Справа № 703/3861/22

УХВАЛА

08 грудня 2022 року м. Сміла
ВСТАНОВИВ:
Згідно прохальної частини скарги заявник просить: прийняти до розгляду дану скаргу та постановити ухвалу, якою скасувати постанову дізнавача СД ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 від 14 листопада 2022 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_2 від 11 листопада 2022 року та зобов`язати дізнавача СД ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 винести постанову про розшук транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «FORD» модель «TRANSIT», тип - загальний легковий вантажопасажирський, рік випуску 1993, об`єм двигуна 2496 куб.см, колір - білий, тип пального - дизельне паливо, номер кузова (шасі) - НОМЕР_1 , д.н.з. - НОМЕР_2 .
Дослідивши скаргу та додані до такої матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
На стадії досудового розслідування кримінального провадження контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснює слідчий суддя відповідно до його повноважень у порядку, передбаченому КПК України, що встановлено п. 18 ст. 3 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
При цьому ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
За змістом ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Що стосується процесуальних рішень слідчого, дізнавача або прокурора, то на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування; повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом; відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
В той же час в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України підлягає оскарженню під час досудового розслідування процесуальне рішення прокурора, слідчого у формі постанови про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Із наведеної норми, що узгоджується із роз`ясненнями, що містяться у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК передбачене право на оскарження рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, а не будь-яких процесуальних дій, для проведення яких учасник кримінального провадження вносив клопотання слідчому.
Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.ст. 223-245 КПК України до слідчих (розшукових дій) процесуальний закон відносить: допит, пред`явлення особи для впізнання, пред`явлення речей для впізнання, пред`явлення трупа для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, освідування особи, отримання зразків для експертизи, залучення експерта.
Види негласних слідчих (розшукових) дій та порядок їх проведення регламентовані Главою 21 КПК України.
За змістом ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова.
11 листопада 2022 ОСОБА_2 звернулась до сектору дізнання ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області з письмовим клопотанням про винесення постанови про розшук належного їй на праві власності транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «FORD» модель «TRANSIT», тип - загальний легковий вантажопасажирський, рік випуску 1993, об`єм двигуна 2496 куб.см, колір - білий, тип пального - дизельне паливо, номер кузова (шасі) - НОМЕР_1 , д.н.з. - НОМЕР_2 .
Постановою дізнавача сектору дізнання відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 від 14 листопада 2022 року у задоволенні вищевказаного клопотання потерпілої ОСОБА_2 про розшук автомобіля - відмовлено.
Так, в порядку ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора, прийняте за результатами розгляду клопотання учасника кримінального провадження в порядку ст. 220 КПК України, про відмову в його задоволенні про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Зазначеною нормою закону не передбачено оскарження слідчому судді постанови слідчого/дізнавача про відмову в задоволенні клопотання про розшук транспортного засобу, розшук автомобіля і внесення відповідної інформації до спеціальної інформаційно-пошукової системи органу поліції КПК прямо не визначені як слідчі (розшукові) дії чи засоби забезпечення кримінального провадження.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України розшук майна є обов`язком слідчого для можливого накладення на нього арешту в кримінальному провадженні.
Згідно абзацу 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Відповідно постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 266/1617/19 викладено висновок про те, що хоча розшук автомобіля і внесення відповідної інформації до спеціальної інформаційно-пошукової системи органу поліції КПК прямо не визначені як слідчі (розшукові) дії чи засоби забезпечення кримінального провадження, однак підставами застосування цих заходів є насамперед відомості про те, що транспортний засіб може бути предметом, знаряддям чи засобом кримінального правопорушення. Зазначені відомості підлягають перевірці шляхом встановлення місця перебування й огляду автомобіля, дослідження його ідентифікаційних ознак, співставлення останніх із наявною у правоохоронних органів інформацію, з`ясування наявності чи відсутності слідів кримінального правопорушення або інших даних, що можуть свідчити про причетність транспортного засобу до кримінально караних діянь.
Разом з тим, матеріали скарги не містять відомостей про те, що транспортний засіб, про розшук якого потерпілою заявлено клопотання, визнано речовим доказом у межах даного кримінального провадження, може бути предметом, знаряддям чи засобом кримінального правопорушення.
Розшук майна є обов`язком слідчого, окрім того, КПК прямо не визначено розшук майна як слідчу (розшукову) дію чи таку, що є засобом забезпечення кримінального провадження, також розшук майна не відноситься до негласних слідчих (розшукових) дій. Вважаю, що вирішення питання про розшук автомобіля й зобов`язання уповноважених службових осіб поліції вносити відповідну інформацію до спеціальної інформаційно-пошукової системи, слідчим суддею, який не наділеним повноваженнями щодо такого контролю, становитиме втручання у діяльність правоохоронних органів у не передбачений законом спосіб. Відповідне втручання може створити суттєві перепони в одержанні доказів, розкритті злочину і таким чином завдати істотної шкоди інтересам кримінального провадження.
Відтак, заявником подано скаргу, яка не підлягає розгляду в порядку ст. 303 КПК України.
Таким чином, слідчі судді не наділені повноваженнями розглядати по суті скарги зумовлені бездіяльністю або рішення слідчого, дізнавача чи прокурора, оскарження яких вимогами ст. 303 КПК України не передбачено.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягають оскарженню.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Здійснення у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, судового контролю за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженню належить до повноважень слідчого судді.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
У справі «Preda and Dardari v. Italy (1999) Суд вказав, що метою цієї норми є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь - яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.
Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах « Осман проти Сполученого королівства » від 28 жовтня 1998 року та « Круз проти Польщі » від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.
Слідчий суддя вважає, що вимоги скарги не є предметом розгляду відповідно до ст. 303 КПК та не належать до предмета оскарження відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК.
Відповідно до п. 1.3 Узагальнення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» - слідчі судді не повинні розглядати по суті скарги, зумовлені бездіяльністю, оскарження якої ст. 303 КПК не передбачено. Враховуючи вимоги ст. 304 КПК, в разі надходження на розгляд таких скарг слідчим суддям необхідно відмовляти у відкритті провадження, а не в їх задоволенні, оцінюючи їх обґрунтованість.
Слідчий суддя приходить до висновку, що подано скаргу про скасування процесуального рішення дізнавача у формі постанови, що не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, оскільки постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання про оголошення розшуку майна (транспортного засобу) не належить до виключного переліку рішень, що підлягають оскарженню у порядку ст. 303 КПК України.
Законодавцем передбачено право на оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314316 цього Кодексу (ч. 2 ст. 303 КПК України).
Враховуючи викладене, оскільки заявником заявлені вимоги, що не входять до переліку, визначеного в ст. 303 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за даною скаргою.
Керуючись ст.ст.303, 304 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1