Справа № 1527/1-30/11
Провадження №1/523/2/23
18 січня 2023 року
Суворовський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 ,
Як вбачається з переданих матеріалів судової справи, постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.04.2007 року, підсудну ОСОБА_4 оголошено у розшук та відносно останньої змінено запобіжний захід із підписки про невиїзд на утримання під вартою.
В межах зупиненої кримінальної справи, прокурор ОСОБА_3 11.05.2022 року звернувся до суду із клопотанням про поновлення провадження у справі та закриття кримінальної справи на підставі ст.49 КК України у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності, в обґрунтування якого прокурор посилається на сплив п`ятнадцятирічного строку притягнення підсудної ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.191 КК України.
В судове засідання потерпіла ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, - не з`явилась, з будь-якими заявами клопотаннями до суду не звернулась.
Крім того, здійснити виклик підсудної ОСОБА_4 до суду та належним чином повідомити останню про дату, час та місце судового засідання, не надалось можливим, оскільки вказана підсудна перебуває у розшуку та місце її перебування суду не відоме, а відтак й з урахуванням позиції сторони обвинувачення, суд вимушений розглянути означене клопотання прокурора за відсутністю потерпілої та підсудної.
Вислухавши в судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, вивчивши матеріали кримінальної справи та дослідивши клопотання сторони обвинувачення, суд дійшов наступних висновків.
Пунктом 11 Розділу ХІ Перехідних Положень до КПК України (в редакції 2012 року) передбачено, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанції і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно з ч.2 ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Відповідно до ч.1 ст.282 КПК України ( в редакції 1960 року) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підставі для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.
За обвинувальним висновком, підсудній ОСОБА_4 інкримінується те, що вона в період часу з 13.11.2006 до 20.11.2006 року, працюючи на посаді продавця ПКФ «Нореол» ПП ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , діючи спільно і за попередньою змовою з ОСОБА_7 , згідно договору про матеріальну відповідальність, шляхом використання правомочності щодо чужого майна, що знаходиться в її віданні і шляхом присвоєння і подальшої розтрати майна відносно інвентаризаційного акта матеріалів та інвентаря від 20.11.2006 року, заволоділа відповідним майном потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 4274 гривень.
Отже, за обвинувальним висновком, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України (в редакції 2001 року), за кваліфікуючими ознаками розтрата чужого майна, яке було ввірене особі і перебувало в її віданні, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Згідно з ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Частинами 2, 3 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст.49 КК України строків, особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
У постанові від 12.11.2019 року по справі № 566/554/16-к Верховний Суд зробив висновок, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та здійснюється незалежно від визнання своєї вини у випадку встановлення передбачених цією нормою закону підстав та відсутності заперечень проти закриття кримінального провадження.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, є обов`язковим (п.8).
Перша судова палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в ухвалі від 10.05.2022 року наголосила, якщо з моменту вчинення злочину минуло 15 років і з моменту вчинення кримінального проступку - 5 років, особа має бути звільнена від кримінальної відповідальності навіть у разі, якщо строк давності, передбачений частиною 1 статті 49 КК, при подовжені його на період ухилення особи від досудового розслідування або суду, закінчується пізніше (справа №735/1121/20, провадження №51-4808км21).
Так, санкцією ч.3 ст.191 КК України (в редакції 2001 року) передбачено можливість призначення покарання за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене
особі чи перебувало в її віданні, або привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, караються обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Отже, з огляду на викладене та у контексті приписів ст.12 КК України (в редакції 2001 року), інкримінований ОСОБА_4 відноситься до тяжкого злочину, а тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у межах розглядуваної кримінальної справи, становить 10 років.
З урахуванням наведеного й зважаючи на встановлені під час судового розгляду клопотання прокурора дані про особу підсудної ОСОБА_4 , яка обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, є раніше не судимою та протягом строків давності до кримінальної відповідальності у інших кримінальних провадженнях не притягувалась (вимога УІТ ГУНП в Одеській області станом на 30.05.2022 року) та з моменту вчинення інкримінованого обвинувачення минуло більш ніж 15 років, суд у контексті ч.1 ст.282 КПК України (в редакції 1960 року) та ст.ст.7, 12, 49 КК України вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, із закриттям кримінальної справи.
Аналогічної правової позиції дотримався Одеський апеляційний суд при залишенні без змін ухвали суду першої інстанції, за якою особу, що перебуває у розшуку, звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та спливом п`ятнадцятирічного терміну притягнення її до відповідальності (ухвала від 02.02.2021 року, провадження №11-кп/819/925/21).
Питання щодо арешту майна у кримінальній справі, суд вирішує в порядку ст.ст.248, 126 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно.
Керуючись ст.49 КК України, п.11 Розділу ХІ Перехідних Положень КПК України (в редакції 2012 року), ст.ст.11-1, 126, 248, 262, 282 КПК України (в редакції 1960 року), суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 про поновлення провадження у справі та закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України (в редакції 2001 року), задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 за постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 11.04.2007 року, - скасувати.
Копії постанови направити прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 , а також надати іншим заінтересованим особам та про прийняте рішення повідомити ОСОБА_4 та потерпілу ОСОБА_8 .
Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1