Справа №: 343/21/17
Провадження №: 1-кп/0343/59/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2022 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду ІваноФранківської області кримінальне провадження №0000379 від 15.07.2014 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Поліське Березнівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого начальником очисних водопровідних споруд Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, депутатом не являється, в минулому несудимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ч.2 ст.191 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокура - ОСОБА_5 ,
представника потерпілого - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника- ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в зміненому обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, такого змісту.

Наказом начальника Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства №099 від 14.05.2008 переведено ОСОБА_4 з посади диспетчера диспетчерської служби на посаду начальника очисних водопровідних споруд.

Відповідно до посадових обов`язків начальника очисних водопровідних споруд Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства ОСОБА_4 виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто був службовою особою і відповідно до ст. 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", чинного на момент вчинення злочину, був суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді начальника очисних водопровідних споруд Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, зловживаючи своїм службовим становищем з метою розтрати чужого майна, завідомо знаючи про те, що машиністи насосних установок очисних водопровідних споруд ОСОБА_8 в періоди із 15.10.2012 до 31.10.2012, з 23.11.2012 до 26.12.2012, з 27.01.2013 до 22.04.2013, з 16.05.2013 до 10.11.2013, з 27.11.2013 до 27.12.2013, з 24.01.2014 до 16.04.2014 та ОСОБА_9 в періоди із 21.08.2011 до 31.12.2011, з 20.02.2012 до 09.04.2012, з 27.04.2012 до 25.07.2012, з 11.08.2012 до 04.10.2012, з 18.10.2012 до 19.12.2012, з 27.01.2013 до 24.04.2013, з 12.05.2013 до 10.08.2013, з 11.09.2013 до 06.12.2013, з 23.01.2014 до 11.04.2014 не перебували на робочому місці, а знаходилися за межами території України, діючи в інтересах останніх, вніс завідомо неправдиві відомості до табелів обліку робочого часу за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2011 року, за лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2013 року, за січень, лютий, березень, квітень 2014 року про перебування їх на роботі у вищевказаний період, після чого підписав вказані табелі особисто, надавши їм статусу офіційного документу, та передав у бухгалтерію Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства.

На підставі складених та виданих завідомо неправдивих офіційних документів (табелів обліку робочого часу) ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незаконно нараховано та виплачено заробітну плату на суму 66230,16 грн, в тому числі ОСОБА_8 27244,73 грн та ОСОБА_9 38985,43 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав та пояснив, що не вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення. Вказує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в інтересах яких, як стверджує слідство, він вчинив розтрату чужого майна, у дні, визначені слідством, не знаходились за кордоном, а працювали на підприємстві, відмічені в табелі обліку робочого часу, тому їм на законних підставах нарахована та виплачена заробітна плата. Орган досудового розслідування на підставі неналежних та недопустимих доказів, помилково визначив дати ніби-то перетину кордону та знаходження на роботі у росії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . При цьому, останні на досудовому слідстві заперечували факт знаходження у вказані дати за межами свого робочого місця, що підтверджується і залишеними без задоволення позовами Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у цивільних справах, рішення по яких додавались до матеріалів справи. Крім того, за час судового розгляду провадження, жоден з допитаних свідків сторони обвинувачення не підтвердив факту відсутності на роботі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вказані в обвинувальному акті дні. Натомість, свідок ОСОБА_8 вказав, що був завжди присутній на роботі, а за межі країни виїздив тільки під час відпустки. В той же час і представник потерпілої особи і всі свідки підтвердили, що в технологічному процесі для запуску насосної установки, на якій працювали ОСОБА_9 та ОСОБА_8 машиністами, є необхідність, щоб на зміні працювали двоє спеціалістів, електрик та машиніст, так як одній особі фізично неможливо запустити насосну установку. При цьому, свідки також підтвердили, що жодних збоїв в постачанні води на Долинський район за 2012-2014 роки не було. Вважає неналежним і недопустимим доказом інформацію від 21.07.2014 №6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскільки вказана інформація потрапила до матеріалів кримінального провадження у невідомий спосіб. Жодних запитів, доручень чи ухвал слідчого судді про витребування такої інформації з будь-яких джерел, в тому числі з системи «Аркан», в матеріалах провадження немає. При цьому, вказаний документ не відповідає вимогам, що ставляться до офіційного документу, які наведені у Постанові Верховного Суду України від 09.07.2015 у справі за заявою про перегляд ухвали ВСС України від 22 січня 2015 року. Зокрема, вказана інформація надана не адміністратором системи «Аркан», яким є начальник зв`язку Державної прикордонної служби України і не Міністерством внутрішніх справ України, а шляхом втручання в систему, а можливо і його підробки, оскільки ні за час досудового слідства, ні судового розгляду, перевірити це стороні захисту не видалося можливим. Також вказана інформація отримана без відома розпорядника системи «Аркан», яким є Адміністрація Державної прикордонної служби України. Крім того, факт належності даних про перетин кордону фізичними особами в системі «Аркан» належить до конфіденційної інформації, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України, наданої на адвокатський запит №717 від 19.10.2015 захиснику ОСОБА_7 . А відтак, такий документ є недопустимим доказом. Також вважає неналежним та недопустимим доказом долучену прокурором ухвалу слідчого судді від 07.08.2014 про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за період від 01.01.2011 по 05.04.2014, оскільки слідчі судді не наділені повноваженнями на призначення позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності. Крім того, вважає, що кваліфікація його дій за ч.2 ст.191 КК України є невірною, оскільки по даних слідства за кожен вказаний в обвинувальному акті період ним складався пакет документів і зарплати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виплачувалися помісячно, сума розтрати визначена неправильно, жодних доказів того, що його дії охоплювалися, по вказаних в обвинуваченні датах, єдиним умислом, прокурором не надано.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні наполягав на тому, що обвинуваченням не здобуто і не надано суду будь-яких доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні поставлених йому у провину доказів. Вважає пред`явлене обвинувачення безпідставним і таким, що ґрунтується виключно на доказах, які отримані не у спосіб, передбачений КПК, а відтак є недопустимими. Враховуючи це, захист просив ухвалити виправдувальний вирок ОСОБА_4 .

Представник потерпілого ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що у вересні 2012 року йому стало відомо про незаконний перетин та виплату заробітної плати працівникам ВУВКГ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . З даного приводу проводилась перевірка організаційно господарської діяльності, де було встановлено порушення нарахування та виплати заробітної плати. Долинське ВУВКГ звернулося з позовами до суду про стягнення безпідставно виплаченої заробітної плати, однак в задоволенні даних позовів було відмовлено. В даний час цивільні позови заявлені в кримінальному провадженні. Вказав, що в разі відсутності цих працівників технологічний процес порушений не був би. Цивільний позов підтримує. Заробітна плата цим працівникам перераховувалась на картковий рахунок. Протягом 2011-2014 років повідомлень про те, що ці працівники відсутні на роботі не було.
В судовому засіданні досліджені докази, надані стороною обвинувачення, якими вона обґрунтовує винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України за обставин, вказаних в обвинувальному акті, а саме:
- витяг з ЄРДР №0000379 від 15.07.2014 (т.1 а.п.107);

- ухвала слідчого судді Долинського районного суду про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ від 07.08.2014, згідно з якої призначено проведення позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, , зареєстрованого в АДРЕСА_2 за період з 01.01.2011 року по 21.07.2014 року. В ході проведення ревізії необхідно надати відповіді на наступні запитання: Чи підтверджується документальними даними бухгалтерського обліку Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства розтрата службовими особами підприємства бюджетних коштів на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .? Чи були на протязі з 01.01.2011 по 05.08.2014 інші факти розтрати, чи привласнення бюджетних коштів Долинським виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства ? Чи правильно вівся бухгалтерський облік в Долинському виробничому управлінні водопровідно-каналізаційного господарства в період з 01.01.2011 по 05.08.2014, якщо ні то чому і вимоги яких нормативних актів порушено та з чиєї вини? Проведення перевірки доручено працівникам Державно-фінансової інспекції в Івано-Франківській області з 08 серпня 2014 по 29 серпня 2014 (т.1 а.п.108-109);

- акт №830-21/32 від 29.08.2014 позапланової виїзної перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ питань фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за період з 01.01.2011 по 21.07.2014, відповідно до якого ревізією встановлено про те, що машиністу насосних станцій Долинського ВУВКГ ОСОБА_9 за час його перебування в закордонних поїздках йому незаконно нараховано за 2011 - І півріччя 2014 років заробітної плати 38897,30 грн, а машиністу насосних станцій Долинського ВУВКГ ОСОБА_8 незаконно нараховано за 2012 - І півріччя 2014 років заробітної плати 27246,46 грн (т.1 а.п.114-121);
-розрахункові листи нарахувань з серпня 2011 по травень 2014 ОСОБА_9 (т.1 а.п.177-185);
-розрахункові листи нарахувань з серпня 2011 по травень 2014 ОСОБА_8 (т.1 а.п.189-194);
-інформація від 21.07.2014 №6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 01.01.2011 по 20.07.2014, надана інспектором СІАЗ Долинського РВ УМВС ст.лейтенантом міліції ОСОБА_10 (т.1 а.п.219-225);
-посадова інструкція начальника очисних споруд водопроводу Долинського ВУВКГ, затверджена 25.03.2008, з якою ОСОБА_4 ознайомлений 14.05.2008 (т.1 а.п.228-231);
-графіки виходу працівників на роботу по дільниці №1 ОВС Долинського ВУВКГ за січень-грудень 2011 року (т.1 а.п.233-244); графіки виходу працівників на роботу по дільниці №1 ОВС Долинського ВУВКГ за січень-грудень 2012 року (т.1 а.п.245-250-т.2 а.п.2-6); графіки виходу працівників на роботу по дільниці №1 ОВС Долинського ВУВКГ за січень-грудень 2013 року (т.3 а.п.8-19), графіки виходу працівників на роботу по дільниці №1 ОВС Долинського ВУВКГ за січень-червень 2014 року (т.3 а.п.20-25);
- наказ (розпорядження) від 14.05.2008 №099, відповідно до якого ОСОБА_4 переведено з 14.05.2008 начальником очисних водопровідних споруд Долинського ВУВКГ (т.2 а.п.26);
- наказ від 15.12.2004 №329/0 про переведення ОСОБА_8 з 15.12.2004 на посаду машиніста насосних установок (т.2 а.п.27);
- наказ від 04.01.2011 №004 про надання ОСОБА_8 відпустки по догляду за дитиною з 04.01.2011 по 30.07.2011 (т.2 а.п.28);
- наказ від 01.07.2011 №140 про надання ОСОБА_8 відпустки по догляду за дитиною з 01.07.2011 по 01.01.2012 (т.2 а.п.29);
- наказ від 30.12.2011 №288 про надання ОСОБА_8 відпустки по догляду за дитиною з 02.01.2012 по 30.06.2012 (т.2 а.п.30);
- наказ від 29.06.2012 №102 про надання ОСОБА_8 відпустки по догляду за дитиною з 01.07.2012 по 14.10.2012 (т.2 а.п.31);
- наказ від 30.05.2014 №091 про надання ОСОБА_8 відпустки з 03.06.2014 по 27.06.2014 (т.2 а.п.32);
- посадова інструкція машиніста насосних станцій очисних споруд водопроводу, затверджена 25.10.2013, з якою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ознайомлені ( т.2 а.п. 33-36);
- наказ від 12.07.2004 №158/0 про переведення ОСОБА_9 з 15.07.2004 на посаду машиніста насосних установок (т.2 а.п.37);
- наказ від 14.05.2014 №076 про надання ОСОБА_9 відпустки по догляду за дитиною з 14.05.2014 по 14.11.2014 (т.2 а.п.38);
- наказ від 04.05.2011 №088 про надання ОСОБА_9 відпустки з 06.05.2011 по 30.05.2011 (т.2 а.п.39);
- наказ від 23.01.2012 №014 про надання ОСОБА_9 відпустки з 26.01.2012 по 18.02.2012 (т.2 а.п.40);
- наказ від 08.02.2013 №117 про надання ОСОБА_9 відпустки з 08.02.2013 по 03.03.2013 (т.2 а.п.41);
- наказ від 22.01.2014 №117 про надання ОСОБА_9 відпустки з 22.01.2014 по 14.02.2014 (т.2 а.п.42);
- табелі виходу на роботу за січень-грудень 2011 року, за січень-грудень 2012 року, за січень-грудень 2013 року, за січень-червень 2014 року працівників Долинського ВУВКГ (т.2 а.п.43-84);
-постанова про визнання речовими доказами та долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 10.02.2015, згідно з якою табелі виходу на роботу машиністів наносних установок водопровідних споруд Долинського ВУВКГ ОСОБА_8 за період 2012-2014 та ОСОБА_9 за період 2011-2014, вилучені 20.01.2015 з Долинського ВУВКГ; особову картку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , особову картку № НОМЕР_2 на ОСОБА_8 , заяву ОСОБА_9 від 14.05.2014 про надання йому відпустки та заяву ОСОБА_8 від 19.09.2014 про звільнення його з роботи, вилучені 04.02.2015 з Долинського ВУВКГ, визнано речовими доказами (т.2 а.п.89);
- наказ від 12.09.2014 №0216 про надання ОСОБА_4 відпустки з 01.01.2014 по 31.12.2014 (т.2 а.п.91);
-постанова про визнання речовими доказами та долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 12.03.2015, згідно з якою особову картку на ім`я ОСОБА_4 від 20.03.2003 та заяву ОСОБА_4 від 12.09.2014 про надання йому відпустки, вилучені 12.03.2015 Долинського ВУВКГ, визнано речовими доказами (т.2 а.п.96);
- висновок експерта від 01.06.2015 №102, згідно з яким підпис в табелях обліку робочого часу за січень-вересень 2011 року, за березень-грудень 2012 року, за січень-грудень 2013 року, за січень-червень 2014 року навпроти прізвища ОСОБА_4 виконаний ОСОБА_4 (т.2 а.п.98-119);
- копія доручення в порядку ст.40 КПК України від 15.07.2014 заступника начальника СВ Долинського РВ УМВС ОСОБА_11 про отримання і долучення до матеріалів кримінального провадження інформації щодо перетину кордону ОСОБА_9 та Дякуном СС в період з 01.01.2014 по 01.07.2014 (т.2 а.с.165);
-копія запиту №6069 від 16.07.2014 о/у СДБЕЗ Долинського РВ УМВС ОСОБА_12 про надання інформації щодо перетину кордону ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в період з 01.01.2014 по 01.07.2014 (т.2 а.п.166);
За клопотанням сторони захисту ухвалою суду від 12.06.2018 (т.2 а.п.208-209) призначено судову економічну експертизу, за результатами якої отримано висновок №98/18-28 від 23.07.2018, згідно з яким вказано про безпідставне нарахування та виплата заробітної палати машиністам насосних установок очисних водопровідних споруд Долинського ВУВКГ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за період з 01.01.2011 по 21.07.2015 в розмірі 66230,16 грн, в тому числі ОСОБА_8 27244,73 грн та ОСОБА_9 38985,43 грн (т.2 а.п.212-221).
Також, за клопотанням прокурора допитані свідки обвинувачення.

Cвідок ОСОБА_13 , машиніст Долинського ВУВКГ, в судовому засіданні вказав про те, що в період, який інкримінується обвинуваченому, він працював на підприємстві. Про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вказаний період не були на роботі, йому нічого не відомо. Він вважає, що ці працівники були на роботі. В разі відсутності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 їх могли замінити інші особи і процес не був би перерваний. Для того, щоб запустити установку потрібний машиніст і електрик, без них запустити установку неможливо. На зміні працюють приблизно 5-6 чоловік. В зміну входять: 2 машиністи, електрик, хлораторщик та 2 оператори.
Свідок ОСОБА_8 , машиніст Долинського ВУВКГ, в судовому засіданні вказав про те, що за межі країни він виїздив, коли був у відпустці по догляду за дитиною. Міг також брати відпустку за власний рахунок. На зміні працювало 8 осіб. Такого, щоб він їхав за межі України в робочий час не пригадує. Заяви на відпустки він особисто писав. До нього з позовом звертався ВУВКГ про стягнення безпідставно виплачених коштів, в задоволенні якого рішенням апеляційного суду було відмовлено.
Свідок ОСОБА_14 , машиніст Долинського ВУВКГ, пояснив, що він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на зміні не працював. На зміні працюють два машиністи. Один машиніст не може обслуговувати дві станції, оскільки вони запускаються одночасно. Йому не відомо, щоб були випадки аварій на роботі через відсутність машиніста. Про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в робочий час перебували за межами України йому невідомо.
Свідок ОСОБА_15 , економіст Долинського ВУВКГ, в судовому засіданні вказав про те, що вона підписувала табелі обліку робочого часу та перевіряла їх економічну складову. Вона не пригадує випадоку виплати заробітної плати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в той час, коли вони були за кордоном. Табелі безпосередньо заповнює начальник дільниці, в даному випадку обвинувачений.
Судом вживались заходи щодо виклику інших свідків, заявлених в клопотанні стороною обвинувачення, зокрема ухвалами суду від 24.11.2020 (т.3 а.п.175) та 01.02.2021 (т.3 а.п.205) застосовано примусовий привід в зал судових засідань відносно свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 . Однак вищевказані ухвали суду виконані не були, привід даних свідків не було здійснено. Сторони кримінального провадження не наполягали на їхньому допиті.
Дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, перевіривши їх на предмет належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості, приходить до висновку, що не можливо у встановлений кримінально-процесуальним законодавством спосіб зробити висновок про винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 191 КК України, остільки висунуте обвинувачення не знайшло свого об`єктивного підтвердження з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне провадження, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод, і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 90 КПК України передбачено, що рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У силу положень частини 3 статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності винуватості особи мають тлумачитися на її користь.

Виходячи з цих засад, тягар доказування винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення покладається на сторону обвинувачення. У разі, якщо розумні сумніви щодо існування обставин, на яких ґрунтується обвинувачення, не були виключені дослідженими в суді доказами, обвинувачений користується перевагами розумного сумніву і має бути виправданий через неспростовану презумпцію невинуватості.

При ухваленні вироку всі докази, розглянуті в судовому засіданні, мають одержати належну оцінку.

За змістом рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20.10.2011, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним і обгрунтованим тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 №1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктом 2 та підпунктом «c» пункту 3 статті 6 Конценції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, щонайменше, такі права захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У п. 150 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310), у п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (заява №16437/04) зазначено, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що згідно з положеннями ст. ст. 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. При цьому, в аспекті належного суб`єкта необхідно розглядати, у тому числі, й слідчого та прокурора.

Так, в судовому засіданні сторона захисту наполягала на визнанні неналежним і недопустимим доказом інформацію від 21.07.2014 №6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , оскільки вказана інформація потрапила до матеріалів кримінального провадження у невідомий спосіб. Жодних запитів, доручень чи ухвал слідчого судді про витребування такої інформації з будь-яких джерел, в тому числі з системи «Аркан», в матеріалах провадження немає.

Також неналежним та недопустим доказом сторона захисту вважає ухвалу слідчого судді від 07.08.2014 про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за період від 01.01.2011 по 05.04.2014, оскільки слідчі судді не наділені повноваженнями на призначення позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності.

При цьому, акт ревізії побудований виключно на інформації, надіній слідчим про відсутність у вказані періоди на роботі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що є порушенням вимог Методичних рекомендацій щодо здійснення інспектування органами ДФІ України, затверджених наказом «Про затвердження методичних рекомендацій» від 14.12.2011 №90.

Прокурор заперечила щодо визнання вищевказаних доказів неналежними та недопустимими, зважаючи на те, що інформація від 21.07.2014 №6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , отримана інспектором СІАЗ Долинського РВ УМВС ОСОБА_10 , який є співробітником оперативного підрозділу міліції, в порядку виконання завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством. Дана інформація була витребувана за запитом, а не на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий диспут до речей і документів, як це передбачено правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Тому особою, у володінні якої знаходилась інформація із системи «Аркан», тобто інспектором СІАЗ Долинського РВ УМВС ОСОБА_10 , добровільно передано її для долучення до матеріалів кримінального провадження.

Крім того, стороною захисту не враховано положення ст.5 КПК України, яким закріплено, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент такого рішення, а допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинні на момент їх отримання. Оскільки позапланова перевірка призначена ухвалою слідчого судді Долинського районного суду від 07.08.2014, то відповідно й це рішення приймалося судом на підставі положень КПК, які були чинні станом на 07.08.2014.

Стосовно посилання сторони захисту на визнання неналежним і допустимим доказом акта ревізії №830-21/32 від 29.08.2014, який складений з порушенням вимог Методичних рекомендацій щодо здійснення інспектування органами Державної фінансової інспекції, оскільки до його констатуючої частини включено не підтверджені ревізійними діями висновки, суб`єктивні припущення посадових осіб органів Держфінінспекції, висновки про порушення, які не стосуються об`єкта контролю, дані із слідчих матеріалів, посилання на свідчення посадових осіб, які вони дали перед слідчими органами, зазначила, що їх не слід приймати до уваги тому, що обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником конкретно не зазначено, які саме не підтверджені висновки, суб`єктивні припущення і т.д. включно до акта ревізії.

Даючи оцінку доводам сторін щодо допустимості зазначених вище доказів ( інформації по системі «Аркан», ухвали слідчого судді щодо проведення позапланової перевірки, акта ревізії ) суд виходить з таких міркувань.

Згідно ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом (недопустимих доказах), а також на припущеннях.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Ч.1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
У відповідності до вимог ст. 94 КПК України - слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
В п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначено, що докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання, закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Згідно з ч. 2 ст. 93 КПК у редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

У відповідності до п.21 Положення про інтегровану міжвідомчу інформаційно- телекомунікаційну систему щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12 травня 2008 року №396/15087, у системі "Аркан" обробляється інформація, яка є власністю держави і створюється в процесі поточної діяльності органів виконавчої влади суб`єктів системи «Аркан». Ця інформація підлягає захисту. За режимом доступу інформації, яка обробляється в системі «Аркан», поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Інформація з обмеженим доступом за правовим режимом є конфіденційною інформацією, якій надається гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Згідно із п.24 вищевказаного Положення достовірність інформації, яка обробляється в системі «Аркан», забезпечується застосуванням електронного цифрового підпису в порядку, визначеному Законами України «Про Електронний цифровий підпис» (852-15) і «Про електронні документи та електронний документообіг» (851-15).

П.31 даного Положення передбачено, що Адміністрація Держприкордонслужби та інші суб`єкти системи «Аркан» забезпечують використання отриманої інформації виключно зі службовою метою відповідно до законодавства. Така інформація не підлягає поширенню та переданню іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством або за згодою суб`єктів системи «Аркан» та Адміністрації Держприкордонслужби.

У відповідності до Переліку інформаційних ресурсів (баз даних) та функціональних завдань системи «Аркан», який є Додатком до Положення про інтегровану міжвідомчу інформаційно-телекомунікаційну систему щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, Міністертсво внутрішніх справ України не має права користуватися користуватися відомостями про осіб, які перетнули державний кордон, такими відомостями може користуватися Державна прикордонна служба України.
За змістом статті 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, є конфіденційною. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, передбачених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу, належать зокрема дані про національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

За змістом ст.21 Закону України «Про інформацію», конфіденційна інформація є інформацією з обмеженим доступом.

Як встановлено п.4, 8 ст.162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать: конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю; персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних.

Зважаючи на положення статті 11 та 21 Закону України "Про інформацію", статті 2 Закону України "Про захист персональних даних", а також рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2рп/2012 інфомація про перетин кордону є інформаціює з обмеженим доступом, а саме конфіденційною інформацією (персональними даними), тобто відомостями чи сукупністю відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Враховуючи, що інформація від 21.07.2014 №6197 із системи «Аркан»про перетин кордону ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є конфіденційною інформацією і надана не адміністратором системи «Аркан», яким є Адміністрація Державної прикордонної служби України, а інспектором СІАЗ Долинського РВ УМВС ст.лейтенантом міліції ОСОБА_10 , таким чином вказана інформація із системи "Аркан" як доказ у кримінальному провадженні, здобутий завдяки інформації, отриманій без попереднього дозволу суду, а відтак в силу ст.87 КПК України внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку.

Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Сду від 24.05.2021 у справі №640/5023/19, від 14.07.2021 у справі №490/5668/17, від 28.10.2021 у справі №725/5014/18.

Враховуючи, що дана інформація із системи «Аркан», яка надана прокурором в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_4 , вилучена без дозволу слідчого судді, тобто з порушенням вимог ст. ст. 159, 160 КПК України, законності отримання цього доказу іншим шляхом прокурор теж не довела, тому суд дійшов висновку про визнання зазначеного вище документу недопустимим доказом.

На підставі вищевикладеного, інформацію від 21.07.2014 №6197 по системі «Аркан» про перетин кордону ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з 01.01.2011 по 20.07.2014, надану інспектором СІАЗ Долинського РВ УМВС ст.лейтенантом міліції ОСОБА_10 , суд визнає недопустимим доказом, так як він отриманий з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Стосовно доводів сторони захисту про законність ухвали слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2014 про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ за перід від 01.01.2011 по 27.07.2014 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.36 КПК у редакції, чинній на момент вчинення процесуальних дій, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, уповноважений призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом.
Так, згідно з п.6 ч.2 ст.40 КПК України було закріплено, що слідчий уповноважений призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному Законом.
Тобто, підстав у заступника начальника СВ Долинського РВ УИВС України в Івано-Франківській області ОСОБА_11 для звернення до слідчого судді про надання дозволу на проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ, не було.
У відповідності до висновку, сформованого у постанові Верховного суду від 08.10.2019 у справі №639/8329/14-к, застосовуючи правило частини 1 статті 87 КПК в частині визнання недопустимими похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в доказі, що визнаний ним недопустимим відповідно до частини 1 статті 87 КПК.
Оскільки інформацію із системи Аркан» про перетин кордону ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримано з порушенням вимог ст. ст. 159, 160 КПК України, керуючись вимогами ст. 87 КПК України, суд визнає недопустимими доказом, то наслідком недопустимості указаної інформації є відповідно і ухвала слідчого судді Долинського районного суду про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Долинського ВУВКГ від 07.08.2014, згідно з якої призначено проведення позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на підставі даних, наданих слідчим, які містилися в інформації із системи Аркан, так як допустимість та достовірність похідних доказів прямо залежить від допустимості та достовірності первинних процесуальних джерел доказування, про йдеться в рішенні ЄСПЛ у справі «Яременко проти України», по принципу «плоди отруйного дерева».
Зважаючи на те, що Акт ревізії №830-21/32 від 29.08.2014, складений в результаті проведеної перевірки працівниками ДФІ в Івано-Франківській області, з порушенням установленого законом порядку, побудований виключно на інформації, наданій неуповноваженою на те особою, а вітдак, даний документ, як доказ, що ставиться в провину обвинуваченого, є також недопустимим.

Проаналізувавши показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні показаннями цих свідків також не підтверджується. Натомість, дані свідки, як і представник потерпілого, підтвердили, що в технологічному процесі для запуску насосної установки, на якій працювали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 машиністами, є необхідність, щоб на зміні працювали двоє спеціалістів, електрик та машиніст, так як одній особі фізично неможливо запустити насосну установку. При цьому, свідки також підтвердили, що жодних збоїв в постачанні води на Долинський район за 2011-2014 роки не було.

В той же час як підтвердив допитаний свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні, за кордон, а саме в росію, він виїжджав тільки в той період, коли перебував у відпустці по догляду за дитиною.

Факт правомірного нарахування та виплати Долинським ВУВКГ заробітної плати ОСОБА_9 встановлено рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.07.2016, яким у задоволенні позову Долинського ВУВКГ до ОСОБА_9 про стягнення незаконно нарахованої і виплаченої заробітної плати, відмовлено (т.2 а.п.127-128).

Про законність нарахування і виплати заробітної плати Долинським ВУВКГ заробітної плати ОСОБА_8 свідчить рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.12.2015 яким рішення Долинського районного суду від 29.10.215 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Долинського ВУВКГ до ОСОБА_8 про стягнення незаконно нарахованої та пиплаченої заробітної плати відмовлено (т.2 а.п.122-124).

Показаннями інших свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні, не підтверджується.

З врахуванням визнання вищезазначених доказів недопустимими, суд вважає, що інші докази, надані стороною обвинувачення, які досліджені в судовому засіданні та не визнані судом недопустимими, не доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 191 КК України, поза розумним сумнівом, і на їх основі не може бути винесений обвинувальний вирок.
Згідно з положеннями частин 1 і 3 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд також приймає до уваги, що у кримінальному процесі реалізація принципу справедливості полягає в обов`язку правоохоронних органів установити об`єктивну істину у справі, забезпечити законні права та інтереси учасників процесу, дотримуватись принципу презумпції невинуватості, правильно кваліфікувати дії обвинуваченого, не допускаючи упередженого, необ`єктивного підходу до розв`язання справи, забезпечити учасникам процесу рівні можливості в дослідженні доказів і захисті своїх прав, неухильно додержуватись закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був підданий покаранню, що відповідає його діянню, і жоден невинуватий не був притягнутий до відповідальності.
Межами доказування вважається такий ступінь достатності та достовірності системи доказів, який дозволяє зробити однозначний і неспростовний висновок як за кожним із елементів предмета доказування, так і у справі загалом. Цей ступінь характеризується повним, всебічним дослідженням усіх обставин справи. Система зібраних доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом, та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпані можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.
Слід також зазначити, що 23.12.2019 Долинським районним судом в даному кримінальному провадженні було постановлено вирок, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, визначено покарання та звільнено обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України.
Вказаний вирок суду був предметом перегляду судом апеляційної інстанції. Ухвалою колегіїх суддів судової платит з розгяду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 09.09.2020 вирок Долинського районного суду від 23.12.2019 було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження. При цьому судом апеляційної інстанції наведено підстави для скасування вироку суду та зазначено обставини, які слід з`ясувати суду першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження. Поряд з іншими обставинами, дослідження яких наведено вище, було звернуто увагу, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам обвинуваченого, щодо того, що в разі відсутності машиніста на робочому місці, можуть виникнути негативні наслідки у ввиглід порушення технологічного процесу роботи підприємства.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
Судом, в ході отримання показань від представника потерпілого, обвинуваченого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 встановлено, що зміні працюють два машиністи. Один машиніст не може обслуговувати дві станції, оскільки вони розташовані далеко одна від одної та запускаються одночасно. Для того, щоб запустити установку потрібний машиніст і електрик, без них запустити установку неможливо. Випадків аварійних ситуацій через відсутність машиніста на робочому місці в інкримінований обвинуваченому період вони не пригадують.
Суд визнає, що під час даного судового розгляду вичерпані всі можливості усунути суперечності та сумніви щодо доведення стороною обвинувачення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Суд, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, визнає, що обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України не підтверджено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом і можливість отримання нових доказів вичерпана, а тому останнього належить виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши сторонам необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши, надані стороною обвинувачення докази, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 191 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.
В даному кримінальному провадженні також прокурором заявлено цивільний позов, змінений, шляхом його збільшення, в інтересах держави до ОСОБА_4 в розмірі 66230,16 грн (т.2 а.п.240-242) слід залишити без розгляду на підставі ч.3 ст. 129 КПК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, арешт на майно не накладався.
Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення експертиз (висновок судової почеркознавчої експертизи №102 від 01.06.2015 - т.2 а.п.98-119), висновок судово-економічної експертизи №98/18-28 -) в даному кримінальному провадженні на загальну суму 2585,24 грн, слід компенсувати за рахунок держави, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі постановлення обвинувального вироку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 124, 368, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України, в зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) та виправдати.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Долинської районної ради, Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_4 про відшкодування збитків, завданих злочином - залишити без розгляду.
Процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 2585,24 грн віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:
- табелі виходу на роботу машиністів наносних установок водопровідних споруд Долинського ВУВКГ ОСОБА_8 за період 2012-2014 та ОСОБА_9 за період 2011-2014, вилучені 20.01.2015 з Долинського ВУВКГ; особову картку №0339 на ім`я ОСОБА_9 , особову картку № НОМЕР_2 на ОСОБА_8 , заяву ОСОБА_9 від 14.05.2014 про надання йому відпустки та заяву ОСОБА_8 від 19.09.2014 про звільнення його з роботи, вилучені 04.02.2015 з Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження- залишити при матеріалах кримінального провадження №0000379 від 15.07.2014;
-особову картку на ім`я ОСОБА_4 від 20.03.2003 та заяву ОСОБА_4 від 12.09.2014 про надання йому відпустки, вилучені 12.03.2015 з Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження- залишити при матеріалах кримінального провадження №0000379 від 15.07.2014.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: