Справа № 302/767/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

16.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/28/22, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні одну дитину, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 3 (три) місяці.

Вироком ухвалено речовий доказ: DVD диск, наявний у матеріалах кримінального провадження, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

07 липня 2021 року о 22 год 15 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння по вул. Лермонтова, навпроти будинку № 6 у смт Міжгір`ї, Хустського району Закарпатської області, під час розгляду працівниками поліції матеріалів по лінії «102» за повідомленням громадянки ОСОБА_7 стосовно неправомірних дій ОСОБА_6 , поводив себе неадекватно, образливо чіплявся до працівників поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які прибули на місце події на службовому автомобілі марки «RENAULT», моделі «DUSTER», д.н.з. НОМЕР_1 , та перебували у форменому одязі, після зробленого йому зауваження, на законні вимоги працівників поліції не реагував, продовжував висловлюватись нецензурними словами на адресу працівників поліції, та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, спричинив один удар ліктем лівої руки у ділянку обличчя поліцейському сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, сержанту поліції ОСОБА_8 , який виконував свої службові обов`язки. Нанісши удар поліцейському ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_6 одразу ж втік у невідомому напрямку. У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах обличчя у ділянці правого ока та травматичний злом різцевого краю 42, 43 зубів. Вказані тілесні ушкодження, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 82/м від 08.07.2021, виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, яким міг бути ліктьовий суглоб сторонньої особи, які потягли за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і за цією ознакою кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Цими умисними діями ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним, - просить його скасувати. Стверджує, що місцевий суд формально вказав у судовому рішенні на наявність пом`якшуючих обставин, однак, при призначенні покарання їх не врахував. Крім того, вважає, що суд не взяв до уваги характеризуючі дані про його особу : має на утриманні неповнолітню дитину, яку виховує сам, позаяк його дружина перебуває за кордоном. Проігнорував суд першої інстанції і відсутність до нього претензій з боку потерпілого ОСОБА_8 . Між тим, апелянт звертає увагу на те, що у сторони обвинувачення та у сторони захисту була спільна позиція щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме призначення покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України. Однак, суд першої інстанції це не врахував. На підставі вищевикладеного, просить вирок суду скасувати, призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не пов`язане з реальним обмеженням волі.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , неявка яких, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, захисника та потерпілої береться те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги обвинуваченому та потерпілому направлено відповідно до вимог закону; обвинувачений також повідомлений за допомогою смс-повідомлення; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого та потерпілого не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обовязків, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 2 ст. 345 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та кримінальних правопорушень проти журналістів; дані про особу обвинуваченого відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра чи фтизіатра не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та відсутність претензій з боку потерпілого; обставини, що обтяжують покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і 3 місяці, яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 345 КК України є наближеним до мінімального.

Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-караного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, у тому числі й аналогічних як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, апеляційний суд вважає, що таке покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає справедливим призначене йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й для застосування до нього положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, а також про те, що місцевий суд тільки формально вказав у судовому рішенні на наявність пом`якшуючих обставин, однак, при призначенні покарання їх не врахував, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину, а також те, що виховує її сам, позаяк його дружина перебуває за кордоном, а претензії з боку потерпілого відсутні, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання та, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 3 місяці, а також не слугують підставами для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Із цих підстав, як безпідставні і такі, що не заслуговують на увагу, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що у сторони обвинувачення та у сторони захисту була спільна позиція щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме у виді обмеження волі строком на 2 роки із застосуванням ст. 75 КК України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги і те, що сторона захисту, будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду кримінального провадження, без поважних причин не з`явилася у судове засідання та, відповідно, не надала жодних доказів у підтвердження вимог апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції.

Вищенаведені обставини, у тому числі і характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення, на переконання колегії суддів, не призводять до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування ним покарання у виді обмеження волі.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана обвинуваченим ОСОБА_6 апеляційна скарга як безпідставна, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2021 року, щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 345 КК України ОСОБА_6 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: