Єдиний унікальний номер судової справи 712/6790/23
Провадження №1-кс/712/3177/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління ДБР, розташованого ум. Києві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

06.07.2023 до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла направлена по пошті 30.06.2023, вказана вище скарга адвоката ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління ДБР, розташованого ум. Києві, у якій він просить визнати незаконною бездіяльність уповноважених осіб зазначеного відділу щодо невнесення до ЄРДР відомостей по заяві ОСОБА_4 від 01.04.2023 та зобов`язати їх внести відомості про вчинення кримінальних правопорушень і розпочати досудове розслідування, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України, та розпочати досудове розслідування, посилаючись на те, що до 01.04.2023 до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, звернулась ОСОБА_4 , у порядку ст. 214 КПК України, із заявою шляхом опущення у скриньку для кореспонденції. 04.04.2023 представник управління повідомив заявницю у телефонному режимі про реєстрацію її заяви за номером 2369зкп/к. 05.04.2023 заява перебувала на розгляді у керівництва та рішення не прийнято.

10.04.2023 ОСОБА_4 подала скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління ДБР, розташованого ум. Києві, яка ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва була повернута для подання до належного суду.

Враховуючи наведені обставини, оскільки до теперішнього часу відомості по заяві ОСОБА_4 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що свідчить про бездіяльність уповноважених осіб, представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся з даною скаргою до слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси.

До скарги додані копії документів, які підтверджують повноваження адвоката як представника ОСОБА_4 (ордер № 0030887 від 30.06.2023, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ № 000745), заява про вчинення кримінального правопорушення на ім`я директора ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, потерпілої у кримінальному провадженні № 0000146 від 01.06.2019 ОСОБА_4 від 31.03.2023; копії попередньої скарги до Шевченківського райсуду м. Києва та ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2023 про її повернення; поштовий конверт на ім`я адвоката з Шевченківського райсуду м. Києва, клопотання про поновлення строку.

ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_3 направили до суду заяви/клопотання про розгляд справи без їх участі, доводи, викладені у скарзі підтримали та просили задовольнити.

Прокурора та уповноважений представник Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління ДБР, розташованого ум. Києві до суду не з`явилися, хоча належно сповіщалися про час і місце проведення судового засідання. Будь-яких заяв, клопотань, пояснень чи заперечень з приводу поданої скарги до суду від них не надійшло.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Враховуючи ці обставини, фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не проводилася, що відповідає ч.4 ст. 107 КПК України.

Перевіривши матеріали скарги, враховуючи надані учасниками справи заяви/клопотання та відсутність заперечень проти скарги, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК).

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (частина 2 статті 1 КК).

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК).

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Так, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 1 статті 214 КПК). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина 2 статті 214 КПК).

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати його з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій.

Такими запобіжниками, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК.

Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про:

1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК).

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо).

Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК).

Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Вказана вище інформація необхідна для :

1) визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення,

2) можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що:

1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу;

2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником,

3) існують обставини, в силу яких передбачений законом механізм притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення, не може бути застосований за відсутності відомостей з інших джерел, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення,

то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що "встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту".

Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: "... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...".

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до:

1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу

2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень;

3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях;

4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також

5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених вище в ухвалі.

Зазначена правова позиція є усталеною у практиці Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (наприклад, ухвали від 02.09.2020 у справі № 991/6129/20, від 29.09.2020 у справі № 991/7770/20, від 30.09.2020 у справі № 760/10571/19, від 23.11.2020 у справі № 991/9397/20, від 23.11.2020 у справі № 991/9399/20, від 11.01.2021 у справі № 991/10390/20, від 16.01.2021 у справі № 991/8047/20, від 02.02.2021 у справі № 991/106/21, від 04.03.2021 у справі № 991/672/21, від 04.03.2021 у справі № 991/664/21, від 24.03.2021 у справі № 991/1653/21, від 14.04.2021 у справі № 991/2279/21, від 27.05.2021 у справі № 991/2500/21 тощо).

Вивчивши матеріали по даній скарзі, слідчий суддя приходить до висновку, що в них викладені обставини, які свідчать про те, що існує ймовірність вчинення кримінального правопорушення, і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку потребують перевірки засобами кримінального процесу; характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення представником заявника конкретно зазначений, визначена правова кваліфікація і можливо встановити предмет, межі та напрямок досудового розслідування. Заявник попереджений про можливість притягнення до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальне правопорушення, що знайшло своє відображення в заяві від 31.03.2023.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшла висновку, що уповноважена особа поліції не виконала обов`язок, передбачений ст. 214 КПК України, тому наявні підстави для зобов`язання внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення на підставі заяви ОСОБА_4 від 31.03.2023.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-306, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який представляє інтереси ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноважених осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) Територіального управління ДБР, розташованого ум. Києві, щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність уповноваженої особи Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві, щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, викладених у заяві ОСОБА_4 від 31.03.2023.

Зобов`язати уповноважену особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_4 від 31.03.2023 та надати їй витяг з ЄРДР і розпочати досудове розслідування.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Соснівського

районного суду м. Черкаси ОСОБА_1