Справа №591/4670/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1263/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 жовтня 2022 року, якою до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В рамках даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 та обвинувачені просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання сторони захисту було відмовлено, клопотання прокурора було задоволено.

Застосовано до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05 грудня 2022 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказував на те, що прокурором не надані докази на підтвердження наявної обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 і ОСОБА_7 та наявність вказаних прокурорм ризиків.

Крім того, апелянт вказував на те, що обвинувальний акт не відповідає положенням ст.ст.3, 9, 91, 177, 183, 291 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не узгоджується з практикою ЄСПЛ.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що судом не було враховано, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам, ст.291 КІІК України, оскільки він не містить викладення обставин, часу і механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , окремого розмежування дій одного та другого обвинуваченого. Посилання на те, що обвинувачені діяли у групі жодним чином не підтверджено, натомість взагалі не враховано те, що ОСОБА_11 був частково відсутнім під час побиття ОСОБА_10 оскільки він разом із ОСОБА_12 ходив до продуктового магазину. Обвинувачені вважають, що їх причетність до інкримінованого ним правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях та без здобуття належних доказів вчинення таких дій.

Крім того, апелянт вказує на те, що при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 судом не було враховано, що останній страждає на відкриту форму туберкульозу та у нього на утриманні є малолітня дитина.

Захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 жовтня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , думку обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги їх захисника, думку прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність обрання обвинуваченим запобіжного заходу, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На спростування доводів апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження існування вказаних ризиків, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, за які, у разі визнання винуватості, останнім загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми та десяти років, що свідчить про наявність передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливого переховування ОСОБА_9 , ОСОБА_7 від суду, з метою уникнути відповідальності.

Ризик того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на потерпілу у цьому ж провадженні також існує з огляду на те, що свою вину обвинувачені не визнають та обізнані щодо її місця проживання.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_9 , ОСОБА_7 можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у якому обвинувачуються, колегія суддів зазначає, що він існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ніде не працюють, не мають офіційних постійних джерел доходів, є раніше судимими особами за вчинення, в тому числі, і подібних злочинів, а ОСОБА_9 , в тому числі і корисливого злочину, із застосування насильства, що спричинило смерть людині, мають не зняті та не погашені судимості, на шлях виправлення не стали.

Ризик того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_7 можуть незаконно впливати на учасників у цьому ж провадженні також існує з огляду на те, що свою вину обвинувачені не визнають, обізнані щодо їх місця проживання.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування інших запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Що стосується доводів сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 як на підставу застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, то вони є необґрунтованими, так як до апеляційної скарги стороною захисту не було представлено жодних медичних документів, які б підтверджували неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою у зв`язку із його станом здоров`я.

На спростування доводів апелянта про необґрунтованість підозри та невідповідність вимогам КПК обвинувального акту відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , то колегія суддів зазначає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки, питання щодо обґрунтованості підозри підлягає розгляду безпосередньо в суді першої інстанції при розгляді провадження по суті.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. 177,182,404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 07 жовтня 2022 року, якою до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05 грудня 2022 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4