Справа №295/2552/23
УХВАЛА

щодо розгляду скарги

27.03.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого та прокурора (уповноважену особу) другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, негайно виконати вимоги статті 214 КПК України та внести відомості до ЄРДР за її письмовою заявою від 25.02.2023 про вчинення кримінального злочину уповноваженою/посадовою особою держави Україна, а саме: заступником начальника відділу розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи (старший слідчий) СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , який надав завідомо неправдиве показання свідка з корисливих мотивів у постанові від 31.08.2022р. старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, про закриття кримінального провадження №0000040 від 10.03.2022р., що мають ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, а також просить зобов`язати надати їй витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги зазначила, що 25.02.2023 р. на електронну адресу ТУ ДБР у м. Хмельницькому (з дислокацією у м. Житомирі) у порядку ч. 1 ст. 214 КПК України нею було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, в якій було вказано про дії, вчинені заступником начальника відділу розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи (старший слідчий) СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , який надав завідомо неправдиве показання свідка з корисливих мотивів у постанові від 31.08.2022р., що мають ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Заявник вважає, що в заяві були детально викладені всі обставини вчинення кримінального правопорушення, проте вона не отримала жодного повідомлення від слідчого та прокурора ТУ ДБР щодо розгляду її письмової заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.02.2023р., відповідно слідчий не виконав вимоги ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР впродовж 24 годин.

В судове засідання 09.03.2023 р. заявник не з`явилася, про час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила.

В судове засідання 27.03.2023 року заявниця засобами електронного зв`язку направила клопотання про розгляд скарги без її участі, вимоги підтримала, скаргу просила задоволити в повному обсязі.

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_5 в судове засідання, яке було призначене на 09.03.2023 року, направив заперечення на скаргу, просив залишити її без задоволення. В обґрунтування вказав, що Другим слідчим відділом здійснювався розгляд повторного звернення ОСОБА_3 від 25.02.2023р., за результатами якого заявнику надана відповідь №6680/14-01-02/23 від 08.03.2023 р. Згідно заперечень ОСОБА_3 вже зверталась з аналогічним зверненням від 09.02.2023 р. до ТУ ДБР, на яке їй була надана відповідь, яку заявник оскаржувала в судах, скарга залишена судами без задоволення. Слідчий вказав, що у своїх зверненнях ОСОБА_3 посилається на надання завідомо неправдивих показань свідком ОСОБА_6 , про що зазначено у постанові від 31.08.2022 про закриття кримінального провадження №0000040 від 10.03.2022 року, при цьому безпосередньо із показаннями свідка ОСОБА_7 наявними у кримінальному провадженні №0000040 заявник не ознайомлювалась, а посилається лише на показання, які викладені у постанові про закриття кримінального провадження. Зокрема, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000040 свідок ОСОБА_8 не надавав будь-яких показань щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000167 від 06.07.2018р. Водночас будь-яких об`єктивних даних про те, що свідком ОСОБА_6 надані завідомо неправдиві показання заявником у зверненні не викладено, тому скарга ОСОБА_3 щодо внесення до ЄРДР відомостей за її заявою від 25.02.2023р. задоволенню не підлягає. Розгляд скарги просив проводити без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь в розгляді скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді зі скаргою, в якій зазначає, що слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, не дотримано вимоги ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР про зазначені у заяві від 25.02.2023 правопорушення, таку бездіяльність скаржник вважає неправомірною, а тому просить зобов`язати слідчого негайно внести відомості про злочин, викладені в її заяві від 25.02.2023 до ЄРДР та надати їй відповідний витяг з ЄРДР.

До скарги заявник долучила копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25.02.2023 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_3 вказала, що заступник начальника відділу розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи (старший слідчий) СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_10 стверджує, що неповнолітньою дитиною ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було вчинено умисне вбивство ОСОБА_12 відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000167 від 06.07.2018, таким чином, на її думку, слідчий ОСОБА_10 порушує положення ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, якими передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачиться на її користь.

За таких обставин заявник вважає, що твердження прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_13 в повідомленні про підозру та заступника начальника відділу розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи (старший слідчий) СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_10 у обвинувальному акті в кримінальному провадженні №0000167 від 06.07.2018 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_14 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4.7 ч. 2 ст. 115 КК України, як встановлений факт, є порушенням принципу презумпції невинуватості.

Зі змісту заперечень проти скарги, які направлені старшим слідчим ОСОБА_15 , слідчим суддею встановлено, що за результатами розгляду поданої ОСОБА_16 заяви їй була надана відповідь №6680/14-01-02/23 від 08.03.2023 року, згідно якої відомості до ЄРДР не були внесені, роз`яснено, що заявник повторно звернулась з аналогічною за змістом заявою, як вже була предметом розгляду.

Положення ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, дізнавача, прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки по заяві або повідомленню, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із системного аналізу зазначених норм можна дійти висновку, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про обставини не щодо усіх (будь-яких) заяв чи повідомлень, а тільки тих, які можуть свідчити про вчинення саме кримінального правопорушення (злочину), тобто повинні мати достатні дані про наявність в події ознак складу злочину у розумінні ст. 11 КК України.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки), порядок якої визначений ст. 214 КПК України.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 р., за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Вказана інформація необхідна для визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_17 від 17.06.2020 р, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що "встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту". Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження №51-8007км18) наголосив: "...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...".

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення. Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

Звертаючись з заявою про вчинення злочину, ОСОБА_3 посилалась на вчинення слідчим СУ ГУНП ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Частиною 2 статті 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 від 25.02.2023 р., з якою вона звернулася до органу досудового розслідування, положення вимог законодавства, якими врегульовано порядок внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяв та повідомлень про злочини, слідчий суддя дійшов висновку, що звернення ОСОБА_3 за своїм змістом не є заявою про вчинення злочину, оскільки не містить вказівок про конкретні об`єктивні дані та докази, що підтверджують про реальність конкретної події злочину, з її змісту взагалі не вбачається ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення слідчим, а висновки слідчого, викладені в процесуальних документах, складення яких входить до його повноважень, на які посилається заявниця, не охоплюються складом злочину, передбаченого ст. 384 КК України.

Вимога заявника в скарзі про зобов`язання прокурора внести відомості до ЄРДР є безпідставною, оскільки слідчим суддею не встановлено, що заявник зверталася з заявою про вчинення злочину до органів прокуратури.

Таким чином, слідчий суддя вважає скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Водночас, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира на розгляді вже перебувала аналогічна за змістом скарга, предметом оскарження в якій була бездіяльність слідчого ТУ ДБР щодо невнесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 09.02.2023 року, яка є аналогічною за змістом заяві від 25.02.2023 року і стосовується тих самих обставин.

Згідно ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2023 року, справа № 295/1983/23, в задоволенні скарги ОСОБА_3 було відмовлено. Відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 02.03.2023 року ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2023 року про відмову в задоволенні скарги залишена без змін.

Отже, дії заявниці містять ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки незважаючи на те, що в задоволенні вимог ОСОБА_3 слідчим суддею було відмовлено, вона фактично одразу звернулась із заявою аналогічного змісту, яка вже була предметом розгляду і їй надана оцінка, як слідчим, так і слідчими суддями, намагаючись в неправомірний спосіб ініціювати кримінальне переслідування проти слідчого, що є неприпустимим.

Керуючись ст.ст. 2,11, 111 КК України, ст.ст. 214, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1