Провадження №11-кп/801/142/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000289 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 22.11.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, освіта середня, працюючу у Українському центрі з фізичної культури і спорту для осіб з інвалідністю "Інваспорт", не одружену, інваліда 2 групи,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавленням волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту затримання.

Цивільні позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 400 000,00 грн, матеріальну шкоду, яка пов`язана із витратами за проведення поховання в сумі 16 000,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 400 000,00 грн, матеріальну шкоду, яка пов`язана із витратами за проведення поховання в сумі 55 494,33 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Вирішено питання процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представника потерпілих ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, Обвинувачена ОСОБА_7 близько 09:00 год. 09.06.2022, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керуючи технічно-справним автомобілем «Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Т-0219 в напрямку м. Калинівка Хмільницького району Вінницької області з перевищенням максимально дозволеної на даній ділянці дороги швидкості, неподалік с. Пиківська Слобідка Хмільницького району Вінницької області, не врахувала дорожню обстановку, а саме: наявність заокруглення дороги праворуч, не обрала безпечної швидкості, яка б дозволяла їй постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впоралася з керуванням та виїхала за межі проїзної частини дороги, де допустила наїзд на дерево.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири вищевказаного автомобіля ОСОБА_12 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження та були госпіталізовані до комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня», де ІНФОРМАЦІЯ_2 померли.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 06.07.2022 №47 у ОСОБА_12 виявлена сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма садна, синець, забійно-рвана рана голови, крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, забій головного мозку, субдуральна гематома в лівій лобно-тім`яно-потиличній ділянці, поширений субарахноїдальний крововилив, субарахноїдальний крововилив мозочка, крововилив в шлуночки мозку; закрита тупа травма грудної клітки поперечний перелом грудини в проекції руків`я та тіла, множинні переломи ребер з обох сторін, забій легень, лівобічний гемоторакс (300 мл), крововиливи в місцях переломів з ушкодженням костальної плеври та міжреберних судин; закрита тупа травма живота гемоперітонеум 100 мл, крововилив в брижу тонкої та товстої кишки; ознаки струсу тіла (дрібні зливні крововиливи в зв`язкові апарати внутрішніх органів); закритий уламковий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням; закритий уламковий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням; закритий підвертлюговий перелом лівої стегнової кістки зі змішенням; множинні садна та синці тулуба, верхніх та нижніх кінцівок.

Смерть ОСОБА_12 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком.

Сполучна травма тіла у ОСОБА_12 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 06.07.2022№48 у ОСОБА_13 виявлена сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма садно голови, крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, забій головного мозку, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку; закрита травма грудної клітки - поперечний перелом грудини в проекції тіла, множинні перелом ребер з обох сторін по декільком анатомічним лініям, забій легень, лівобічний гемоторакс (1500 мл), крововиливи в місцях переломів з ушкодженням костальної плеври та міжреберних судин; закрита тупа травма живота крововилив в брижу тонкої та товстої кишки; ознаки струсу тіла (дрібні зливні крововиливи в зв`язкові апарати внутрішніх органів); закритий скалковий перелом хірургічної шийки лівої плечової кістки; закритий уламковий перелом обох кісток (ліктьової та променевої) правого передпліччя; множинні переломи кісток тазу (закритий перелом лівої лонної та сідничної кісток зі зміщенням); множинні садна та синці тулуба, верхніх та нижніх кінцівок; забійна рана лівої стопи.

Смерть ОСОБА_13 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилася травматичним шоком.

Сполучна травма тіла у ОСОБА_13 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю.

Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи від 16.06.2022 №СЕ-19/102-22/8289-ІТ у заданій дорожній ситуації дії водія автомобіля «Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п. 12.1, 12.6 (г) Правил дорожнього руху.

У заданій дорожній обстановці дії водія автомобіля «Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 12.1, 12.6 (г) Правил дорожнього руху та з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушила вимоги п.п. 12.1, 12.6 (г), 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

1) п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

2) п.12.6 (г) "Поза населеними пунктами на всіх дорогах дозволяється рух зі швидкістю: на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год;

3) п. 2.1 (а) «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії".

Порушення ОСОБА_7 вимог п.п. 12.1, 12.6 (г) Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками настанням смерті пасажирів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити вирок щодо ОСОБА_7 , через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд безпідставно позбавив право керувати транспортними засобами ОСОБА_7 , оскільки вона не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, а тому таке покарання не застосовується.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить в апеляційній скарзі скасувати вирок та призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд необґрунтовано призначив ОСОБА_7 найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, не врахував, що ОСОБА_7 має численні нагороди із спорту, в 2018 році визнана кращою пара олімпійкою світу, відсутні обтяжуючі покарання обставини, визнає свою вину, свої дії вважає неумисними, відшкодувати шкоду потерпілим не вдалось так як від почасткового відшкодування потерпілі відмовились.

Також захисник просить стягнути з ОСОБА_7 матеріальні витрати на користь обох потерпілих в повному обсязі, по 200000 грн моральної шкоди, в решті позивних вимог відмовити за їх необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги з мотивів зазначених в апеляційній скарзі щодо неврахування в достатній мірі відсутності обставин, які обтяжують покарання, щире каяття, а також особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка представляє Україну на міжнародних змаганнях, має чемпіонські титули, має державні нагороди, призначена президентська стипендія, постійно займається підготовкою до змагань, крім того працює інструктором в «Інваспорт» має на утриманні матір з інвалідністю, яка має проблеми зі здоров`ям, а також за час апеляційного розгляду знайшла можливість повністю відшкодувати моральну шкоду потерпілим, також просить врахувати надані додатково документи, які підтверджують надані пояснення та підтверджують відшкодування шкоди, у зв`язку з чим просить змінити вирок, пом`якшити покарання та призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст. 75 КК України до призначеного покарання, обвинувачена ОСОБА_7 також підтримала апеляційну скаргу захисника, просить не позбавляти її волі, вона щиро шкодує з приводу вчиненого ДТП, змогла зібрати повністю суму для відшкодування шкоди потерпілим, зважаючи на її розмір, просить вибачення у потерпілих за спричинені страждання, хоча вона не бажала таких наслідків, вона продовжує займатися зазначеним спортом, приймає участь в міжнародних змаганнях, також має постійне місце роботи в «Укрцентрі Інваспорт», просить врахувати, що вона здійснює догляд за матір`ю і окрім неї немає кому за нею доглядати, також пояснила, що хоча у неї не було посвідчення водія, але вона пройшла відповідні навчання в автошколі і не встигла отримати документ, прокурор підтримала апеляційну скаргу щодо зміни вироку в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки у ОСОБА_7 немає посвідчення водія та заперечує проти пом`якшення покарання, незважаючи на нові обставини, які повідомлені стороною захисту, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_11 пояснили, що дійсно на даний час обвинувачена ОСОБА_7 в повному розмірі відшкодувала їм моральну шкоду, розмір якої визначено у вироку, не заперечували, що обвинувачена ОСОБА_7 просила у них вибачення, зважаючи на ці обставини, покладалися на розсуд суду при вирішенні апеляційних скарг, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, матеріалами кримінального провадження та матеріалами, які надані в ході апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги сторони захисту та залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора.

Вирок оскаржується лише в частині призначеного покарання, обставини та кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення не оспорюється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 апеляційний суд бере до уваги, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, а також особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, і те, що вона вчинила злочин, який відноситься до тяжких.

Суд зазначив, що враховує досудову доповідь Вінницького міського відділу ДУ «Центр пробації» де зазначено, що орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Проте, посилаючись на даний висновок, зазначив у вироку, що виправлення обвинуваченої не можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 286 КК України.

Наведені мотиви свідчать, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі дані щодо особи обвинуваченої, які мав у своєму розпорядженні та не навів їх у вироку, що викликало обґрунтовані доводи сторони захисту про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, і є явно несправедливим через суворість покарання.

Апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції формально призначено покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України, проте без належного врахування принципів обґрунтованості, індивідуалізації покарання та справедливості.

Обвинувачена ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася.

Обвинувачена ОСОБА_7 є інвалідом з дитинства, проте у 2015 році почала займатися пауерліфтингом серед осіб з ураженням опорно-рухового апарату, навчаючись у професійному ліцеї та у Вінницькому національному аграрному університеті, має значні спортивні досягнення з 2016 року по 2021 рік, де стала чемпіонкою світу у ваговій категорії до 55 кг та встановила рекорд світу серед дорослих.

За значний особистий внесок у розвиток параолімпійського руху, досягнення високих спортивних результатів на XVI літніх Параолімпійських іграх, виявлені самовідданість та волю до перемоги, утвердження міжнародного авторитету України була нагороджена орденом княгині Ольги III ступеня (Указ Президента України від 16.09.2021).

Указом Президента України номер 413/2022 ОСОБА_7 призначена стипендія Президента України.

Також обвинувачена ОСОБА_7 не тільки позитивно характеризується по місцю проживання, а як вбачається з характеристики підписаної міським головою міста Хмільника Вінницької області, ОСОБА_7 їй присвоєно звання «Почесний громадянин міста Хмільника» та занесено до Книги пошани.

Обвинувачена ОСОБА_7 здійснює догляд за матір`ю ОСОБА_14 , яка має інвалідність, інших близьких родичів, які могли б здійснювати догляд, немає.

Обвинувачена ОСОБА_7 працює з 2016 року в Українському центрі з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інваспорт» на посаді спортсмена-інструктора штатної команди національних збірних команд України з видів спорту осіб з інвалідністю.

Після ДТП, в якій обвинувачена ОСОБА_7 також отримала травмування, але продовжила займатися пауерліфтингом і включена до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України на 2023 рік де запланована її участь в складі національної збірної команди України.

В ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 повністю відшкодувала матеріальну та моральну шкоду потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які отримавши відшкодування, незважаючи на тяжку втрату рідних, з розумінням віднеслися до ситуації, що склалася, не наполягали на суворому покаранні і визначення міри покарання залишили на розсуд суду.

Відшкодування шкоди потерпілим в значному розмірі, в повному обсязі є беззаперечно обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , зважаючи на розмір відшкодування, яке було б з великою вірогідністю не відшкодоване, в разі перебування ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі, а іншого способу відшкодування шкоди потерпілим, наразі не існує.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 слід визнати обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди в повному обсязі, а також і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки з самого початку обвинувачена не заперечувала своєї провини і розгляд кримінального провадження також відбувся за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, який хоча і відноситься до тяжких проте не є умисним, а вчинено з необережності, наведені вище дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка має лише позитивні характеристики та заслуги у спорті перед Україною дає підстави для застосування ст. 69 КК України до покарання, яке є безальтернативним у санкцій ч. 3 ст. 286 КК України, шляхом переходу до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за якою визнана винною ОСОБА_7 , оскільки застосування ст. 75 КК України до призначеного покарання з іспитовим терміном, також, на думку апеляційного суду, є надто м`ягким, так як є умовним покаранням, та потребує виконання покладених обов`язків з метою контролю за поведінкою ОСОБА_7 , а засуджена не є особою, схильною до вчинення злочинів чи до порушення правил поведінки, співжиття в суспільстві.

Апеляційний суд бачить підстави для застосування саме такого виду ст. 69 КК України, а не призначення основного покарання, у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, виходячи з того, що перебування ОСОБА_7 в умовах ізоляції призведе фактично до завершення її спортивної кар`єри, оскільки вона, перебуваючи в умовах ізоляції, не зможе дотримуватися і займатися тренуваннями, приймати відповідне харчування, відвідувати змагання, що призведе і до зменшення спортивних досягнень України на міжнародній арені, що є актуальним для підтримання державного авторитету України особливо в умовах воєнного стану.

При цьому буде дотримано вимоги ч. 2 ст. 50 КК України де зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачена ОСОБА_7 не є особою кримінальної спрямованості, а тому її виправлення можливе не обов`язково лише в умовах ізоляції.

Це підтверджують і висновки органу пробації щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , а тому призначення покарання з відбуванням в умовах ізоляції буде мати на меті лише кару.

Обговорюючи питання щодо виду покарання, яке має бути застосоване до обвинуваченої ОСОБА_7 , апеляційний суд бере до уваги наступне.

Покарання у виді обмеження волі, громадських робіт не можуть бути застосовані до обвинуваченої ОСОБА_7 , так як вона є інвалідом другої групи, покарання у виді штрафу і арешту до шести місяців є надто м`яким.

Тому до обвинуваченої ОСОБА_7 має бути застосоване покарання у виді виправних робіт за місцем роботи засудженої з відрахуванням відсотків на користь держави, яке буде достатнім для її виправлення та недопущення вчинення нових кримінальних правопорушень, так як це є реальне покарання, і за своїм терміном є аналогічним до можливого терміну умовного покарання.

Такий вид покарання має бути застосовано, зважаючи на ряд обставин, що стосується особи обвинуваченої ОСОБА_7 , попри те, що прокурор вважала, що встановлені обставини не мають вплинути на призначене покарання, зважаючи на наслідки, що є на думку апеляційного суду порушенням принципу індивідуалізації покарання і не суперечить практиці застосування покарань за даною статтею, оскільки в судовій практиці мають місце випадки коли винні особи не направлялись в місця позбавлення волі для реального відбування покарання (кримінальне провадження 1-кп/130/126/2016) і з цим погодився орган обвинувачення.

Статтею 286 ч. 3 КК України також передбачено обов`язкове застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд першої інстанції позбавив обвинувачену ОСОБА_7 права керування транспортними засобами на 3 роки.

В апеляційній скарзі прокурор не погодилась з призначенням додаткового покарання, зіславшись на Постанови ПВС України, що суд не вправі призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами особам, які не мали права керувати транспортними засобами.

Проте апеляційний суд не погоджується з такою позицією, зважаючи на наступне.

Значення додаткового покарання в ст. 55 КК України полягає в тому, що засудженій особі виключається доступ до діяльності, яка була використана для вчинення злочину в майбутньому.

Та обставина, що на момент вчинення злочину у ОСОБА_7 не було посвідчення водія, не є перешкодою для заборони права на визначений термін у вироку, на керування транспортними засобами.

На думку апеляційного суду прив`язування права керування транспортними засобами лише до наявності посвідчення водія, не зовсім відповідає тій меті, задля якої особа позбавляється можливості керування транспортним засобом.

Не застосування позбавлення права керування транспортним засобом в такому разі не позбавляє особу права отримати посвідчення водія в майбутньому і продовжити керування транспортними засобами або ж продовжувати керування транспортними засобами без посвідчення водія, що може мати наслідком лише адміністративну відповідальність.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.05.2018 (справа №753/18479/16-к де зазначено, що права людини це комплекс природних і непорушний свобод і юридичних можливостей, обумовлених фактом існування в цивілізованому суспільстві.

Таким чином, права людини це її правові можливості.

Реалізації прав людини не обмежена у часі, якщо це прямо не передбачено законом.

Позбавляючи не права на отримання посвідчення водія, а саме право на керування транспортними засобами, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що узгоджується з положеннями ст. 55 та ч. 3 ст. 286 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 може скористатися правом отримання посвідчення водія, ще і зважаючи на те, що пояснювала про проходження нею курсу навчання водіння автомобілем.

Зважаючи на те, що обвинуваченій ОСОБА_7 призначено покарання у виді виправних робіт, яка вона буде відбувати не в умовах ізоляції, то позбавлення права керування транспортними засобами на зазначений строк буде дієвим покаранням для недопущення нею вчинення кримінальних чи адміністративних правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортними засобами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 409, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовільнити частково.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 22.11.2022 щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України до основного покарання, у виді 2 років виправних робіт за місцем роботи засудженої, з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків щомісячно, з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня прийняття вироку для виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4