Справа № 752/4133/23
Провадження №: 1-кс/752/1709/23
У Х В А Л А

07.03.2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду м. Києва клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 -,

В С Т А Н О В И В :

до Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 , погоджене прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненням в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 27.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Головним слідчим управлінням Національної поліції України в Автономній Ремпубліці Крим та місті Севастополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000021 від 27.02.2023 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що військовослужбовці 5-ї окремої гвардійської танкової Тацинської Червонопрапорної ордена Суворова бригада 36-ї загальновійськової армії Східного військового округу Збройних сил Російської Федерації (далі 5-та ОТБр) (військова частина № 46108 з місцем постійної дислокації у м. Улан-Уде, Республіка Бурятія, Російська Федерація ), у тому числі військовослужбовці 2-го батальйону указаної бригади, командиром якого є майор ОСОБА_8 , досудове розслідування відносно якого проводиться у окремому кримінальному провадженні, виконуючи злочинні накази військово-політичного керівництва РФ та командування ЗС РФ на зміну меж території і державного кордону України шляхом продовження ведення бойових дій проти підрозділів ЗС України на території Київської області, з метою окупації усієї території зазначеної області і міста Києва, діючи умисно, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що він посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, порушили принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, у період з 03.03.2022 та щонайменше до 30.03.2022 вчинили окупацію ділянки автодороги міжнародного значення М06 Київ-Чоп між насаленими пунктами Мила та Березівка Бучанського району Київської області, де облаштувавши свої бойові позиції, розмістили бойову техніку: танки Т-72, БМП-2 та інше важке озброєння для подальшого ведення бойових дій проти позицій Збройних Сил України.

При цьому підрозділи 5 ОТБр, відповідно до загального замислу бойових дій військового командування « Схід », повинні були здійснювати наступальні дії на території Київської області, в районі ділянки автодороги міжнародного значення М06 Київ-Чоп між населеними пунктами Мила та Березівка Бучанського району Київської області, а також контролювати захоплену територію і здійснювати спротив силам оборони України.

До 2-го батальйону 5-ї ОТБр окрім інших, наразі не встановлених досудовим розслідуванням осіб, на посаді старшого навідника 6 гармати, 2-го гаубичного самохідного артилерійського взводу, 1-ї гаубичної самохідної артилерійської батареї гаубичного самохідного дивізіону військовослужбовця збройних сил російської федерації, єфрейтор ОСОБА_6 .

На виконання наказів свого військового керівництва, у тому числі командира 2-го батальйону 5-ї ОТБр ОСОБА_8 , досудове розслідування відносно якого здійснюється в окремому кримінальному провадженні, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та інші, наразі не встановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці 2-го батальйону 5 ОТБр, що перебували у складі 1-ї батальйонної тактичної групи (1 БТГр), облаштували свої вогневі позицій в районі 27 км+ автодороги міжнародного значення М-06 Київ-Чоп неподалік села Мила Бучанського району Київської області в місці розташування автозаправних станцій «UPG» та «БРСМ» та розмістили бойову техніку: танки Т-72, БМП-2 та інше важке озброєння для подальшого ведення бойових дій проти підрозділів Збройних Сил України.

Перебуваючи з 03.03.2022 та щонайменше до 30.03.2022 на облаштованих позиціях на ділянці автодороги міжнародного значення М06 Київ-Чоп між населеними пунктами Мила та Березівка Бучанського району Київської області командир 2-го батальйону 5-ї ОТБр ОСОБА_8 , досудове розслідування відносно якого здійснюється в окремому кримінальному провадженні, в неустановлений досудовим слідством час, але не пізніше 04.03.2022 надав наказ підлеглим військовослужбовцям вищезазначеного батальйону, у тому числі ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , та іншим, наразі невстановленим досудовим розслідуванням особам, у порушення ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 27, ст. 32, ч. 3 ст. 146, ст. 147 Женевської Конвенції (VI) про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 43, ст. 48, ст. 50, ч. ч. 1, 2 ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 здійснювати розстріл усіх цивільних автомобілів, які будуть рухатись по автодорозі міжнародного значення М06 Київ-Чоп в місці дислокації їх військового підрозділу.

При цьому ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та інші, наразі невстановлені досудовим розслідуванням військовослужбовці 2-го батальйону 5-ї ОТБр, усвідомлюючи злочинність відданого ОСОБА_8 наказу, а також суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб, прийняли рішення виконати вказаний наказ та здійснювати розстріл усіх цивільних автомобілів, які мали рухатись по вищезазначеній автодорозі. Тим самим, у останніх виник спільний умисел на вчинення злочину, пов`язаного з жорстоким поводженням з цивільним населенням та вчинення інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, поєднані з умисними вбивствами.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на жорстоке поводження з цивільним населенням, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , разом з невстановленим на цей час досудовим розслідуванням військовослужбовцями 2-го батальйону 5-го ОТБр, грубо порушуючи вимоги ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 27, ст. 32, ч. 3 ст. 146, ст. 147Женевської Конвенції (VI) про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 43, ст. 48, ст. 50, ч. ч. 1, 2 ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, достовірно знаючи, що вказаною автодорогою здійснюється постійний рух цивільних транспортних засобів, в яких перебувають цивільні особи, діючи з метою умисного вбивства цивільного населення, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04.03.2022, перебуваючи на облаштованих позиціях 2-го батальйону 5 ОТБр, що входили у склад 1-ї батальйонної тактичної групи (1 БТГр), на 27 км+ автодороги міжнародного значення М-06 Київ-Чоп неподалік села Мила Бучанського району Київської області в місці розташування автозаправних станцій «UPG» та «БРСМ», виконуючи злочинний наказ командира 2-го батальйону 5 ОТБр ОСОБА_8 , відносно якого здійснюється досудове розслідування у окремому кримінальному провадженні, спільно вчинили розстріл із застосуванням стрілецької автоматичної зброї цивільних транспортних засобів, які рухались по указаній автодорозі у районі розташування облаштованих позицій їхнього підрозділу.

Так, 07.03.2022 близько 13 години з метою подальшої реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою та невстановленими на цей час досудовим розслідуванням військовослужбовцями 2-го батальйону 5-го ОТБр, перебуваючи на своїх облаштованих позиціях на 27 км+ автодороги міжнародного значення М-06 Київ-Чоп неподалік села Мила Бучанського району Київської області в місці розташування автозаправних станцій «UPG» та «БРСМ», виконуючи раніше відданий злочинний наказ свого прямого командира майора ОСОБА_8 , досудове розслідування відносно якого здійснюється в окремому кримінальному провадженні, щодо розстрілу цивільних транспортних засобів, в яких перебувають цивільні особи, грубо порушуючи вимоги ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 27, ст. 32, ч. 3 ст. 146, ст. 147 Женевської Конвенції (VI) про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 43, ст. 48, ст. 50, ч. ч. 1, 2 ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, у присутності останнього, здійснили розстріл із застосуванням стрілецької автоматичної зброї наступних цивільних транспортних засобів, які рухалися один за одним по указаній автодорозі, а саме:

- автомобіля марки JEEP KOMPASS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , чорного кольору, на лобовому склі якого розміщувалася бирка з надписом на російській мові «ДЕТИ», у якому перебували цивільні особи ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в результаті чого остання отримала вогнепальне осколкове поранення верхньої третини правого передпліччя та пошкоджено указаний транспортний засіб;

- автомобіля марки HYUNDAI I30, реєстраційний номер НОМЕР_3 , сірого кольору, на лобовому склі якого розміщувалася бирка з надписом на російській мові «ДЕТИ», у якому перебували цивільні особи ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , їх малолітня дитина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Під час здійснення вищевказаними військовослужбовцями ЗС РФ розстрілу із застосуванням стрілецької автоматичної зброї автомобіля JEEP KOMPASS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якому знаходилися цивільні особи ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , вказаному транспортному засобу під керуванням останнього, вдалося залишити місце події.

У той же час, у ході розстрілу указаними військовослужбовцями ЗС РФ легкового автомобіля HYUNDAI I30, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зазначений транспортний засіб від отриманих пошкоджень втратив технічну можливість продовжувати рух і зупинився.

З метою збереження життя пасажирів указаного транспортного засобу, серед яких була малолітня дитина, водій автомобіля HYUNDAI I30 ОСОБА_13 , вийшовши з нього, підняв руки вгору та, повернувшись обличчям до вищевказаних військовослужбовців 2-го батальйону 5 ОТБр , голосно російською мовою почав просити припинити стріляти по ним, пояснюючи, що в автомобілі перебуває дитина.

Переслідуючи злочинний намір щодо навмисного позбавлення життя ОСОБА_13 , - ОСОБА_6 та ОСОБА_9 спільно з невстановленими на цей час досудовим розслідуванням військовослужбовцями 2-го батальйону 5-го ОТБр, діючи за попередньою змовою групою осіб між собою та своїм прямим командиром майором ОСОБА_8 , досудове розслідування відносно якого здійснюється в окремому кримінальному провадженні, проводжуючи виконувати наказ останнього щодо розстрілу цивільних осіб, грубо порушуючи вимоги вищевказаних норм міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснили постріл із застосуванням стрілецької автоматичної зброї в ОСОБА_13 , спричинивши йому вогнепальне поранення голови, від якого останній відразу загинув на місці.

Отже, в результаті обстрілу указаними військовослужбовцями ЗС РФ зазначеного автомобіля дружина загиблого ОСОБА_13 - ОСОБА_14 отримала проникаюче наскрізне поранення грудної клітини, внаслідок чого загинула на місці, а ОСОБА_16 - вогнепальне осколкове поранення верхньої третини правого плеча.

Внаслідок скоєних всупереч вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 27, ст. 32, ч. 3 ст. 146, ст. 147 Женевської Конвенції (VI) про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. 43, ст. 48, ст. 50, ч. ч. 1, 2 ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та невстановленими на цей час досудовим розслідуванням військовослужбовцями 2-го батальйону 5-ї ОТБр вищевказаних злочинних дій, на виконання злочинного наказу їх командира ОСОБА_8 , досудове розслідування відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження, загинули ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також спричинено серйозні травми здоров`ю та тілесні ушкодження ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , а також пошкоджено майно цивільних осіб.

В рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000021 від 27.02.2023 за наявних підстав 14.02.2023 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на непідконтрольній українській владі тимчасово-окупованій території або на території російської федерації, оскільки знаходиться у складі загальновійськової армії Східного військового округу Збройних сил російської федерації.

У зв`язку з чим, з метою вручення повідомлення про підозру, допиту в якості підозрюваного та інших процесуальних дій за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 14.02.2023 направлені повістки про виклик на 22.02.2023, 23.02.2023, 24.02.2023.

Указані повістки, у зв`язку із його перебуванням на тимчасово окупованій території та обґрунтованою неможливістю особистого вручення, відповідно до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України, 14.02.2023 опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також в засобах масової інформації загальнодержавної сфери газеті «Урядовий кур`єр» від 14.02.2023.

У зв`язку з обґрунтованою неможливістю особистого вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_6 , який перебуває на тимчасово окупованій території чи на території російської федерації та за викликом здійсненим у відповідності до вимог ч. 8 ст. 135 КПК України у вищевказані дні не з`явився, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, 14.02.2023 вручено у спосіб, передбачений ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, опубліковано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери газеті «Урядовий кур`єр» від 14.02.2023 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Однак, у зазначені в повістках про виклик дати, підозрюваний

ОСОБА_6 не з`явився, про причини не явки не повідомив.

Постановою слідчого від 27.02.2023 ОСОБА_6 оголошено у розшуку зв`язку з тим, що місцезнаходження підозрюваного не відомо.

Необхідність обрання до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник не заперечив проти задоволення клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, оцінивши всі обставини, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, слідчим управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 27.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Постановою старшого слідчого слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 від 27.02.2023

ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, зазначається, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на вищенаведене, приходжу до висновку про наявність у кримінальному провадженні обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що їх наявність в повному обсязі обґрунтована слідчим.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, обставини протиправної діяльності у якій підозрюється ОСОБА_6 слідчий суддя приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_6 є громадянином російської федерації та перебуває перебуває на непідконтрольній українській владі тимчасово-окупованій території або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором - рф, тобто переховується від органів досудового слідства.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Беручи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, аналізуючи наведене в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищеназваним ризикам і тому слідчий суддя вважає за необхідне обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 177, 178, 182, 194, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя -

П О С ТА Н О В И В:

клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Улан-Уде, Республіка Бурятія, громадянину рф, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: