ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2134/23 Справа № 183/258/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , та прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002476, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2023 року та відмовлено у задоволені клопотання прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області про роз`яснення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року.

Мотивуючи ухвалене рішення в частині продовження строку тримання під вартою, суд посилався на те, що враховуючи обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , що підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, з огляду на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, вважає необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід.

Мотивуючи ухвалене рішення в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора про роз`яснення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року суд посилався на те, що останній просить суд роз`яснити йому повноваження прокурора та порядок виконання судового рішення в частині речових доказів, однак суд вважає, що вказані питання чітко врегульовані діючим законодавством та не потребують роз`яснення.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що стороною обвинувачення не надано жодного допустимого доказу до клопотання на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує, що судом першої інстанції не враховані дані про обвинуваченого, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, необхідність невідкладного медичного обстеження та лікування ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду в частині відмови в задоволенні клопотання про роз`яснення судового рішення та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції клопотання прокурора про роз`яснення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги прокурор посилається на те, що є незрозумілим, яким чином прокурор повинен виконати ухвалу суду, якщо реалізовувати майно буде підприємство та які саме дії в межах своїх повноважень повинен вчинити прокурор для забезпечення виконання судового рішення, яким чином кошти від реалізації продукції будуть передані для зберігання у дане кримінальне провадження, який статус будуть мати грошові кошти від реалізації майна. Вказує, що дане судове рішення є незрозумілим та потребує додаткового роз`яснення з огляду на те, що воно припускає різні варіанти тлумачення та містить положення, що викликають суперечності з приводу його розуміння, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали викладені в незрозумілій формі, є недопустимими для сприйняття.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, слід зазначити наступне.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, має набагато вище середнього матеріальний статок та стійкі багаторічні дружні зв`язки на території держав колишнього СНГ, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

На наявність ризиків, передбачених п.п. 2,3 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що підозрюваний, будучи генеральним директором ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат», має безпосередній доступ до документації та обладнання ПрАТ «Куп`янський молочноконсервний комбінат», тому може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також, може вплинути на свідків, деякі з яких є його підлеглими, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом здійснення погроз та залякувань з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях.

Зазначені ризики додатково обґрунтовуються й тим, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , також врахував, що згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, - тримання під вартою.

Дані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, що дає підстави вважати, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у ОСОБА_6 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

Оцінюючи вищевказані обставини апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На підставі наведеного апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду провадження дійшов висновку, що суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а захисником в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали в частині продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Що стосується доводів прокурора про необхідність скасування ухвали суду в частині відмови в задоволенні клопотання про роз`яснення судового рішення, слід зазначити наступне.

Як слідує з матеріалів провадження 09 травня 2023 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та про роз`яснення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року і винесено ухвалу, якою продовжено

обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 липня 2023 року та відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області про роз`яснення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 380 КПК України якщо судове рішення є незрозумілим суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

З системного аналізу вимог КПК України слідує, що питання про роз`яснення судового рішення є окремою стадією судового провадження, яка розглядається судом за правилами, передбаченими ст. 380 КПК України з урахуванням загальних засад судового розгляду, передбачених главою 28 КПК України.

Викладене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 367/3068/17, відповідно до якої статтею 380 КПК України визначено, що стадією, на якій може бути роз`яснено судове рішення, є судове провадження, а згідно з п. 24 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу таким провадженням є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, вирішення питання судом питання щодо обрання, застосування, зміни, продовження та скасування запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

З викладеного слідує, що розгляд питань про продовження запобіжного заходу та про роз`яснення судового рішення відбувається в порядках, передбачених різними главами КПК України, та за результатами їх розгляду приймаються різні процесуальні рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував вищевказані положення закону та за результатами розгляду питань про продовження запобіжного заходу та про роз`яснення судового рішення прийняв одне процесуальне рішення, чим на переконання апеляційного суду допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з встановленими обставинами апеляційний суд з урахуванням вимог ч. 6 ст. 9, п. 6 ч. 3 ст. 407, ст. 412, ст. 415 КПК України вважає за необхідне скасувати ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні клопотання про роз`яснення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні клопотання прокурора про роз`яснення ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002476 скасувати і призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3