Справа № 519/409/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2023 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южне кримінальне провадження № 0000066 від 05.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ільпінь, Здолбунівського району, Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, раніше не судимого, з повною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді механіка-водія 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

встановив:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді механіка-водія 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 58, 59, 127- 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 11.03.2022 о 08 годині 00 хвилин без поважних причин не з`явився вчасно на службу до місця несення служби на спостережному пості « ІНФОРМАЦІЯ_2 », поблизу АДРЕСА_2 (більш точне розташування не вказується у зв`язку із введенням на території України воєнного стану), в умовах воєнного стану, та ухилявся від проходження військової служби до 10 год 00 хвилин 26.02.2023, проводивши час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю за обставин вказаних у обвинувальному акту та пояснив, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу, 11.03.2022 не з`явився до місця несення служби на спостережний пост біля АДРЕСА_2 , оскільки перед цим посварився із товаришем по службі та вирішив проводити час на власний розсуд. З часом зрозумів, що вчинив неправомірно та 26.02.2023 з`явився до ДБР і повідомив про вчинене кримінальне правопорушення. Стверджував, що має бажає служити у Збройних Силах України після розгляду справи судом, щиро кається у вчиненому.

Показання ОСОБА_4 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вищевикладених обставин, прокурор також не оспорює фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням та визнання вини.

Обставин, які передбачені ст. 67 КК України та обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Судом також враховується, що обвинувачений не одружений, офіційно не працює, раніше не судимий, по місцю служби характеризується загалом негативно, на профілактичному обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

ОСОБА_4 вчинив продовжуваний злочин, який розпочав 11.03.2022, тобто, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» № 2839-IX від 13 грудня 2022 року, який набрав чинності 27 січня 2023 року. Цим Законом, посилено кримінальну відповідальність, заборонено судам приймати рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні особи за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинених в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Водночас, згідно ч.2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Враховуючи наведене, суд керується законом, який пом`якшує відповідальність, а тому застосовує ст. 75 КК України в попередній редакції, оскільки злочин розпочато до набрання Законом № 2839-IX від 13 грудня 2022 року законної сили.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що обвинувачений є особою молодого віку, він висловлює щирі наміри захищати Україну в період дії воєнного стану, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, витрати на залучення експерта відсутні.

Відомості про речові докази, майно, на яке накладено арешт, інші процесуальні витрати відсутні, тому дані питання судом не вирішувалися.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 10.04.2023.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Южний міський суд Одеської області, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1