Справа № 539/3436/23
Провадження № 1-кп/539/314/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Лубни кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000186 від 17.07.2023, за обвинувальним актом стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, Полтавської області, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , депутатом не являється, не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

встановив:

16.07.2023 року приблизно о 14 год 35 хв ОСОБА_4 перебуваючи поблизу під`їзду №1 багатоквартирного будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , наніс ОСОБА_6 близько п`яти ударів долонею лівої руки в область щоки справа, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді садна в області правої щоки та крововиливу на слизьовій оболонці верхньої губи справа, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №291 від 19.07.2023 року за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується в умисних легких тілесних ушкодженнях, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 подав заяву відповідно до ст.46 КК України про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що вони примирилися, жодних претензій до обвинуваченого не має, ані морального, ані матеріального характеру, про що подав відповідну заяву.

Обвинувачений запевнив суд, що наслідки закриття кримінального провадження із заявлених підстав йому зрозумілі, проти звільнення його від кримінальної відповідальності згідно ст. 46 КК України він не заперечує, відображені у обвинувальному акті обставини скоєного ним проступку визнає повністю, кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 125 КК України не оспорює, про що подав відповідне клопотання.

Захисник подану потерпілим заяву підтримав та подав клопотання до суду про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого та потерпілого.

Прокурор, за таких обставин, вважав наявними правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Суд, з`ясувавши позиції учасників цього кримінального процесу, перевіривши їх доводи заявленого потерпілим клопотання, вивчивши наявні у нього на цій стадії матеріали справи, та виконавши вимоги ч.3 ст. 285 КПК України, прийшов до таких висновків.

Зокрема ст. 46 КК України регламентовано, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України відноситься до категорії проступків (ч.2 ст. 12 КК України), оскільки санкцією цієї норми не передбачене покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, визнав повністю та підтвердив відображені у обвинувальному акті установлені досудовим розслідуванням обставини його учинення, кваліфікацію своїх дій за ч.1 ст. 125 КК України не заперечував.

А отже, за таких передумов суд має змогу застосовувати норми ст. 46 КК України.

До того ж, обвинувачений раніше не судимий.

Як зазначено в постанові ККС ВС від 12 серпня 2020 року у справі № 127/31068/19, особою, яка вчинила злочин вперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення.

На цей час обвинувачений і потерпілий примирились, про що дали пояснення в судовому засіданні, паралельно вказавши, що будь яких претензій чи то морального, чи то матеріального характеру, один до одного не мають.

При цьому, у суду відсутні підстави сумніватись у цьому, а так само у добровільності і істинності їх позицій.

Водночас, цивільний позов в рамках цього кримінального провадження не заявлений.

Таким чином, суд установив наявність одночасно усіх передумов, за яких положення ст. 46 КК України мають змогу бути застосовані, як то, обвинувачений вперше вчинив проступок і примирився з потерпілим. Інкримінований злочин, апріорі, не відноситься до корупційних.

Крім того, суд ураховував, що право на примирення у розумінні ст. 46 КК України- це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Тож, у цьому випадку, суд переконався у тому, що потерпілий особисто і добровільно виразив свою волю на примирення з обвинуваченим.

За таких обставин, беручи до уваги установлені фактичні обставини із даного питання, які свідчать про наявність умов, за яких можливе звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у тому числі, й вираження волі потерпілим, суд вважає, що його клопотання у цій справі підлягає до задоволення.

Саме ж кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у цій справі відсутні, як те слідує із обвинувального акта, тому суд не вирішує це питання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст. 284, 369 -372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із його примиренням з потерпілим ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження №0000186, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: DVD-диск із відеозаписом камер відеоспостереження, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1