Номер провадження: 11-кп/813/2213/22
Справа № 522/5073/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000105 від 08.02.2022 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2022 року,

в с т а н о в и в:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 , звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. Покладено виконання обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Вирішено питання речових доказів.

Встановлені судом обставини

08.02.2022 року у ОСОБА_8 , який в нічний час перебував біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, виник протиправний намір, спрямований на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_9 , а саме запчастини кондиціонеру виготовлені з міді.

Реалізуючи свій протиправний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 08.02.2022 року в 03 години 20 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його протиправні дії залишаться непомітними, умисно з корисливих мотивів, таємно, користуючись заздалегідь підшуканим для цього слюсарним інструментом, почав розбирати зовнішній блок кондиціонеру розміщеного на фасаді будівлі за вищевказаною адресою, відрізавши від кондиціонеру мідну трубку, вартість якої складає 354 гривні 00 копійок. Під час реалізації свого протиправного наміру ОСОБА_8 побачив поряд проїжджаючий поліцейський автопатруль, та припинивши свої протиправні дії і з причин що не залежали від його волі, не вчинив всіх дій які вважав необхідними для доведення кримінального проступку до кінця - здійснив спробу втекти, проте був зупинений працівниками поліції.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання з підстав його невідповідності ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Апелянт зауважує про те, що ОСОБА_8 вперше скоїв кримінальне правопорушення, працевлаштований, має постійне місце проживання, надав правдиві свідчення з приводу вчиненого, що безумовно свідчить про наявність активного сприяння в розкриття кримінального правопорушення та щирого каяття, також зазначає про те, що кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

Просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.

Позиції учасників апеляційного провадження

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

У відповідності до положень ч. 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, встановлені у порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 382 КК України, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується доводів сторони захисту про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, то суд апеляційної інстанції не приймає їх до уваги за відсутністю правових підстав.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Під час вирішення питання про призначення покарання, у відповідності до положень ст. 50, 65 КК України суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 скоїв кримінальний проступок, усвідомив протиправність своєї поведінки, активно сприяв розкриттю кримінального проступку, щиро покаявся, раніше не судимий, має постійне місце проживання, пом`якшуючою покарання обставиною визнано щире каяття, обтяжуючих покарання обставин не встановлено, а тому прийшов до висновку про можливість застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Цей висновок суду відповідає засадам ст.50, 65 КК України, відноситься до дискреційних повноважень суду і підстав для зміни вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

Ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, зокрема відомості про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції і прийняті до уваги при застосуванні положень ст.75 КК України.

Питання призначення більш м`якого покарання у виді штрафу, було предметом з`ясування в суді першої інстанції і встановлено, що ОСОБА_8 не працевлаштований, відсутні дані про наявність у нього доходу, а тому таке покарання, в разі призначення, становитиме для особи обвинуваченого надмірний тягар.

З цим висновком суду погоджується і колегія суддів та зауважує, що відповідно до положень ч. 1 ст. 53 КК штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень ч. 2 цієї статті.

Отже, штраф є видом покарання, який передбачає обмеження майнових прав засудженого і полягає в грошовому стягненні, що накладається судом у випадках і межах, встановлених в Особливій частині НОМЕР_1 .

Зважаючи на те, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 матеріальних джерел до існування, він не працевлаштований, такий вид покарання, направлений саме на обмеження майнових прав особи, не може бути застосований у даній справі.

З огляду на викладене та встановлене підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання у виді штрафу, як про це ставиться питання стороною захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2022 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Верховного суду.

Судді:

ОСОБА_2 О ОСОБА_10 І ОСОБА_11