Справа № 369/6275/21
Провадження № 1-кп/369/764/23
В И Р О К

іменем України

30.05.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000509 від 28 березня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Бучанського (Києво-Святошинського) району, Київської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

27 березня 2021 року близько 15:00 год. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_6 , перебуваючи біля під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, агресивно себе поводивши, вчинив бійку з потерпілим. Так, в ході бійки, коли потерпілий ОСОБА_7 намагався відштовхнути ОСОБА_6 , останній наніс йому удар лівою рукою в праву частину обличчя. Після чого перехожі втрутились в бійку та припинили її. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , покидаючи місце бійки, наніс потерпілому один удар ногою в область голови, чим спричинив тілесні ушкодження, а саме синці обличчя, сукон`юнктивальний крововилив лівого ока, перелом кісток носа та середньої носової перетинки, які згідно з висновком експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у висунутому обвинуваченні визнав та підтвердив вчинення кримінального проступку за обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся та запевнював суд, що в подальшому подібного не вчинятиме. Стосовно поданого потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову про відшкодування моральної шкоди на суму 60 000 грн, просив суд відмовити в його задоволенні повністю, оскільки цивільний позов жодним чином не обґрунтовано та понесені витрати не підтверджені у встановленому законом порядку, тобто відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_7 було завдано моральну шкоду.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. При цьому, через канцелярію суду від потерпілого ОСОБА_7 надійшла заява в якій останній просив проводити судовий розгляд за можливості за його відсутності, а за неможливості відкласти судовий до закінчення воєнного стану, оскільки він перебуває далеко від місця знаходження суду, при цьому вказавши, що раніше заявлені вимоги він підтримує.

Оскільки участь потерпілого під час судового розгляду не є обов`язковою, з огляду на розумні строки, враховуючи відсутність заперечень сторін кримінального провадження, судом ухвалено проводити судове засідання за відсутності потерпілого ОСОБА_7 .

У судовому засіданні прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин, стосовно цивільного позову поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судових дебатах підтримав думку прокурора та просив застосувати до нього покарання у виді громадських робіт, в задоволенні цивільного позову просив відмовити.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого та дослідженням доказів в частині заявленого цивільного позову, , у зв`язку з чим судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України.

Оцінюючи докази зібрані та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я доведено поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до кримінальних проступків, дані про особу винуватого, який має середню освіту, не працює, неодружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, в силу ст. 89 КК України визнається таким , що судимості не має.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , згідно з ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття та вчинення кримінального проступку вперше, оскільки з огляду на положення ст. 89 КК України обвинувачений ОСОБА_6 визнається таким, що судимості не має.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пленум Верховного суду України у п. 1 Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Ураховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, беручи до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи майновий стан обвинуваченого, який не працює на не має будь-якого джерела доходу, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах, установлених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, а саме у виді громадських робіт, що дорівнює його мінімальній межі.

Призначене ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на вказаний строк є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є домірним скоєному і відповідає меті покарання.

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (зі змінами), передбачено, що: «6. При розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 звернувся до обвинуваченого ОСОБА_6 , з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 60 000 грн. У обґрунтування понесених витрат потерпілий зазначив, що оскільки внаслідок протиправних дій обвинуваченого він отримав фізичні травми, внаслідок яких був змушений звернутися за кваліфікованою допомогою до лікарів та переніс декілька операцій на обличчі, що коштували йому 45 500 грн. А також, внаслідок втрати працездатності втратив можливість приступити до виконання обов`язків на новій роботі, внаслідок чого поніс значні фінансові втрати. Всі ці обставини завдали йому сильних душевних страждань.

Суд зауважує, що незважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, із заяви потерпілого в якій він просив проводити судовий розгляд за його відсутності видно, що останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

У зв`язку з цим, суд бере до уваги доводи потерпілого ОСОБА_7 та погоджується з тим, що в результаті завданих потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили його короткочасний розлад здоров`я, обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілому завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого він дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав, у зв`язку з ушкодженням здоров`я. З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Суд зазначає, що потерпілим належним чином не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення потерпілому ОСОБА_7 завдано моральну шкоду саме такого розміру, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди у розмірі вказаної в цивільному позові.

Звідси, суд вважає, що в результаті завданих легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_7 завдано моральну шкоду на суму 1 000 грн, яка підлягає стягненню з обвинуваченого. При цьому, суд виходить з обставин вчиненого кримінального правопорушення, обстановки, що склалась, розміру, глибини фізичних й душевних страждань, що останній зазнав.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 128-129, 369, 370, 373, 374, 376, 382 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1