Справа № 636/1324/18
провадження № 1-кп/527/227/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в режимі відеоконференції обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000359 від 27 лютого 2018 року, №0001278 від 02 вересня 2018 року, №0001735 від 20 листопада 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебувала об`єднана кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану" відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області на Глобинський районний суд Полтавської області.

20 вересня 2022 року до Глобинського районного суду Полтавської області надійшла від Чугуївського міського суду Харківської області справа № 636/1324/18 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання встановлено, що кримінальне провадження підсудне Глобинському районному суду Полтавської області.

Вислухавши присутніх сторін по справі, оскільки відсутні потерпілі, а також відсутні заяви від них про можливість проведення підготовчого судового засідання без їх участі, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає перенесенню підготовчого судового засідання на 29 .12. 2022 на 11:00 год.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки термін дії останнього закінчується 20 листопада 2022 року, посилаючись на наявність ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України та неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, тяжкість вчиненого злочину та тяжкість покарання.

Обвинувачена та захисник проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 заперечували, посилаючись на необґрунтованість клопотання прокурора. Зауважили, що обвинувачена знаходиться під вартою тривалий час, зі спливом якого ризики, передбачені ст. 177 КПК України зменшувалися та зникли. Зазначили, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, оскільки має постійне місце мешкання та має на утриманні неповнолітню дитину. Пояснили, що обвинувачена не має наміру ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки судовий розгляд кримінального провадження здійснювався відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів. Просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора, та якщо суд дійде висновку про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно п.1, п. 3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування ( Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти ( Ідалов проти Росії , Гарицьки проти Польщі , Храїді проти Німеччини , Ілійков проти Болгарії ).

Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів .

Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_5 . Суд враховує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 3 епізодів умисних корисливих злочинів, два з яких нетяжкі злочини, а один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. У зв`язку з ухиленням від суду оголошувалася в розшук. Також суд враховує вік обвинуваченої та стан її здоров`я, її сімейний стан, а саме те, що вона офіційно не заміжня, має неповнолітню дитину, не має офіційного джерела доходів, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177, п. п. 1-3 ч. 1 ст.194 КПК України є дійсними.

Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінальних правопорушень, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_5 обвинувачується.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.

А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Щодо доводів обвинуваченої та захисника про необґрунтованість клопотання прокурора, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів . Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винною, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків і можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи обвинуваченої та захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 30.07.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182, п.16 ч.1 ст.3 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, яка дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49620 грн. (20 х 2481 грн. = 49620 грн.).

Керуючись ст. ст. 177, 178, 314 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Відкласти підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2,3 ст. 185 КК України на 10:00 год. 29 грудня 2022 року.

У підготовче судове засідання викликати прокурора, захисника, обвинувачену та потерпілих.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДЕРЖАВНІЙ УСТАНОВІ «КАЧАНІВСЬКА ВИПРАВНА КОЛОНІЯ (№54)» строком на 60 днів, а саме до 07 січня 2023 року, включно.

Визначити суму застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень 00 коп. Застава може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), до сплину терміну тримання під вартою, призначення платежу обов`язково зазначати інформацію про ухвалу суду, який обрав заставу, міру запобіжного заходу, прізвище, ім`я, по-батькові обвинуваченого.

У разі внесення застави ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти звільнити.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, на неї покладаються обов`язки, визначені ухвалою суду.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинувачену ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати на виклики прокурора та суду.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі невиконання вказаних обов`язків застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику ДЕРЖАВНА УСТАНОВА «КАЧАНІВСЬКА ВИПРАВНА КОЛОНІЯ (№54)» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1