Провадження № 11-кп/4808/116/23
Категорія ч.4 ст. 186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_12
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, непрацюючий, раніше неодноразово судимий, остання судимість 05.07.2021 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі, 20.05.2022 року звільнений по відбутті строку покарання,

визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбуття покарання зараховано з моменту затримання з 02 червня 2022 року.

Зараховано в час відбуття покарання, час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою з 02.06.2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 застосовано у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5663,2 грн. на відшкодування судових витрат.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 02.06.2022 року приблизно о 12:30 год., ОСОБА_10 , перебуваючи на польовій дорозі між вул. Макухи та вул. Височана, 34, у м. Івано-Франківську, побачив потерпілу ОСОБА_9 , яка йшла йому на зустріч та тримала на плечі рюкзак. В цей час у ОСОБА_11 виник умисел на відкрите заволодіння зазначеним рюкзаком.

Реалізуючи свій протиправній намір, ОСОБА_10 , в період дії на території України воєнного стану, який продовжено Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», дочекавшись коли потерпіла ОСОБА_9 , підійде до нього, раптово наніс їй удар кулаком в обличчя, від якого потерпіла втратила рівновагу та впала на землю, після чого наніс, ще два удари кулаком в ділянку обличчя потерпілої застосувавши до неї фізичне насильство з метою подолання волі до опору, спричинивши тим самим тілесні ушкодження, у вигляді забою з травматичним набряком м`яких тканин та синцем в ділянці правої половини обличчя, садна в ділянках слизової оболонки нижньої губи та правого колінного суглобу, синцем нижньої повіки правого ока, крововиливом в слизову оболонку верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Почавши чинити опір, ОСОБА_9 відштовхнула ОСОБА_11 від себе та втікла, залишивши на місці свій рюкзак із майном. Після цього, ОСОБА_10 умисно, повторно, з корисливих спонукань відкрито викрав у потерпілої ОСОБА_9 : рюкзак білого кольору вартістю 449 грн.; мобільний телефон марки «Samsung А70» вартістю 2576 грн.; гаманець марки «Шуфля» гірчичного кольору вартістю 681 грн.; навушники «Pixel Buds» вартістю 3584 грн., а всього на суму 7290 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.

З вироком суду не погодився обвинувачений ОСОБА_7 , який не оспорюючи обвинувачення визнане судом доведеним, вважає вирок суду незаконним внаслідок суворості призначеного покарання. Вважає, що до нього слід застосувати ст.69 КК України, оскільки в нього є мати пенсійного віку, яка перенесла два мікроінсульти, сам він хворіє на виразку та гепатит «С», має на утриманні малолітню дитину. Крім того, він визнав вину та щиро покаявся, а тому вважає що покарання із застосуванням ст.69 КК України може бути зменшено до 5 років позбавлення волі.

В судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, прокурор та потерпіла заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Вирок суду в частині фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч.4 ст.186 КК України, учасниками судового провадження не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо невідповідності призначеного йому покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст.69 КК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК, є тяжким злочином, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Як неодноразово зауважував у своїх рішеннях Верховний Суд, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Визнання вини та щире каяття ОСОБА_7 пом`якшують покарання, проте не є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та тому не дають підстав для застосування ст.69 КК України.

Також апеляційний суд підкреслює, що ухвалюючи вирок, суд прийняв до відома характеристику обвинуваченого, конкретні обставин кримінального провадження; характер вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів; не дивлячись на раніше перебування в місцях позбавлення волі, вчинив новий корисливий злочин із застосуванням насильства.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 29 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4