Провадження №1-кп/523/149/23
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

09.05.2023р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали об`єднаних кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 26.05.2015р., №0000328 від 21.01.2017р щодо :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні дітей 1994, 2006 років народження, одна із яких є дитиною-інвалідом, працюючого столяром, маючого низку тяжких захворювань, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , згідно зі ст.89 КК України не маючого судимості,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

25.05.2015, приблизно о 20год. 20хв., ОСОБА_10 спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_1 (матеріали відносно якої виділені судом в окреме провадження), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою відкритого викрадення чужого майна, прибули на станцію «Одеса-Східна», де побачили ОСОБА_11 , майно якого визначили об`єктом свого злочинного умислу. Далі, ОСОБА_12 та ОСОБА_1 з метою реалізації свого злочинного умислу, підійшли до ОСОБА_11 і застосувавши до нього фізичне насильство, що не є небезпечним для його життя і здоров`я, яке виразилось в нанесені двох ударів по голові та в ударені головою у бетонну бічну частину сходинок платформи станції, відкрито викрали належне останньому майно: портфель вартістю 200грн., всередині якого був інструмент загальною вартістю 120грн., мобільний телефон марки «Самсунг» - 400грн., портмоне - 180грн. із грошовими коштами в розмірі 89грн., а всього на загальну суму 980грн. Після чого, ОСОБА_12 та ОСОБА_1 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 980гривень.

Крім того, повторно, 22.01.2017р., приблизно о 17год. 00хв., ОСОБА_12 з метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись біля другої парадної будинку №130, розташованого по просп. Добровольського в м. Одесі, побачив ОСОБА_13 , майно якого, визнав об`єктом свого злочинного посягання. Далі, ОСОБА_12 підійшовши ззаду до потерпілого ОСОБА_13 , діючи умисно та протиправно, реалізуючи свій злочинний намір, обхватив потерпілого руками за корпус тіла та відкрито викрав із кармана куртки, належний останньому мобільний телефон марки "Lenovo Р70" вартістю 5000грн. із сім-картою «Київстар», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить. Після чого, ОСОБА_12 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим, завдавши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 5000гривень.

В судовому засіданні, ОСОБА_12 повністю визнав свою вину за пред`явленими та викладеними в обвинувальних актах обвинуваченнях, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальних провадженнях та фактичні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень.

Враховуючи те, що ОСОБА_12 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальних актах, враховуючи, що прокурор, обвинувачений та захисник не оспорювали фактичні обставини проваджень та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_12 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_12 , який є особою згідно зі ст.89 КК України не маючого судимості, вчинив аналогічні корисливі кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, маючого середню-спеціальну освіту, одруженого, працюючого столяром, маючого на утриманні дітей 1994, 2006 років народження, одна із яких є дитиною-інвалідом, маючого низку тяжких захворювань, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною та де характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність матеріальної шкоди, у зв`язку із відшкодуванням спричиненої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 та поверненням раніше викраденого майна потерпілому ОСОБА_13 .

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_12 , який є особою згідно зі ст.89 КК України не маючого судимості, вчинив аналогічні корисливі кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких злочинів, маючого середню-спеціальну освіту, одруженого, працюючого столяром, маючого на утриманні дітей 1994, 2006 років народження, одна із яких є дитиною-інвалідом, маючого низку тяжких захворювань, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із родиною та де характеризується позитивно, враховуючи наявність обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність матеріальної шкоди, у зв`язку із відшкодуванням спричиненої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 та поверненням раніше викраденого майна потерпілому ОСОБА_13 та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, приймаючи до уваги заяву потерпілого ОСОБА_11 , відповідно до якої, останній не має будь-яких претензій матеріального характеру до обвинувачених, у зв`язку із відшкодуванням останніми спричиненої матеріальної шкоди, та окрім того, просить призначити покарання обвинуваченим не пов`язане із позбавленням волі, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинені злочини, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироку законної сили обрати щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Речові докази: мобільний телефон - вважати повернутим за належністю ОСОБА_13 ; портмоне та сумку - вважати повернутими за належністю ОСОБА_11 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Суддя ОСОБА_1