Справа № 458/882/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження -

сторона обвинувачення, прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

потерпіла сторона - Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повноважний представник ОСОБА_4 ,

сторона захисту:

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2023 року №0000011 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мала Волосянка Турківський район Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, особа з інвалідністю 3 групи, розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не є депутатом, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 15.08.2023 року приблизно о 15.00 год з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві кварталу № 31 виділу 6 Ісаївського лісництва ВВП «Надлісництво Турка» філії «Самбірське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України», який знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів, умисно, з корисливих мотивів, незаконно зрізав бензопилою марки «Stihl» шляхом відокремлення від кореня два сухостійних дерева породи «Бук» загальною кубомасою 7,36 м.куб, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 33897,02 грн.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України - незаконна порубка дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Дії ОСОБА_5 виразились у незаконній порубці дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

Позицій учасників судового провадження.

Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор в засіданні зазначив, що дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.246 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого повністю підтверджена отриманими доказами. Незважаючи на те, що свою вину за інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_5 визнав на досудовому розслідуванні повністю, зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах укладеної угоди про примирення. Окрім цього, прокурор звернув увагу, що 18.09.2023 року між потерпілою і підозрюваним, в порядку, передбаченому ст.ст.469,471 КПК України укладено угоду про примирення. Також прокурор зазначив, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, не заперечує і просить цю угоду затвердити і призначити підсудному узгоджену в угоді міру покарання.

Позиція обвинуваченої особи.

Підсудній ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про примирення між потерпілою особою і ним, свою вину визнав беззастережно повністю, просив призначити узгоджену міру покарання у вигляді штрафу, згодний з умовами угоди, розуміє наслідки укладання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу та просив суд затвердити укладену угоду. В судовому засіданні повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді.

Позиція потерпілої особи.

Потерпіла сторона Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повноважний представник ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні просила суд затвердити угоду про примирення між потерпілою особою і підозрюваним, вказавши при цьому, що ОСОБА_5 відшкодував в повному обсязі заподіяні збитки, у зв`язку з чим була укладена угода.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення між потерпілою особою та підозрюваним, суд виходить з наступного.

Статтею 474 КПК України регламентований загальний порядок судового провадження на підставі угоди.

Згідно з даною угодою про примирення між потерпілою і підозрюваним сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.246 КК України, підозрюваний у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення; щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Також, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч.1 ст.246 КК України у вигляді 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення між потерпілим і підозрюваним, суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти відповідні рішення, в тому числі положеннями п.1 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468 - 475 КПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим морже бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що 18.09.2023 року між потерпілою стороною Турківською міською радою Самбірського району Львівської області інтереси якої представляє повноважний представник ОСОБА_6 та підсудним (на момент підписання - підозрюваним) ОСОБА_5 укладена угода про примирення, яка була скерована до суду разом із обвинувальним актом.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України як незаконна порубка дерев у лісах, що заподіяло істотну шкоду.

У відповідності до ст. 12 КК України ОСОБА_5 скоїв нетяжкий злочин.

Дане кримінальне правопорушення, санкцією ч.1 ст.246 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.

Згідно ч.1 ст..12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Згідно ч.3 ст..12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Згідно ч.4 ст..12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст..66 КК України є його є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст..67 КК України, судом не встановлено.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди, передбачені ст..476 КПК України, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним.

Не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Крім того, укладена угода не має преюдиціального значення для кримінальних проваджень щодо будь-яких інших осіб.

Судом також встановлено, що укладання угоди про примирення між потерпілою стороною та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди у даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи при мінімальних витратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури і суд.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому суд зазначає, що обумовлення сторонами угоди у її тексті факультативних питань, які не передбачені загальними вимогами до таких угод згідно з ст.472 КПК України (зокрема щодо пропонованого терміну іспитового строку та стягнення процесуальних витрат), та які належать до дискреційних повноважень суду при ухваленні вироку, є пропозиціями до суду, які самі по собі не порушують прав та свобод сторін.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні даної угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України.

Перевіривши угоду про примирення на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні вимоги, визначенні ст..471 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої злочином, узгоджене покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст..473 КПК України, наслідки невиконання угоди, дата її укладання та підписи.

Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про примирення між потерпілою особою і підозрюваним ОСОБА_5 відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість затвердження даної угоди та призначення підозрюваному узгодженого сторонами виду та міри покарання.

Згідно з ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про про примирення між потерпілою і підозрюваним суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

В постановах Верховного Суду від 27.02.2018 в справі №203/378/17 та 29.11.2018 в справі №761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в п.12 якої зокрема зазначено, що «чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні».

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

У кримінальному провадженні витрати на залучення експерта - відсутні.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов.

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

Згідно квитанцій №83 у відділенні «Ощадбанк» ОСОБА_5 було здійснено сплату матеріальної шкоди інтересам держави в розмірі 33897,02 грн.

Потерпіла сторона Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повноважний представник ОСОБА_4 претензії матеріального та морального характеру не висувала, цивільного позову в рамках кримінального провадження не пред`явлено.

Оскільки по справі наявні відсутні процесуальні витрати, суд в такому випадку не вирішує дане питання.

Питання про долю речових доказів і документів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження і таке питання потрібно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У зв`язку з наявністю речових доказів, дане питання вирішувати наступним чином.

Вимогами ч.4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту. Зазначені вище перелічені факти та відомості разом із відомостями, що викладені у копіях доданих до матеріалів кримінального провадження документів вказують на те, що такі речові докази належать ОСОБА_5 , а також Ісаївському лісництву ВВП «Надлісництво Турка» філії «Самбірське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України».

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Підстави та порядок тимчасового вилучення майна визначаються ст. 167 та ст. 168 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 ст. 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Постановою про визнання речовим доказом від 14.09.2023 року вилучене майно під час проведення огляду місця події, а саме: два хлиста дерев породи «Бук» розкринжовані на 7 частин загальною кубомасою 7,36 м. куб., і які постановою про визнання речових доказів від 14.09.2023 року визнані речовим доказом і передані на відповідальне зберігання Ісаївському лісництву ВВП «Надлісництво Турка» філії «Самбірське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України» - повернути законному володільцю Ісаївському лісництву ВВП «Надлісництво Турка» філії «Самбірське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України».

Згідно з ч. 9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 10 ст.100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) майна знав про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст.96-1 КК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Бензопила марки «Stihl» в оранжевому корпусі із шиною та ланцюгом, як зазначив обвинувачений, належить не йому і він знав, що використовував її незаконно.

Беручи до уваги те, що обвинувачений знав про незаконне використання бензопили марки «Stihl» в оранжевому корпусі із шиною та ланцюгом, як знаряддя вчинення правопорушення, злочин скоєно умисно, тому необхідно застосувати спеціальну конфіскацію до бензопили марки «Stihl» в оранжевому корпусі із шиною та ланцюгом на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 30.08.2023 року на бензопилу марки «Stihl» в оранжевому корпусі із шиною та ланцюгом - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Застосувати спеціальну конфіскацію до бензопили марки «Stihl» в оранжевому корпусі із шиною та ланцюгом - на користь держави.

Інші письмові докази і характеризуючі особу матеріали, які були долучені до матеріалів кримінального провадження, у подальшому слід зберігати при матеріалах справи.

Стосовно ОСОБА_5 в ході досудового слідства не обирався запобіжний захід.

Суд не вбачає підстав і потреби в зміні або в обранні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_5 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,8,9,30-33,110,314,369-371,373,374,376, 473,475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення між потерпілою потерпіла стороною Турківською міською радою Самбірського району Львівської області інтереси якої представляє повноважний представник ОСОБА_6 і підсуднім (на момент укладення і підписання - підозрюваним) ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1830.08.2023 року №0000011 за ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України яка укладена 18.09.2023 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 на даній стадії не обирати до набрання вироком законної сили.

Речові докази після вступу вироку в законну силу - два хлиста дерев породи «Бук» розкринжовані на 7 частин загальною кубомасою 7,36 м. куб., і які постановою про визнання речових доказів від 14.09.2023 року визнані речовим доказом і передані на відповідальне зберігання Ісаївському лісництву ВВП «Надлісництво Турка» філії «Самбірське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України» - повернути і залишити законному володільцю Ісаївському лісництву ВВП «Надлісництво Турка» філії «Самбірське лісове господарство» державного підприємства «Ліси України».

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 30.08.2023 року на одну бензопилу марки «Stihl» в оранжевому корпусі із шиною та ланцюгом - залишити без змін на підставі ч.4 ст.174 КПК України, як майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Застосувати після вступу вироку в законну силу спеціальну конфіскацію на одну бензопилу марки «Stihl» в оранжевому корпусі із шиною та ланцюгом, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області - в користь держави.

Докази, які підтверджують вину в скоєному і які були оголошені прокурором в судовому засіданні і долучені судом до матеріалів кримінального провадження, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при матеріалах кримінальної справи.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст..394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно ст.476 КПК України, у разі невиконання угоди, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку: потерпілим, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.6,7 ст. 474 КПК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку підозрюваним, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.5-7 ст.474 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, потерпілій особі та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1