ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/729/23 Справа № 932/5416/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000633 стосовно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 303, частиною 2 статті 28 - частиною 2 статті 302 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП у Дніпропетровській області та застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання, без дозволу слідчого, прокурора або суду у період часу з 19 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступного дня, строком до 04 травня 2023 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, передбачених частиною 2 статті 303, частиною 2 статті 28 - частиною 2 статті 302 Кримінального кодексу України (далі - КК), що підтверджується долученими до клопотання слідчого процесуальними документами у їх сукупності.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що інкриміноване підозрюваній ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачає застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років, тобто тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосований до підозрюваної.

Доведеними, наданими суду поясненнями прокурора та матеріалами справи в їх сукупності, є наявність ризику у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_7 , у випадку доведеності її вини у вчиненні злочину, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, що є тривалим, що може спонукати її до зміни місця мешкання та вчинення дій із можливого переховування від слідства та суду. Однак, слідчий суддя приймає до уваги стан здоров`я підозрюваної та наявність у неї соціальних зв`язків.

З огляду на те, що підозрювана ОСОБА_7 раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, та не давала підстав вважати, що вона має наміри у майбутньому вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вона наразі підозрюється, вважаю, що ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), свого підтвердження під час розгляду клопотання не знайшов.

Також у судовому засіданні прокурором не було обґрунтовано існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів доходів громадян та покласти відповідні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК у разі її внесення.

В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор, не оспорюючи висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри, посилається на порушення слідчим суддею вимог ст. 194 КПК, а саме не врахування належним чином наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, з огляду на тяжкість покарання, яке передбачене інкримінованими злочинами, підозрювана не має легального джерела доходу, офіційно не працевлаштована, не має міцних соціальних зв`язків, тривалий час займається протиправної діяльністю, що є джерелом її доходу. Вважає, що перебуваючи не під вартою, остання може встановити дані про свідків та експертів і з метою ухилення від відповідальності може намагатись на них впливати.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрювана та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Як слідує з оскарженої ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 302 КК.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри, підтверджуються матеріалами справи, а ухвала слідчого судді в цій частині не оскаржується прокурором в апеляційній скарзі, а також сторона захисту не подавала апеляційну скаргу з підстав необґрунтованості вказаних висновків слідчого судді.

Слідчий суддя також дійшов висновку про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування та можливого впливу на свідків, оскільки свідки ще не допитані в суді.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, про який просить сторона обвинувачення, слідчий суддя врахував, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу і вважав, що прокурором не доведено в судовому засіданні, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти доведеним ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваної.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги прокурора, вважає обґрунтованими вищезазначені висновки слідчого судді, а рішення слідчого судді про відмову в застосуванні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним, обґрунтованим та достатньо мотивованим.

Так, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 132 КПК).

Відповідно до ст. 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до клопотання слідчого метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризикам, передбачених у пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Як слідує з апеляційної скарги прокурора, він наводить доводи про існування і ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, при цьому посилається на тяжкість інкримінованих злочинів та дані про особу підозрюваної.

Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами слідчого судді про відсутність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ризик впливу на свідків, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що прокурор в апеляційній скарзі просить застосувати до підозрюваної тримання під вартою з визначенням застави і покладенням відповідних обов`язків за ч. 5 ст. 194 КПК, водночас не просить покласти на ОСОБА_7 обов`язку утримання спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, який покладений на неї слідчим суддею при виконанні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Враховуючи викладене, доводи скарги прокурора про існування вказаного ризику не є достатньо обґрунтованими.

Посилаючись на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, прокурор просить застосувати стосовно останньої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проте з такими доводами прокурора суд апеляційної інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Дійсно за національним законодавством та практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) тяжкість кримінального правопорушення та суворість ймовірного покарання є релевантними обставинами при оцінці ризиків та є матеріально-правовою підставою для вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (п. 2 ст. 178, ч. 2 ст. 183 КПК).

Водночас тільки тяжкість злочину, не може бути достатньою підставою для застосування виключного запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 177 КПК України найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як слідує з матеріалів доданих до клопотання слідчого, ОСОБА_7 раніше не судима, має реєстрації та місце проживання, винуватість визнавала, відповідно до медичних документів, наданих стороною захисту має захворювання, яке потребує оперативного лікування.

При цьому ЄСПЛ в своїй практиці акцентує увагу, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia) від 24.07.2003 р., заяви №№ 46133/99, 48183/99). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна мінімізувати за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, й у таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (див. рішення у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrencev v. Serbia) від 23.09.2008 р., заява № 2361/05).

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, апеляційний суд враховує всі зазначені вище обставини, в тому числі і тяжкість кримінальних правопорушень та суворість покарання у разі визнання підозрюваної винуватою, проте сторона обвинувачення не довела, що для запобігання встановленим ризикам та для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної буде не достатнім застосувати до неї запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який за своїм змістом становить обмеження свободи підозрюваної, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 181, 183, 193, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2023 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної за ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 302 КК залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4