кольору, з протилежної сторони тротуарної доріжки виявлено та вилучено фрагмент дерев`яної дошки. Під час проведення огляду був присутній ОСОБА_8 . Під час огляду виявлено та вилучено два фрагменти деревини, чоловіча кепка, балончик газовий «Шип-4», зв`язка ключів (3шт), з двома брилками (том I а.п.91-93);

2.2.11. постанова про визнання речовими доказами від 12.12.2021, згідно з яким визнано речові докази - 2 фрагменти деревини, чоловіча кепка, газовий балончик «Шип-4», зв`язка ключів (3 одиниці) (том I а.п.94);

2.2.12. квитанція № 000955 про отримання на зберігання речових доказів (том I а.п.95);

2.2.13. квитанція № 000956 про отримання на зберігання речових доказів (том I а.п.96);

2.2.14 постанова про визнання особи потерпілим від 12.12.2021 згідно з якою ОСОБА_7 визнано потерпілим у кримінальному провадженні (том I а.п.97);

2.2.15. протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 від 12.12.2021 (том I а.п.98-99);

2.2.16. протокол додаткового допиту потерпілого від 13.12.2021 ОСОБА_7 (том I а.п.100-102).;

2.2.17. протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.12.2021, згідно з яким, потерпілий ОСОБА_7 впізнав за зовнішніми ознаками обличчя, зокрема формою лоба, вух, рот та інших частин голови, на фотознімку № 3 особу, яка 12.12.2021, близько 12:00 год., в тролейбусі № 24, який рухався по вул. Лугова, хотів позбавити його життя та наніс ножове поранення в грудну клітину. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, на фото № 3 зображено ОСОБА_6 (том I а.п.103-105);

2.2.18. постанова про визнання речовим доказом від 12.12.2021, згідно з якою ніж складний з рукояткою темного кольору, ніж складний з рукояткою темного кольору, ніж складний канцелярський, ніж канцелярський, ніж складний, ніж з дерев`яною рукояткою - визнано речовими доказами (том I а.п.106-107);

2.2.19. квитанція № 001155, про отримання на зберігання речових доказів (том I а.п.108);

2.2.20. протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 13.12.2021 із протоколом обшуку, згідно з яким 12.12.2021, близько 18:00 год. затримано ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні злочину, де під час обшуку були виявлено та вилучено куртку чорного кольору, ремінь чорного кольору, шкіряні рукавиці чорного кольору, одеколон, шапка чорного кольору, светр синього кольору (том I а.п.109-112);

2.2.21. повноваження захисника ОСОБА_9 (том I а.п.113-115);

2.2.22. заява ОСОБА_6 про відмову від послуг захисника ОСОБА_9 (том I а.п.116);

2.2.23. постанова про визнання речовими доказами від 12.12.2021, згідно з яким куртку чорного кольору, ремінь чорного кольору, шкіряні рукавиці чорного кольору, одиколон, шапка чорного кольору, светр синього кольору - визнано речовим доказом (том I а.п.117-118);

2.2.24. постанова про уточнення даних від 12.12.2021, з якого вбачається, що вважати у протоколі затриманні особи в порядку ст. 208 КПК України від 12.12.2021, ПІБ затриманого - ОСОБА_6 (том I а.п.119);

2.2.25. постанова про перекваліфікацію від 13.12.201, згідно з якою перекваліфіковано склад кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України (том I а.п.120-121);

2.2.26. повідомлення про підозру від 13.12.2021, згідно з яким 13.12.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (том I а.п.122-125);

2.2.27. ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14.12.2021, про обрання запобіжного захожу підозрюваному ОСОБА_6 у виді тримання під вартою (том I а.п.126);

2.2.28. ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13.01.2022, про надання дозволу на обшук (том I а.п.127);

2.2.29. ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13.01.2022, про накладення арешту на речі, а саме на куртку чорного кольору, ремінь чорного кольору, шкіряні рукавиці чорного кольору, одеколон, шапку чорного кольору та светр синього, 2 фрагменти деревини, чоловічу кепку, газовий балончик «ШИП-4» та зв`язка ключів (3 одиниці), майку сірого кольору, гольф чорного кольору, 2 складні ножі з рукоятками темного кольору, ніж складний канцелярський, ніж канцелярський, ніж складний, ніж з дерев`яною рукояткою, балон аерозоль «Кобра» великий, балон з аерозольною речовиною «Кобра» маленький, балон аерозольний «Перець-4» та 2 препарати слозогінної дії «Терен» (том I а.п.128-131);

2.2.30. постанова про призначення судово-медичної експертизи від 12.01.2022 (том I а.п.139-140);

2.2.31. висновок експерта від 17.08.2022 № 042-900-2022, згідно з яким, відомості, які містяться в наданій медичній документації на ім`я ОСОБА_7 , свідчать про те, що під час звернення за медичної допомогою 12.12.2021 о 12:29 год., у останнього виявлено тілесне ушкодження непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана передній поверхні грудної клітки в проекції 5 міжребер`я по парастернальній лінії, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, справа-наліво та сліпо закінчується в м`язах грудної клітини на глибині до 2 см. Вказане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявлене ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, за давністю може відповідати вказаному терміну, тобто 12.12.2021. При цьому, характер та локалізація виявленого ушкодження у ОСОБА_7 виключають можливість його утворення «при падінні з висоти власного росту на площину» (том I а.п.141-145);

2.2.32.постанова про призначення судово-медичної експертизи від 05.01.2022 (том I а.п.146-147);

2.2.33. висновок експерта від 16.02.2022 № 081-19-2022 із додатком до «Висновку експерта» №081-19-2022, згідно з яким, кров ОСОБА_7 відноситься до групи А (II), що по судово-медичній класифікації відповідає групі А з ізогемаглютиніном анти-В. В сірувато-бурій плямі на куртці (об № 2), наданій на дослідження, знайдена кров людини, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_7 В сірій плямі на куртці (об. № 1), а також на змивах з рукавиці (об. № 3) та ременя (об.№4,5) кров не знайдена. На шапці та светрі, слідів схожих на кров не знайдено (том I а.п.148-152);

2.2.34. ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 11.02.2022 про надання тимчасового доступу до речей та документів (том I а.п.153);

2.2.35. постанова про продовження строку досудового розслідування від 04.02.2022 (том I а.п.154-157);

2.2.36. постанова про зупинення досудового розслідування від 14.02.2022 (том I а.п.158-159);

2.2.37. постанова про відновлення досудового розслідування від 16.06.2022 (том I а.п.160-161);

2.2.38. постанова про зупинення досудового розслідування від 20.06.2022 (том I а.п.162-163);

2.2.39. постанова про відновлення досудового розслідування від 18.07.2022 (том I а.п.164-165);

2.2.40. особова картка на ОСОБА_6 (том I а.п.166);

2.2.41. ухвала слідчого Оболонського районного суду міста Києва від 19.07.2022, про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою (том I а.п.167);

2.2.42. ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 05.08.2022, про продовження строку досудового розслідування (том I а.п.168);

2.2.43. ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 08.08.2022, про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 (том I а.п.169);

2.2.44. повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 29.08.2022, згідно з якою, ОСОБА_6 , повідомили про зміну раніше повідомленої підозри (том I а.п.170-173);

2.2.45. вимога на ОСОБА_6 (том I а.п.174-176);

2.2.46. довідка від 11.01.2022, згідно з якою ОСОБА_6 під наглядом у лікаря-психіатра не знаходиться (том I а.п.176а);

2.2.47. запит/довідка № 456410 від 13.01.2022, згідно із яким, ОСОБА_6 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (том I а.п.176б-176в);

2.2.48. побутова характеристика на ОСОБА_6 , згідно з якою, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово притягувався за злочини проти власності, проти життя та здоров`я особи (том I а.п.177) ;

2.2.49. вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23.11.2015, роздрукований із єдиного державного реєстру судових рішень на ОСОБА_6 , згідно з яким останнього визнано винуватим за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України, з урахування ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років (том I а.п.178-183);

2.2.50. вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23.11.2015, роздрукований із єдиного державного реєстру судових рішень на ОСОБА_6 , згідно з яким останнього визнано винуватим за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 121 КК України, з урахування ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

2.2.51. вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 03.05.2023, згідно з яким ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

2.2.52. протокол допиту свідка від 12.12.2021 ОСОБА_8 ;

2.2.53. потерпілий ОСОБА_7 надав суду наступні показання, що особа, яка перебуває в залі судових засідань йому знайома, побачив під час подій, що є предметом розгляду наразі. Події мали місце в грудні 2021 року, день та число не пам`ятає. Він їхав в тролейбусі на роботу, де під час поїздки в салоні було близько 15 осіб. Це було приблизно в районі ТРЦ «Караван», точно не пам`ятає, але на якійсь зупинці зайшло два невідомих йому чоловіка, один з яких і був обвинуваченим ОСОБА_6 .

У цей час він стояв біля дверей і побачив як заходить чоловік зі шкіряним портфелем, із відчиненим карманом. Він побачив, як двоє чоловіків, які раніше зайшли, теж дивляться на портфель. У цей момент він зрозумів, що чоловіки вирішили вчинити крадіжку з портфеля. Чоловік із портфелем не зупиняючись пішов до водія оплатити проїзд, а один з чоловіків сів на вільне місце, а інший став поряд. Окрім цього, чоловік сів так, що перед ним сиділа дівчина, в якої карман не застьобувався, і там були гроші. Він побачив, як один з двох чоловіків заліз в карман до дівчини та дістає гроші скопом номіналом 3 грн, 5 грн, 10 грн. У цей час дівчина відчула щось, закинула куртку. Надалі один з чоловіків встав, та вже обидва стояли. Після цього він зробив чоловікам зауваження, та аби останні виходили з транспорту. Інший чоловік йому почав погрожувати, пропонував вийти разом, поговорити, розібратися. Однак він наполягав аби чоловіки залишили тролейбус, при цьому відійшов від чоловіків на два кроки. У цей час побачив, як один із чоловіків дістає з карману предмет та побачив рукоятку. Він відштовхнув цього чоловіка від себе, а іншій, яким був обвинуваченим ОСОБА_6 , дістав ніж. Коли він відволікся на іншого чоловіка відштовхуючи, ОСОБА_6 зробив крок вперед та вдарив його ножем у груди.

Після цього він відійшов назад, тримався однією рукою, пішла кров, при цьому ОСОБА_6 ще раз намагався нанести удар ножем, але він його вдарив ногою, унаслідок чого останній відлетів. Після цього тролейбус зупинився на зупинці, що по вул. М. Тимошенка, буд. 2-к. ОСОБА_6 з іншим чоловіком вийшли. Він кинувся їх наздоганяти, при цьому телефонував в поліцію, брату. Наздоганяючи ОСОБА_6 та іншого чоловіка, останні розпилили в його бік аерозольний балончик. Після цього ОСОБА_6 та інший чоловік розділились. ОСОБА_6 був жвавішим, тому він за ним не побіг через поранення, але наздогнав іншого чоловіка, затримав для передачі поліції.

Пізніше його відправили до лікарні, куди до нього приїжджали поліцейські.

2.2.54. свідок ОСОБА_10 надала суду наступні показання, що впізнає особу, яка знаходиться під вартою в залі суду, бо це є та сама особа, яку затримувала і якою є ОСОБА_6 . Вона працює у відділі кримінальної поліції Оболонського УП ГУ НП у м. Києві. 2021 року на спеціальну лінію 102 надійшов виклик, що на зупинці біля Оболонського районного суду міста Києва відбувся конфлікт між чоловіками, та одного з якого поранено ножем. Після приїзду на місце події побачили чоловіків, де до одного чоловіків під`їхала карета швидкої медичної допомоги, а інший чоловік переходить дорогу та намагається сховатись за будинками. ОСОБА_6 затримували з тих підстав, що попередньо отримали орієнтування від потерпілого ОСОБА_7 , якого потім забрала швидка, та саме потерпілий описав зовнішні ознаки ОСОБА_6 . Окрім цього було опрацьовано систему відеофіксації «Безпечне місто». Під час спілкування з потерпілим, останній повідомив, що коли він їхав в тролейбусі, ОСОБА_6 намагався вкрасти гаманець у дівчини, однак потерпілий втрутився, між чоловіками відбувся конфлікт, та ОСОБА_6 вдарив потерпілого. Безпосередньо свідком подій не була, лише під час затримання сприймала показання потерпілого.

2.2.55. свідок ОСОБА_11 надав суду наступні показання, що працює в патрульній поліції міста Києва. 12.12.2021 заступив на патрулювання Оболонського району разом із ОСОБА_12 . Під час чергування отримав виклик на службовий планшет - «бійка». Прибувши на місце виклику виявили, що один чоловік тримає іншого чоловіка, як встановлено вже в подальшому, один із них був потерпілий, а інший чоловік був ОСОБА_13 . Під час спілкування з потерпілим, останній розповів, що їхав в тролейбусі № 24, де чоловіки намагались щось витягнути у дівчини, та в цей час ОСОБА_7 це побачив, зробив зауваження їм, унаслідок чого у потерпілого з двома чоловіками, зокрема з ОСОБА_8 і з іншим стався конфлікт, під час якого, чоловік запропонував потерпілому вийти, та один із чоловіків завдав удари в груди, після чого чоловіки вибігли з тролейбуса і потерпілий побіг за ним, під час якого і було затримано ОСОБА_8 . Потерпілий казав, що удар завдав йому інший чоловік, а не ОСОБА_8 .

Безпосередньо свідком подій не був, лише під час затримання сприймав показання потерпілого.

2.3.Докази надані стороною захисту.

2.3.1. Обвинувачений ОСОБА_6 надав суду наступні показання, що 12.12.2021, будучи одягнений в джинси, шапку, куртку, близько 12:00 год. перебував в тролейбусі разом із ОСОБА_8 та іншою особа, як в подальшому з`ясувалось, потерпілий ОСОБА_7 . Так, вони проїхала одну зупинку від ТРЦ «Караван». Під час поїздки він із ОСОБА_8 спілкувався на особисті теми, та в цей час ОСОБА_7 почав робити їм зауваження, що начебто гучно розмовляли, шуткували. Точного діалогу із ОСОБА_7 він вже не пам`ятає. ОСОБА_7 поводив себе агресивно по відношенню до них, почав дратувати його та в якийсь момент він та ОСОБА_7 опинились один біля одного. Перебуваючи в тролейбусі, але вже коли той зупинився на зупинці, він штовхнув ОСОБА_7 в груди, після чого, будучи роздратований словами ОСОБА_7 , вийшов з тролейбуса разом із ОСОБА_8 . Потерпілий ОСОБА_7 був значно більше них, тому він та ОСОБА_8 намагалися уникнути конфліктної ситуації. Між тим побачили, що потерпілий також вийшов з тролейбусу і пішов до них. Потерпілий ОСОБА_7 був зовні дуже розлючений, щось почав казати до них, тому він та ОСОБА_8 вирішили побігти в різні боки задля ускладнення переслідування. Він побіг в бік свого будинку, а що відбувалось із ОСОБА_8 , не бачив. У подальшому, йому стало відомо, що ОСОБА_7 переслідував ОСОБА_8 , а згодом і наздогнав останнього, заподіявши тілесні ушкодження. Також стало відомо, що ОСОБА_8 звертався за медичного допомогою, а також звернувся до поліції щодо подій. Щодо нанесення ушкодження ОСОБА_7 , він пояснив, що на момент конфлікту в руках тримав зв`язку ключів, один з яких можливо наніс ушкодження ОСОБА_7 . Ураховуючи викладене, обвинувачений звертає увагу, що в його діях відсутні склад злочину за ч. 4 ст. 296 КК України. Жодних поранень, чи слідів крові у ОСОБА_7 до конфлікту та після не бачив.

2.3.2. свідок ОСОБА_8 надав суду наступні показання, що він є вітчимом ОСОБА_6 . У той день перебував разом із ОСОБА_6 та їздив до ТРЦ «Караван». Повертаючись додому на громадському транспорті, тобто тролейбусом, в йому не було громадян, уже біля зупинки, на якій мали намір вийти, виникла словесна перепалка з чоловіком, як з`ясувалось, то це потерпілий ОСОБА_7 . Однак ця сварка сталась з незрозумілих йому причин. Він впевнено стверджує, що ОСОБА_7 зробив зауваження за ніби то, що не правильно дивишся чи як стоїш, однак він наполягає на тому, що нікому нічого не робив. Йому було незрозуміло, кому ОСОБА_7 робив зауваження, чи то йому чи іншій особі. Надалі він із ОСОБА_6 вийшли, однак за ними вийшов ОСОБА_7 , який мав кремезну тілобудову. У подальшому він та ОСОБА_6 перейшли дорогу, однак їх почав переслідувати ОСОБА_7 , з погрозами. У подальшому ОСОБА_7 наздогнав його, та замахнувся палицею, маючи намір вдарити в голову. Однак він, захищаючись, вчасно підставив руку, унаслідок чого отримав ушкодження, тобто перелом двох рук, а надалі його вже затримала поліція. Щодо фіксації ушкоджень, то він на наступний день проходив медичний огляд, однак документи в його захисника. Він звертався до поліції щодо дій ОСОБА_7 . Стверджує, що ОСОБА_6 не наносив жодного удару потерпілому. Окрім цього, на стадії досудового розслідування, протокол допиту заповняв працівник поліції, який був вигідній правоохоронним органам і показання такі не давав, оскільки він не мав змоги писати, так як в його було переламані руки.

2.3.3. відповідь Оболонського УП ГУ НП у м. Києві на адвокатський запит адвоката ОСОБА_14 № 480/125/51/05-2021 від 24.01.2022 на 2 арк. та 1 поштовий конверт, з якого вбачається, що повідомлення про вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_8 зареєстровано до єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Оболонському управлінні поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві №65580 від 16.12.2021. Окрім цього, наявна довідка про результати перевірки матеріалу ЖЄО № 65580 від 16.12.2021, з якої вбачається, що відсутні дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

2.3.4. копія довідки з травмпункту Подільського району міста Києва № 14004 від 13.02.2021 на ім`я ОСОБА_8 , згідно з якою постановлено діагноз ОСОБА_8 , а саме закритий перелом обох ліктьових кісток;

2.3.5. копія довідки з «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» № 15128 від 16.12.2021 на ім`я ОСОБА_8 , згідно з якою, рекомендовано амбулаторне лікування;

2.3.6. копія довідки на ім`я ОСОБА_8 з роз`ясненням за результатами флюорографічного обстеження на 1 арк.;

2.3.7. радіографічні плівки медичні ОНІКО РП-У з результатами рентгенографії ОСОБА_8 .

2.4. Оцінка наданих сторонами доказів, їх позицій, показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

2.4.1. Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч.3 ст.17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

2.4.2. Дослідивши у судовому засіданні надані сторонами обвинувачення та захисту докази (2.2.6, 2.2.7, 2.2.10, 2.2.17, 2.2.20, 2.2.31, 2.2.33, 2.2.51-2.2.55, 2.3.1. - 2.3.7.), відповідають фактичним даним, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку, тобто є доказами в розумінні ст. 84 КПК України. При цьому, вони є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження..

Між тим, ураховуючи посилання сторони захисту на недопустимість та недостовірність письмових доказів та отриманих показань, суд має їх перевірити ураховуючи надані стороною захисту посилання.

2.4.3. Однак, суд уважає недопустимими доказами протоколи допиту потерпілого та свідка (2.2.15, 2.2.16, 2.2.52), з підстав ст. 23 КПК України, що суд сприймає показання усно.

2.4.4. Інші документи, які надані стороною обвинувачення (2.2.1 - 2.2.5, 2.2.8, 2.2.9, 2.2.11-2.2.14,2.2.18, 2.2.19, 2.2.21-2.2.30, 2.2.32, 2.2.34-2.2.51) не є доказами, а лише процесуальними рішеннями, відомостями, що характеризують особистість обвинувачену чи інші рішення, які вирішують певні процедурі питання досудового розслідування, встановлюють чи визначають певні процесуальні статуси, або їх затверджують. Тому вони не є доказами в розумінні ст. 84 КК України, і суд їх не оцінював відповідно до положень ст. 94 КПК України.

При цьому, суд також урахував, що сторона захисту посилалась на порушення порядку проведення досудового розслідування, як і прийняття певних процесуальних рішень (постанову про продовження строку досудового розслідування), а отже, у силу положень статей 22, 26 КПК України, суд має надати оцінку таким процесуальним рішення.

2.4.5. Так, захисник просить визнати недопустимим висновок експерта від 17.08.2022 № 042-900-2022, оскільки матеріали досудового розслідування не містять відомостей про спосіб отримання медичної документації слідчим та відповідно експертом.

Однак суд не вбачає підстав для визнання висновку експерта недопустимим доказом, оскільки надані матеріали досудового розслідування містять клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів та ухвалу слідчого судді про надання відповідного тимчасового доступу до медичної документації потерпілого ОСОБА_7 . Слід також узяти до уваги, що постанова про призначення експертизи містить вказівку про надання експертові відповідної медичної документації для проведення експертизи. При цьому, на думку суду, надання ще окрім цього суду і певних документів на підтвердження спрямування експертові постанови про призначення експертизи як відповідної медичної документації, є надмірним процесуальним формалізмом. Суд також зауважує, що предметом судового розгляду є з`ясування обставини та перевірка їх доказами. А як вже суд зазначив у розділі 2.4.4., не усі надані суду матеріали досудового розслідування є доказами. З цих підстав суд не ставить під сумнів той факт, що експерту було надано медичну документацію ОСОБА_7 , за наслідком якої зроблено відповідний висновок.

Загальновідомою обставиною є також те, що медична документація складається не лише з паперових документах, а також і електронних, які зберігаються на відповідних цифрових носіях інформації. А отже відсутні також підстави вважати, що експерт досліджував медичну документацію, яку йому не надавали (диск CD-R, KT та рентген).

Також не заслуговують на увагу посилання захисника на те, що тимчасовий доступ до речей та документів здійснено поза межами строку, встановленого ухвалою слідчого судді. Оскільки визначальним є не дата фактичного отримання тимчасового доступу, а дата пред`явлення ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів відповідному володільцю цієї документації.

Тим більше, слід зауважити, що після постановлення ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів відбувся збройний напад росії на Україну, і відповідно через ці обставини більшість державних установ, зокрема органи досудового розслідування і лікарні, працювали в обмеженому режимі. Тому наявність таких обставин не є порушенням, яке утворює недопустимість доказів, визначених ст. 87 КПК України, бо не є за своїм змістом суттєвим, тим більше не стосується істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, та отримані в порядку, передбаченому КПК та за відповідного попереднього дозволу суду.

Варто також зазначити, що посилання захисника на те, що в діях експерта вбачаються ознаки кримінального правопорушення також не можуть бути узяті судом до уваги, бо вирішення цього питання виходить за межі судового розгляду, яким є обвинувальний акт. Тим більше, відомостей про те, що сторона захисту зверталась із відповідною заявою в порядку ст. 214 КПК України щодо вказаних дій експерта, як і те, що за вказаною заявою здійснюється досудове розслідування, суду не надано.

При цьому, при дослідженні вказаного висновку експерта, судом не було здобуто відомостей про його недопустимість, а отже суд відкидає посилання захисника з цих підстав.

2.4.6. Суд не вбачає будь-яких порушень в діях органу досудового розслідування щодо допиту (не надання доручення) свідка ОСОБА_8 під час досудового розслідування, тим більше, ураховуючи те, що судом було задоволено відповідне клопотання сторони захисту та здійснено допит вказаного свідка.

2.4.7. Також суд не вбачає підстав вважати, що строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002758, на що посилався захисник, закінчились. Зокрема з підстав надання прокурором лише копії постанови про продовження строку досудового розслідування. Бо у розумінні вимог КПК, є недопустимим доказом лише копія документу, який є доказом у кримінальному провадженні. Між тим, постанова про продовження строку досудового розслідування, не є доказом в розумінні ст. 84 КПК України, а лише процесуальним рішенням, яке не підлягає оцінці в порядку ст. 94 КПК України, та відносно якого відсутні певні визначені КПК вимоги. При цьому, сторони не заперечували про те, що вказана постанова під час досудового розслідування приймалась, а відповідні строки - продовжувались. Указане свідчить, що ці обставини не дають підстав для висновку про закінчення строків досудового розслідування у кримінальному провадження, чи вважати копію постанови неналежним документом на підтвердження продовження строків досудового розслідування.

2.4.8. Посилання сторони захисту щодо неправдивості показань свідків та потерпілого, суд має оцінити у поєднанні із іншими наданими суду доказами. Зокрема, у цілому, надані обвинуваченим ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 показання узгоджуються між собою, та в більшості є правдивими. Однак, перед тим, як надати оцінку цим та іншим доказам, слід установити послідовність подій, які, як установлено в судовому засіданні, мали місце 12.12.2021.

2.4.9. Зокрема, як установлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, 12.12.2021, близько 12:10 год., ОСОБА_6 , маючи намір повернутись додому, перебував в громадському транспорті, тобто в тролейбусі № 24, який рухався в бік станції метро Мінська в місті Києві. При цьому, сторона захисту підтвердила, зокрема обвинувачений ОСОБА_6 і свідок ОСОБА_8 , що останні в той день перебували разом, де бачили і потерпілого ОСОБА_7 , який також підтвердив ці обставини.

А отже, обвинувачений ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 перебували в громадському місці.

2.4.10. Як свідчать показання потерпілого ОСОБА_7 , останній побачив, як обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 намагались таємно викрасти майно одного з пасажирів, що стало підставою зауваження потерпілим ОСОБА_7 на адресу обвинуваченого та вказаного свідка.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 заперечили в своїх показаннях щодо таких дій, але підтвердили, що дійсно потерпілий ОСОБА_7 висловив до них певні зауваження щодо їх дій (поведінки).

Між тим, суд уважає недоведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 намагались вчинити крадіжку майна пасажира в тролейбусі, оскільки в цьому випадку суд вийде за межі висунутого обвинувачення та встановить такий факт поза межами передбаченої КПК процедури притягнення до кримінальної відповідальності.

Однак, для цього кримінального провадження це не є ключовою обставиною, оскільки суд має встановити - чи дійсно мав місце конфлікт, як він розвивався та які він мав наслідки. При цьому під час допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_7 , беззаперечно встановлено, що між останніми виник конфлікт після зауваження, яке було зроблено потерпілим ОСОБА_7 обвинуваченому ОСОБА_6 та свідку ОСОБА_8 , після якого ОСОБА_6 висловлювався на адресу потерпілого ОСОБА_7 лихослів`ям (нецензурною лайкою). Бо відповідаючи на питання суду, ОСОБА_6 зазначив, що допускає той факт, що міг розмовляти із ОСОБА_8 в тролейбусі лихослів`ям, як відповісти, на його думку, на образи зі сторони ОСОБА_7 .

Тож, ураховуючи, що події мали в громадському місці - тролейбусі, а також те, що потерпілий не був раніше знайомий з обвинуваченим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_8 , як і те, що судом не отримано іншої інформації з приводу вказаної словесної суперечки, конфлікт, на думку суду, виник під малозначним приводом, за відсутності будь-яких значних підстав.

2.4.11. Надані показання обвинуваченим ОСОБА_6 , свідком ОСОБА_8 , потерпілим ОСОБА_7 також свідчать, що конфлікт в тролейбусі закінчився, коли тролейбус прибув на зупинку громадського транспорту за адресою м. Київ, вул. М. Тимошенка, буд. 2-к.

За версією обвинуваченого ОСОБА_6 , яку в цілому підтримав свідок ОСОБА_8 , ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_7 , коли вони перебували в тролейбусі, після чого ОСОБА_6 із ОСОБА_8 вибігли з тролейбуса, і їх намагався наздогнати потерпілий ОСОБА_7 .

За версією потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_6 під час словесного конфлікту його вдарив в грудну клітину предметом, схожим на ніж, після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вибігли на зупинку, а ОСОБА_7 намагався їх наздогнати, поки йому не стало зле.

Оцінюючи ці показання слід урахувати, що обвинувачений ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 в своїх показаннях зазначили, що не бачили у потерпілого до початку конфлікту будь-яких тілесних ушкоджень, як і того, що потерпілий мав якісь негаразди із іншими пасажирами. Також варто узяти до уваги, що саме після того, як стався конфлікт в тролейбусі між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останній, намагаючись наздогнати ОСОБА_8 , відчуваючи кровотечу від отриманого поранення телефонував в поліцію та братові, а потім ОСОБА_7 стало зле та його забрала карета швидкої допомоги.

Ці обставини також підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є працівниками поліції та прибули на місце події, і які, згідно їх показань, чули саме від потерпілого ОСОБА_7 аналогічні показання надані і самим ОСОБА_7 в судовому засіданні.

У суду відсутні підстави вважати показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 недопустимими доказами, оскільки надані ними показання стосуються обставин подій, які вони спостерігали особисто та сприймали первинні пояснення потерпілого, а - потерпілий також був допитаний в судовому засіданні повідомивши аналогічні за своїм змістом показання, як і те, що повідомляв працівникам поліції про ті самі обставини, які зазначені в судовому засіданні.

2.4.12. У даному контексті слід зазначити, що під час надходження потерпілого ОСОБА_7 до лікарні, у останнього було виявлено тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, яке згідно з висновком експерта утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Суд уже вказував, що предмет, яким було заподіяно тілесне ушкодження, під час досудового розслідування не було встановлено. Між тим, характер та обставини отриманого тілесного ушкодження, свідчать, що його було заподіяно предметом заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, який за своїми властивостями схожий на ніж.

2.4.13. Ураховуючи наведені обставини, на думку суду відсутні підстави вважати показання надані потерпілим недостовірними, а отже суд вважає, що потерпілому ОСОБА_7 було умисно заподіяно обвинуваченим ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, предметом, який за своїми властивостями схожий на ніж і який мав при собі ОСОБА_6 .

2.4.14. З цих обставин суд вважає частково недостовірними показання як обвинуваченого ОСОБА_6 так і свідка ОСОБА_8 , а саме в частині не заподіяння ОСОБА_6 одного удару предметом, який за своїми властивостями схожий на ніж, потерпілому.

Тим більше, слід урахувати, що ОСОБА_8 хоча і є свідком, і події мали місце в його присутності, але потерпілий вказував на учинення певних дій і ОСОБА_8 , як і те, що останній є вітчимом обвинуваченого. А отже, достовірність показань ОСОБА_8 є доволі сумнівними, і не підтвердились в судовому засіданні.

Оцінюючи показання потерпілого як достовірні в цілому, суд також урахував і інші матеріали досудового розслідування, зокрема протокол впізнання, а також протокол огляду місця події. Зокрема, потерпілий в показаннях зазначив, що коли він наздоганяв ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , один із них розпилив йому в очі сльозогінний газ, а відповідний використаний балончик було віднайдено під час огляду місця події.

Поміж цього, з висновку експерта від 17.08.2022 № 042-900-2022, вбачається, що у ОСОБА_7 , під час звернення за медичної допомогою 12.12.2021 о 12:29 год., виявлено тілесне ушкодження непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана передній поверхні грудної клітки.

2.4.15. Для подальшої оцінки дій обвинуваченого, які мали місце 12.12.2021 слід визначити чи є в діях обвинуваченого об`єктивна сторона хуліганства.

Зокрема, суспільна небезпечність хуліганства полягає в тому, що це один із небезпечних і поширених злочинів проти громадського порядку, тобто комплексу суспільних відносин, які забезпечують нормальні умови життя людей у різних сферах суспільно корисної діяльності, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в суспільному житті і побуті. Крім цього, хуліганство завдає шкоди здоров`ю людей, власності тощо.

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим, чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю, або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Аналіз цих обставин потрібен і для з`ясування наявності особливої зухвалості або виняткового цинізму, що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку.

Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо. Винятковий цинізм - це демонстративна зневага щодо норм моральності, наприклад, груба непристойність, публічне оголення, знущання над немічними особами тощо.

Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загально визнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення.

Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.

Хуліганські дії можуть бути вчинені в будь-якому місці, частіше це відбувається у парках, на вулицях, у кінотеатрах, магазинах та інших громадських місцях. Як правило, такі дії вчиняються у присутності потерпілих та інших осіб. Однак, публічність не є обов`язковою ознакою хуліганства. Воно може бути вчинене у квартирі, на безлюдній вулиці тощо. Можливе навіть вчинення хуліганства по телефону, коли винний, наприклад, у нічний час періодично тривалий час телефонує потерпілим, порушує їх нормальний сон, цинічно ображає, знущається над ними, виявляючи тим самим явну неповагу до суспільства.

Аналіз ознак хуліганства дає підставу для висновку, що такі насильницькі дії, як побої, мордування, спричинення різних за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна характеризують особливу зухвалість.

2.4.16. Надаючи оцінку встановленим подіям та обставинам, зокрема поведінку та дії обвинуваченого, суд погоджується зі стороною обвинувачення, що в даному випадку в діях обвинувачення мало місце хуліганство, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, який за своїми властивостями схожий на ніж, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Бо встановлені обставини доводять, що обвинувачений грубо порушував громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, діяв цілеспрямовано, бажаючи заподіяти шкоду здоров`ю, прагнув протиставити себе суспільству, виявити зухвалість і показати зневагу до оточуючих.

2.4.17. У зв`язку із чим, суд не може погодитися із позицією сторони захисту, що вчинені обвинуваченим дії слід кваліфікувати за ст. 126 КК України, як завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

2.4.18. Слід також зауважити, що суд не досліджував обставини подій, які мали місце вже після того, як обвинувачений ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_8 , а також потерпілий ОСОБА_7 залишили тролейбус, та які мали місце, як на те посилався захист, між свідком ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_7 , оскільки вони виходять за межі висунутого обвинувачення, та після того, як кримінальне правопорушення вже було закінчено.

2.4.18. Отже, саме з цих підстав суд констатував, що беззаперечно, тобто відповідно до ст. 17 КПК України - поза розумним сумнівом, встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що обвинувачений ОСОБА_6 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України - грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

2.5.Уточнення викладених в сформульованому обвинуваченні події.

2.5.1. Крім того, судом уточнено викладені в сформованому обвинуваченні події, а саме судом вказано, що ОСОБА_6 наніс удар предметом, який за своїми властивостями схожий на ніж, а в обвинувальному акті вказано, що удар було нанесено ножем. Оскільки предмет, яким було завдано удару під час досудового розслідування віднайдено не було, а отже стверджувати, що це був ніж, суд позбавлений можливості.

Між тим, згідно із висновком експерта, у потерпілого виявлено колото-різане поранення грудної клітки - рана передній поверхні грудної клітки в проекції 5 міжребер`я по парастернальній лінії, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, справа-наліво та сліпо закінчується в м`язах грудної клітини на глибині до 2 см., яке утворилось внаслідок однієї травматичної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості.

2.5.2. Такі уточнення, як і інші, зокрема послідовність подій, викладені в обвинувальному акті та встановлені під час судового розгляду, на думку суду відповідає вимогам абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, а саме, що в мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому такі уточнення формулювання не є зміною висунутого обвинувачення, яким обмежений суд відповідно до частин 1, 3 ст. 337 КПК України чи виходом за його межі. Оскільки під час змін формулювання не відбулось зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, та не встановлено нових фактичних обставин кримінального правопорушення, зміни яких властиві лише стороні обвинувачення - прокурору.

2.5.3. Аналогічну позицію зазначено в Постанові Верховного Суду від 25.02.2021, справа 428/6594/17, провадження № 51-3199км20.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Оцінкою особистості ОСОБА_6 , наданих матеріалів, обставин, які би пом`якшували покарання обвинуваченого відповідно до статей 66 КК України - судом не встановлено.

3.2. При цьому, судом було встановлено, а стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 раніше неодноразово був засудженим за статтями 185, 186 КК України, судимості щодо яких не погашені.

А отже, суд погоджується із стороною обвинувачення щодо існування обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, а саме рецидив злочинів.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром, якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид, суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочину, зокрема потерпілий отримав унаслідок злочинних дій легке тілесне ушкодження, що потягнуло короткочасний його розлад здоров`я, а завдана потерпілому шкода (матеріальна та моральна) не була відшкодована обвинуваченим. При цьому суд також ураховує загальні відомості щодо обвинуваченого, який має освіту, але не працював, раніше був неодноразово засудженим.

4.3. При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання у виді позбавлення волі.

Між тим, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням положень статей 69, 69-1 КК України, судом не встановлено, як і підстав для звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з іспитовим строком, тобто в порядку статей 75, 76 КК України.

4.4. Вивченням особистості обвинуваченого, з урахуванням загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особистість обвинуваченого, обставини, що обтяжує покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання, у виді позбавлення строком на 5 років 6 місяців.

4.5. Однак слід урахувати, що, як вже було наведено, ОСОБА_6 був засуджений вироком Дніпровського районного судом міста Києва від 03.05.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

У зв`язку з чим ОСОБА_6 слід призначити покарання в порядку ч. 4 ст. 70 КК України - за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, зокрема до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців слід приєднати частину невідбутого покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 03.05.2023 у виді позбавлення волі строком на 6 місяців, а отже остаточно слід призначити ОСОБА_6 покарання в виді позбавлення волі строком на 6 років.

4.6. Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду».

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення волі хоча і є винятковим, але застосовується щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

5. Підстави для задоволення цивільного позову, відмови у ньому, залишення його без розгляду.

5.1. У рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 подано цивільний позов до відповідача - обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема про стягнення з ОСОБА_6 50 000 грн 00 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди, та 70 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

5.2. В обґрунтування вимог позивач посилається на положення статей 127 КК України, 128 КПК України, 1166 ЦК України, а саме з підстав понесення витрат на лікування після заподіяння йому обвинуваченим тілесного ушкодження, а також моральних страждань, які виникли через це заподіяння вказаного тілесного ушкодження, проходження лікування тощо.

5.3. Обвинуваченим, він же цивільний відповідач, було подано відзив на позову заяву. Згідно з відзивом, цивільний відповідач не визнає позовні вимоги виходячи з того, що позов не містить обґрунтованого розрахунку суми, яка стягується, а також відповідних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, тобто мають лише загальні фрази стосовно проходження лікування, придбання медикаментів, витрат на транспорт, проте жодних товарних чеків, довідок та будь-яких інших підтверджуючих фінансові витрати документів до позову не додано. Окрім того, відсутні підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до ОСОБА_6 , як до відповідача з тим самим предметом та з ти самих підстав.

5.4. Вирішуючи питання цивільного позову, поданого в рамках кримінального провадження, суд надає оцінку висунутому обвинуваченню, а саме повинен встановити винуватість поза розумним сумнівом, а в частині вирішення цивільного позову, виходить з загальних принципів цивільного судочинства - змагальності сторін.

5.5. У даному кримінальному провадженні було достеменно встановлено, що ОСОБА_6 діючи із хуліганських мотивів 12.12.2021 завдав предметом, який за своїми властивостями схожий на ніж, один удар, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я) у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва.

5.6. Згідно зі ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

5.7. Оцінюючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд констатує, що на підтвердження понесення витрат на лікування суду не надано жодного доказу. Відсутні такі докази також у наданих стороною обвинувачення матеріалах досудового розслідування.

А отже, виходячи зі змісту ст. 12 ЦПК України, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, суд констатує, що позивачем недоведено понесення витрат на лікування, тим більше у сумі 50 000 грн, а отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

5.8. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У силу положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

5.9. Оцінюючи вимоги позивача про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід виходити з того, що в судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесного ушкодження, яке за своєю тяжкістю відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, як і обставини їх заподіяння.

При цьому загально відомим фактом, який не потребує доказування, що заподіяння тілесного ушкодження супроводжується болем, як в момент спричинення, так і протягом часу лікування до повного відновлення. Як і те, що, ураховуючи вид тілесного ушкодження, це потребує не лише лікування, відвідування лікарні, проведення певних процедур лікування, а й часових затрат, тобто є вимушеними змінами в житті, що в сукупності є за своїм змістом моральною шкодою, яку заподіяно саме діями обвинуваченого потерпілому, і є достатньою для того, аби вирішувати питання щодо порядку її відшкодування.

З цих підстав, суд не погоджується зі стороною захисту щодо недоведеності отримання потерпілим моральної шкоди, і її недоведеності суду.

5.10. Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Виходячи з наведених висновків та розглядаючи заявлені потерпілим вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, а також майновий стан обвинуваченого, виходячи з принципу зваженості та справедливості, оцінки рівня втручання та вимушених змін, на думку суду сума в 35 000 грн буде цілком рівнозначною та достатньою, ураховуючи та співставляючи цю суму з прожитковим мінімумом для працездатної особи та мінімальною заробітною платою, тобто рівнем соціального захисту населення в Україні.

5.11. А отже, цивільний позов ОСОБА_7 до відповідача - обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, слід задовольнити частково. Зокрема стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування моральної шкоди 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України 12.12.2021, а 10.02.2022 останнього було звільнено з під-варти.

Разом з цим, 18.07.2022 ОСОБА_6 було затримано, а 19.07.2022 знову застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Указане свідчить, що слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 починаючи з 12.12.2021 до 09.02.2022, а також з 18.07.2022

до набуття вироком законної сили виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

У зв`язку з чим, на думку суду, слід відповідно до вимог ст. 377 КПК України запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою слід залишити до набуття вироком законної сили без змін.

6.2. У цьому кримінальному провадженні проведено експертизи, зокрема судово медичні експертизи за № 042-900-2022 від 17.08.2022, № 081-19-2022 від 16.02.2022. Проте, суду надано лише відомості щодо витрат за висновком експерта № 042-900-2022 від 17.08.2022 у сумі 6013 грн 00 коп., а оскільки витрати понесені на проведення експертиз є процесуальними витратами, і ураховуючи доведення винуватості обвинуваченого, відповідно до ст. 124 КПК України ці витрати підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Слід зазначити, що у випадку встановлення наявності інших процесуальних витрат в цьому провадженні, вони можуть бути вирішені судом окремо відповідно до вимог статей 126, 537, 539 КПК України.

6.3. Крім того, заходами забезпечення кримінального провадження у цьому провадженні є арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13.01.2022 (справа № 756/19267/21, провадження 1-кс/761/38/2022), на речові докази - куртку чорного кольору, ремінь чорного кольору, шкіряні рукавиці чорного кольору, одеколон, шапку чорного кольору та светр синього, 2 фрагменти деревини, чоловічу кепку, газовий балончик «ШИП-4» та зв`язка ключів (3 одиниці), майку сірого кольору, гольф чорного кольору, 2 складні ножі з рукоятками темного кольору, ніж складний канцелярський, ніж канцелярський, ніж складний, ніж з дерев`яною рукояткою, балон аерозоль «Кобра» великий, балон з аерозольною речовиною «Кобра» маленький, балон аерозольний «Перець-4» та 2 препарати сльозогінної дії «Терен», а отже цей арешт підлягає скасуванню.

6.4. Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, а саме:

- майку сірого кольору, гольф чорного кольору з розрізом 1 см в області грудної клітини зліва із слідами РБК, слід повернути ОСОБА_7 ;

-2 фрагменти деревини, газовий балончик «Шип-4», ніж складний з рукояткою темного кольору, ніж складний з рукояткою темного кольору, ніж складний канцелярський, ніж канцелярський, ніж складний, ніж з дерев`яною рукояткою, слід знищити;

- зв`язку ключів (3 одиниці), куртку чорного кольору, ремінь чорного кольору, шкіряні рукавиці чорного кольору, одеколон, шапка чорного кольору, светр синього кольору, чоловічу кепку, слід повернути ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 7, 100, 124, 127-129, 366-377, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, які призначені цим вироком та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 03.05.2023, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання в виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до дня набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , починаючи з 12.12.2021 до 09.02.2022, а також 18.07.2022 до набуття вироком законної сили виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування моральної шкоди 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення експертизи № 042-900-2022 від 17.08.2022 у сумі 6013 грн 00 коп. - стягнути зі ОСОБА_6 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13.01.2022 (справа № 756/19267/21, провадження 1-кс/761/38/2022), на речові докази - куртку чорного кольору, ремінь чорного кольору, шкіряні рукавиці чорного кольору, одеколон, шапку чорного кольору та светр синього, 2 фрагменти деревини, чоловічу кепку, газовий балончик «ШИП-4» та зв`язка ключів (3 одиниці), майку сірого кольору, гольф чорного кольору, 2 складні ножі з рукоятками темного кольору, ніж складний канцелярський, ніж канцелярський, ніж складний, ніж з дерев`яною рукояткою, балон аерозоль «Кобра» великий, балон з аерозольною речовиною «Кобра» маленький, балон аерозольний «Перець-4» та 2 препарати сльозогінної дії «Терен», скасувати.

Речові докази:

- майку сірого кольору, гольф чорного кольору з розрізом 1 см в області грудної клітини зліва із слідами РБК, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_7 ;

- 2 фрагменти деревини, газовий балончик «Шип-4», ніж складний з рукояткою темного кольору, ніж складний з рукояткою темного кольору, ніж складний канцелярський, ніж канцелярський, ніж складний, ніж з дерев`яною рукояткою, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУ НП у м. Києві - знищити;

- зв`язку ключів (3 одиниці), куртку чорного кольору, ремінь чорного кольору, шкіряні рукавиці чорного кольору, одеколон, шапка чорного кольору, светр синього кольору, чоловічу кепку, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУ НП у м. Києві - повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Строк апеляційного оскарження для осіб, які не були під час оголошення вироку обчислюється з дня отримання ними його копії.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України, а особам, які не були присутніми під час його проголошення - спрямувати не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1