Провадження № 1-кп/202/496/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,

законного представника

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача

(сурдоперекладача) ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 09.06.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001026 у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Краматорська Донецької області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, інваліда 3 групи, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст.152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 09.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001026 у відношенні ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст.152 КК України.

В судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні незакінченого замаху на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди (зґвалтування), тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст.152 КК України. Прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, у зв`язку з чим до нього відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор зазначає, що при вирішенні питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме: ризик переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. З приводу ризику переховуватись від суду, то на думку сторони обвинувачення тяжкість покарання, що загрожує за найтяжчий злочин (позбавлення волі на строк від 10 до 15 років ) у разі визнання його винним підтверджують доводи сторони обвинувачення про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, сторона обвинувачення звертає увагу суду на те, що обвинувачений мешкає в м. Краматорськ та з метою уникнення кримінальної відповідальності, користуючись тимчасовою окупацією окремих території Донецької та Луганської областей, у подальшому може змінити місце свого проживання шляхом виїзду на тимчасово окуповану територію. Також, обвинувачений ніде не працює, не має на утриманні інших осіб, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Разом із іншим, є наявний ризик чинити тиск на свідків, оскільки всі свідки даного кримінального правопорушення є сусідами та знайомими обвинуваченого.

Отже, враховуючи беззаперечне розуміння обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій, спосіб та місце вчинення злочину, наслідки, які настали, з урахуванням тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винним, дають підстави вважати що існує ризик, що перебуваючи на свободі останній буде переховуватись від суду.

На підставі викладеного, прокурор просить продовжити обвинуваченому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав посилаючись на обґрунтованість ризиків та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання посилаючись на необґрунтованість ризиків, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який домашній арешт, в обґрунтування якого зазначила, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Також просила врахувати стан здоров`я обвинуваченого, який у зв`язку з вадами слуху має інвалідність з дитинства, а також те, що обвинувачений має усталений спосіб життя та має достатньо міцні стримуючі соціальні зв`язки. Крім того, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт, в обгрунтування вказаного клопотання зазначила, що на даний час родичами обвинуваченого орендовано житло у м. Слов`янську, власник якої надає свою згоду та не заперечує проти обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в зв`язку з чим, на думку захисника, ризики можливості переховуватися від суду та впливати на свідків зменшилися.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти продовження запобіжного заходу та підтримав клопотання захисника.

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою, суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватими у інкримінованому кримінальному правопорушенні, ОСОБА_8 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений як п. 1 ч. 1 ст.177 КПК.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений зареєстрований у м. Краматорську та у зв`язку з веденням воєнного стану на території України і активними бойовими діями на Сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинуваченого, ризик переховування останнього та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Разом із іншим, на думку суду, стороною обвинувачення доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки всі свідки даного кримінального правопорушення є сусідами та знайомими обвинуваченого.

При цьому, на думку суду, ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, стороною обвинувачення належним чином не обґрунтований та наразі нічим не підтверджений.

Суд також враховує доводи сторони захисту, викладені на користь обвинуваченого ОСОБА_8 , але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків.

Разом з тим, слід зазначити, що питання про продовження запобіжного заходу вирішувалося неодноразово протягом розгляду кримінального провадження, зокрема, останній раз ухвалою Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 11.07.2023. Вказана ухвала була оскаржена в апеляційному порядку захисником обвинуваченого і суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду даної скарги, своєю ухвалою від 07.08.2023 апеляційну скаргу залишив без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, тобто підстав, які б свідчили про необхідність зміни або скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 станом на 07.08.2023 не встановлено. При цьому, стороною захисту на обґрунтування своїх доводів щодо необхідності зміни запобіжного заходу не надано доказів або інших фактичних даних, які б свідчили про існування нових фактичних обставин, які б свідчили про необхідність зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу та виникли й існують з 07.08.2023 станом на теперішній час.

На підставі наведеного суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

При цьому, суд критично оцінює доводи захисника про те, щодо наявності орендованого житла в якому зможе проживати обвинувачений у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, копії договору оренди, суду не надано. Разом з тим, на думку суду, вказані обставини жодним чином не зменшують встановлених судом ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду та впливати на свідків.

На підставі викладеного, оцінюючи в сукупності всі обставини, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, суд вважає, що обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу на даній стадії процесу не забезпечить його належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим вважає недоцільним застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на те, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 152 КК України, суд вважає недоцільним визначати йому розмір застави.

Керуючись ст. ст. 177,178,183, 331, 369 - 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто по 10 листопада 2023 включно, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити за необґрунтованістю.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1