КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвів режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.06.2023 задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Визначено строк дії ухвали про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.08.2023 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою

_____________________________________________________________________________________

Справа № 761/22182/23 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4272/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначала, що слідчий суддя не виконав вимог ст. 196 КПК України, з огляду на текст вступної та резолютивної частина ухвали, яка оголошена 28.06.2023.

На переконання захисника, викладення лише вступної та резолютивної частини судового рішення про застосування найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , без наведення мотивів, обґрунтування, доказів, є таким, що не відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, які містять норми про виключно мотивоване судове рішення, як на єдину підставу для тримання особи під вартою.

03.07.2023 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшла апеляційна скарга, в якій він просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В апеляційні скарзі захисник вказував на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку апелянта, ризики, зазначені у клопотанні слідчого, носять формальний характер та базуються виключно на припущеннях, а тому не можуть бути підставами для продовження строку тримання під вартою.

Зокрема, відсутній ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно, являється ветераном праці, ветераном військової служби, за час роботи зарекомендував себе з позитивного боку, має неодноразові державні нагороди та подяки, до кримінальної відповідальності не притягався, що свідчить про відсутність кримінальних зв`язків, які б в майбутньому могли б надати йому допомогу в переховуванні, легалізації за підробленими документами на території України та за її межами.

Також підозрюваний не має спеціальної слідчо-оперативної освіти, яка б дала змогу йому мати навички переховування від органів досудового розслідування та суду.

ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнає, а також вважає, що за час професійної діяльності належним чином виконував свої професійні обов`язки.

Крім цього, у зв`язку з збройною агресією російської федерації та введення військового стану на території України надзвичайно посилився контроль за переміщенням громадян на території України та виїзд за її межі. Також наявність комендантської години, чисельна кількість блокпостів та патрулів з числа правоохоронних органів, військових унеможливлює переховування підозрюваного у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Апелянт зазначав, що ОСОБА_7 , розуміючи тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, вчасно прибув до Шевченківського районного суду міста Києва для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У ході досудового розслідування слідчі та оперативні органи отримали вичерпний перелік інформації та доказів, у тому числі документів, які вважали за потрібне отримати, за результатами вилучення даних документів проведені експертизи.

Інших речей та предметів, які б давали стороні обвинувачення стверджувати про причетність підозрюваного до даного кримінального правопорушення не існує, а тому ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутній.

Твердження органу досудового розслідування про можливість ОСОБА_7 незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших учасників кримінального провадження, на переконання захисника, є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки розслідування кримінального провадження здійснюється з 03.04.2022, та за цей час орган досудового розслідування не спромігся знайти свідків, які б прямо вказували на осіб, що вчинили кримінальне правопорушення або ж інших підозрюваних.

Також про відсутність зазначеного ризику свідчать дані про особу підозрюваного.

Кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 не є триваючим та на даний час є закінченим, а відсутність судимостей, наявність сталих соціальних зв`язків, позитивних характеристик та дотримання норм поведінки соціально пристосованої особи свідчить про відсутність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 під час збройної агресії рф втратив все майно, а саме будинок, квартиру, машину, яке зруйноване та не підлягає відновленню.

Органом досудового розслідування не надано доказів причетності ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 114-1 КК України.

Зокрема, обставини підозри не відповідають фактично отриманим даним від свідків.

Так, свідок ОСОБА_12 вказував, що погодження допуску працівників правоохоронних органів та інших силових структур на територію аеродрому здійснювалось лише за листом погодження керівника ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2». Про факти не допуску військовослужбовців НГУ на територію аеродрому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_13 зазначав про те, що в другій половині січня 2022 року був присутній на спільні нараді ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» з НГУ, після якої ОСОБА_7 надав йому вказівку показати військовим НГУ територію аеродрому, шляхи під`їзду та іншу територію, що ним виконано. Під час такого показу військові НГУ оглядали місця дислокацій ПЗРК військових ЗСУ, які розміщувались вже на території аеродрому. Також повідомив, що в першій половині січня на території аеродрому проводились антитерористичні навчання спільно з СБУ, ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вони безперешкодно заходили на територію аеродрому. Про факти не допуску військовослужбовців НГУ на територію аеродрому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_14 надав аналогічні показання до вищевказаних свідків додавши, що вперше на території аеродрому побачив військовослужбовців НГУ, які організовували його охорону 12.02.2022.

Крім того, свідок ОСОБА_15 вказував на те, що після отримання бойового завдання про охорону аеродрому АТП ДП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_1 18.01.2022 та дводенних перемовин з керівником підприємства, військовослужбовці в/ч НОМЕР_1 20.01.2022 зайшли на територію аеродрому та розпочали виконання бойового завдання.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 також в свої показаннях підтверджують той факт, що військовослужбовці НГУ зайшли на територію аеродрому раніше ніж 20.02.2022, як на те вказує сторона обвинувачення.

Допитаний підозрюваний ОСОБА_7 зазначав про те, що починаючи з 18.01.2022, після прибуття до нього військовослужбовців НГУ, він безперешкодно допустив їх до аеродрому і починаючи з цієї дати НГУ не покидала аеродром. Крім того, в період з 24.01.2022 по 03.02.2022 він перебував на лікарняному і не контролював події, які відбувались на аеродромі. Вказівок на розробку спільного рішення про охорону та оборону не надавав, жодним чином не перешкоджав Збройним силам України в здійсненні своїх функцій.

Апелянт також звертав увагу на те, що опитаний стороною захисту начальник аеродромного диспетчерського центру ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_20 вказував на те, що 22.02.2022 був присутній при доповіді відповідального від Національної гвардії України за оборону і охорону аеродрому ІНФОРМАЦІЯ_3» Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_21 , що відбулась в приміщенні аеродромної диспетчерської вишки аеродрому АДРЕСА_2, при якій відповідальний від НГУ доповів про повну готовність до оборони аеродрому та відсутність будь-яких перешкоджань в здійсненні такої оборони.

Крім того, саме сідок ОСОБА_22 , який обіймав посаду начальника служби авіаційної безпеки АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» на спільній нараді запропонував ОСОБА_15 розробити спільне рішення і з цією пропозицією погодились представники ПГУ, що, на переконання захисника, спростовує показання самого ОСОБА_15 та ОСОБА_19 про те, що вимогу про розробку спільного рішення висловив ОСОБА_7 .

Таким чином, на переконання апелянта, підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення є необґрунтованою.

Органом досудового розслідування не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Крім того, 18.07.2023 відзахисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із покладенням обов`язку носіння електронного браслету.

В доповнення захисник навела доводи, аналогічні доводам раніше поданої апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного, та вказувала на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення.

На переконання апелянта, відомості викладені у повідомленні про підозру повністю спростовується показаннями свідка ОСОБА_22 .

Крім того, офіційно військова частина звернулась з запитом до АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» лише 22.02.2022, а до цього, дійсно починаючи з 19.01.2022 командир в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_19 вів спілкування з ОСОБА_23 , однак жодних документів не направляли. 21.01.2022 ОСОБА_7 відпрацював останній робочий день та в подальшому по 03.03.2022 перебував на лікарняному.

04.02.2022 працівниками АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» та військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 вже було розроблено «Спільне рішення», яке подане на погодження ОСОБА_7 , який його одразу підписав.

Жодних дій по перешкоджанню військовослужбовцям ОСОБА_7 не вчиняв, більш того, ще до погодження «Спільного рішення» за вказівкою ОСОБА_23 пропустив 12.02.2022 на території АТП «ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» військовослужбовців для проведення необхідних їм заходів.

Апелянт вказувала на те, що у доданих до клопотання слідчого матеріалах міститься ймовірно завідомо підроблений лист від 04.02.2022 з військової частини до АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», зокрема вся вхідна і вихідна кореспонденція на ДП проходить через програму Інтерпайс, має свої позначки, а згідно відповіді з АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», лист від 04.02.2022 не надходив, наявний лише лист від 22.02.2023. При цьому у військовій частині НОМЕР_1 взагалі не залишилось будь-якої документації з даного приводу.

Слідчий суддя не взяв до уваги стан здоров`я підозрюваного та необхідність надання йому належної медичної допомоги, у тому числі проведення операції. На весні 2022 останній переніс інфаркт, а до цього інфаркт та клінічну смерть.

ОСОБА_7 жодного з обов`язків, передбачених ст.ст. 177, 194 КПК України, які були на нього покладені попереднім рішенням суду не порушив, з моменту нібито вчинення злочину перебував на території м. Києва, продовжив працювати на заводі, його син - ОСОБА_24 є військовим офіцером, проходить службу в ЗСУ, брав участь у звільненні Гостомелю, та на даний час продовжує службу, дочка також працює на ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», а внуки навчаються в м. Києві.

На думку захисника, сталі соціальні зв`язки підозрюваного свідчать про те, що він не мав та не має наміру покидати територію Україну.

Також органом досудового розслідування не доведено можливості здійснення підозрюваним незаконного впливу на свідків, який можна нівелювати проведенням їх допиту в порядку ст. 225 КПК України.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відсутній, оскільки ОСОБА_7 є офіцером, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, причини неприбуття в судове засідання не повідомив та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги у відсутності захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаного захисника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги з доповненнями, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг з доповненнями та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000132 від 03.04.2022 за підозрою ОСОБА_25 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст.114-1 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 09.03.2023 о 10 год. 15 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у перешкоджанні законній діяльності Збройних сил України та інших військових формувань в особливий період, яке призвело до загибелі людей та інших тяжких наслідків, за попередньою змовою групою осіб, з правою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст.114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09.03.2023 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 07.05.2023 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.05.2023 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до №0000132, до 6 місяців.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.05.2023 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , до 30.06.2023 включно.

26.06.2023 слідчий в особливо важливих справах 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 23.06.2023, погодженим прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , в якому просив продовжити строк застосованого до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави, із утриманням його в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28.06.2023 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Визначено строк дії ухвали про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.08.2023 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 114-1 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення на цьому етапі підтверджується фактичними даними, які містяться у протоколах допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , протоколі допиту свідка ОСОБА_19 , командира в/ч НОМЕР_1 НГУ, протоколі допиту свідка ОСОБА_26 , командувача НГУ, протоколі допиту свідка ОСОБА_27 , сапера в/ч НОМЕР_1 НГУ, протоколах допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколі допиту свідка ОСОБА_28 , колишнього директора з безпеки ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», наявному оригіналі документу «Спільне рішення командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та адміністрації АЕ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (АДРЕСА_2) щодо організації здійснення охорони та оборони аеропорту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за №18/3/1-32ДСК від 03.02.2022», розпорядженні командувача Національної гвардії України (шифротелеграма №27/2/1/2-38дск-Е від 18.01.2022), розпорядженні (бойові розпорядження) командувача Національної гвардії України та Головного управління НГ України (шифротелеграми №27/2/1/2-45дск від 20.01.2022, №27/2/1/2-68т-Е від 26.01.2022, №27/2/4-129т-Е від 07.02.2022, №27/2/4-141дск-Е від 09.02.2022, №27/2/1/2-207дск-Е від 19.02.2022), протоколі огляду від 28.04.2023, протоколі огляду від 06.04.2023, протоколі допиту свідка ОСОБА_29 , співробітника ДСНС, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17.10.2022, листі від ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» №419/6808-22 від 25.08.2022 щодо пошкодження та знищення літаків ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», а саме Ан-225 (Мрія), Ан-124-100М-150 (Руслан), Ан-22А, Ан-28, Ан-74Т та Ан-26-100, Ан-132D, а також комплектуючі до них, висновку експерта за результатами проведення судової військової експертизи, протоколі робочої наради з питань виконання ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» вимог, викладених у листі Державіаслужби №1.15-483-22 від 24.02.2022 «Щодо заходів з підготовки до функціонування в умовах правового режиму воєнного стану (стану війни)»; протоколі №2 засідання Комітету з авіаційної безпеки АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 27.01.2022; протоколі допиту свідка ОСОБА_30 від 23.12.2022, показаннях ОСОБА_31 - керуючого компанією в м. Лейпциг (Німеччина) щодо повідомлення евакуації літаків ще в січні місяці 2022 року; листі ПАТ «Страхова компанія «Бусін» від 07.09.2022 №1378; протоколі допиту свідка ОСОБА_32 , протоколі допиту свідка ОСОБА_22 від 10.04.2023, протоколі допиту свідка ОСОБА_33 від 11.04.2023, протоколі одночасного допиту осіб підозрюваного ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_19 від 13.06.2023.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на дані про особу підозрюваного.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховуватися підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, без вчинення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Зокрема, як убачається із клопотання слідчого, зазначені дії не могли бути здійсненні раніше, оскільки їх необхідно провести з урахуванням усіх розсекречених протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій, вивчення і аналізу інформації отриманої внаслідок проведення тимчасових доступів, проведення оглядів вилучених під час обшуків речей і документів, отримання інформації в порядку ст. 93 КПК України та встановлення усіх епізодів злочинної діяльності, встановлення інших співучасників, а також проведенні інших слідчих (розшукових) дій.

Також, як зазначено у клопотанні слідчого, за повідомленням експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз орієнтовний строк проведення експертизи займе більше 60 діб, тобто не раніше липня 2023 року, а згідно листа ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», висновок призначеної ревізії на встановлення розміру спричиненої шкоди АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» в результаті здійснених військовими атаками російської федерації на території аеропорту «Київ-ІНФОРМАЦІЯ_2-2» у АДРЕСА_1 можливо отримати не раніше липня 2023 року.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , беручи до уваги його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначеним у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованого йому злочину, зміст підозри та вимоги абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Викладені в апеляційних скаргах з доповненнями доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 114-1 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи про відсутність доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення, суперечності між обставинами підозри та фактично отриманими даними від свідків, а також про те, що офіційно військова частина звернулася із запитом до АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» лише 22.02.2022, а до цього з 19.01.2022 командир в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_19 вів спілкування з ОСОБА_23 , однак без направлення жодних документів, перебування ОСОБА_7 з 24.02.2022 по 03.03.2022 на лікарняному, своєчасне погодження ОСОБА_7 «Спільного рішення», розробленого 04.02.2022 працівниками АТП ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2» та військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 , отримання ним рішення після погодження генеральним директором ОСОБА_34 лише 23.02.2022, посилання на невчинення підозрюваним жодних дій по перешкоджанню військовослужбовцям, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання захисників на недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи конкретні обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, їх наслідки та ступніть суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, доводи захисників про те, що ОСОБА_7 , розуміючи тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, вчасно прибув до Шевченківського районного суду міста Києва для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з моменту нібито вчинення злочину перебував на території м. Києва, не має наміру покидати територію України, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчиненого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Матеріали судового провадження також містять докази про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із раніше зазначеними ризиками теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його наслідки та підвищену суспільну небезпеку, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

При цьому, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого врахував дані про особу підозрюваного, на які посилаються захисники у апеляційних скаргах з доповненнями, у тому числі те, що ОСОБА_7 , раніше не судимий, працює, має бездоганну репутацію та постійне місце проживання.

Разом з тим, вищенаведені відомості про особу підозрюваного, а також посилання захисників на те, що ОСОБА_7 є офіцером, має державні нагороди та подяки, є ветераном праці та ветераном військової служби, втратив все майно, має сталі соціальні зв`язки, не спростовують висновки суду про можливість вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження апелянтів про незадовільний стан здоров`я підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_7 потребує надання йому належної медичної допомоги, у тому числі проведення операції, а також про те, що він на весні 2022 року переніс інфаркт, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки стороною захисту не надано суду доказів на підтвердження неможливості утримання ОСОБА_7 під вартою у зв`язку із наявними у нього захворюваннями.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Посилання захисників на невмотивованість висновків слідчого судді про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 доводи про те, що 28.06.2023 слідчим суддею оголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали, без належного вмотивування підстав застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Так, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 КПК України, якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Відповідно до матеріалів судового провадження, у судовому засіданні 28.06.2023 слідчим суддею, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 КПК України, оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, із повідомленням учасників судового провадження про дату та час оголошення повного тексту ухвали 04.07.2023.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу містить відомості, передбачені ч. 1 ст. 196 КПК України, та відповідає вимогам ст. 372 КПК України, а тому доводи апелянтів у цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційних скарг з доповненнями висновків слідчого судді не скасовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3