Справа № 569/6879/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000309 від 05 лютого 2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого, востаннє 30.03.2022 Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
04 лютого 2022 року близько 23 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу кафе «Мацурі», що по вул. Київська, 17, в м. Рівне, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, діючи повторно, застосував насильство до потерпілої ОСОБА_4 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння, а саме штовхнув на землю та розпилив аерозольну речовину в обличчя, після чого відкрито викрав з кишені штанів мобільний телефон марки «Ulefone S11» вартістю 2098,60 грн., захисний чохол до мобільного телефону марки «Ulefone S11» вартістю 95,37 грн., гаманець торгового бренду «SAYFOX» вартістю 783,60 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 3000 грн., чим завдав потерпілій майнову шкоду в розмірі 5977,93 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаним з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненими повторно, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно за вказаних обставин місця та часу відкрито викрав з кишені штанів потерпілої мобільний телефон, захисний чохол до мобільного телефону, гаманець, в якому знаходились грошові кошти. Суму викраденого не заперечував. Завдану шкоду потерпілій відшкодував та розкаюється у вчиненому, просив суворо його не карати.

Допитана потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що 04.02.2022 близько 23 години поверталася додому та проходила повз кафе «Мацурі», що по вул. Київська, 17, в м. Рівне. Проходячи повз дане кафе, побачила невідомого їй чоловіка, який був одягнений в чорну куртку, чорну шапку, темні брюки та чорні кросівки. Невідомий запитав чи немає в неї закурити, на що вона відповіла, що немає. Невідомий штовхнув її рукою в груди, від поштовху вона впала, після чого невідомий розпилив їй в обличчя аерозольну речовину. В подальшому невідомий викрав з кишені штанів мобільний телефон марки «Ulefone S11», захисний чохол до мобільного телефону, гаманець, в якому знаходились грошові кошти. Повідомила суду, що вона не бачила обличчя нападника, однак впізнала обвинуваченого ОСОБА_5 по голосу.

Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненими повторно.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості наслідків, що настали.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття та відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 30.03.2022 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік.

Однак, враховуючи ту обставину, що інкримінований ОСОБА_5 злочин за ч. 2 ст. 186 КК України вчинений ним до постановлення даного вироку у попередній справі, при призначенні судом покарання застосовується ч. 4 ст. 70 КК України.

При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує повне визнання вини, щире розкаяння у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявність постійного місця реєстрації та проживання, позицію потерпілої, яка немає претензій до обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому суд призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, ст. 75 КК України та покладенням у відповідності до ст. 76 КК України певних обов`язків.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним для досягнення легітимної мети призначення покарання, а саме виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

У відповідності до вимог ст. ст. 100, 122, 124 КПК України суд вирішує долю речових доказів та приймає рішення по питанню процесуальних витрат за проведення судової експертизи, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 в повному обсязі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винниму вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за даним вироком та покаранням за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 30.03.2022 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати на проведення судової експертизи у сумі 1 372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.

Речові докази: мобільний телефон марки "Ulefone S 11" IMEI - НОМЕР_1 , IMEI - НОМЕР_2 , серійний номер SN: НОМЕР_3 , на 1/16 Гб, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 вважати повернутим за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана обвинуваченим, потерпілими, прокурором з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1