ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/428/23 Справа № 208/314/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Кам`янської РУП ГУНП в Дніпропетровській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року, було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Кам`янської РУП ГУНП в Дніпропетровській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Рішення обґрунтовано тим, що на час звернення із даною скаргою, скаржником не доведено наявність підстав передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, як то внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування за заявою ОСОБА_6 , так як крім самої скарги скаржником не подано підтвердження її подання до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Крім того, при розгляді скарги, слідчим суддею не надається оцінка доказам, наявності винуватості чи невинуватості осіб, але досліджується зміст заяви на яку посилається скаржник та підстави для здійснення дій в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України.

Слідчий суддя зазначив, що за змістом заяви яку викладено ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, не зазначено даних які б свідчили про підстави внесення даних в ЄРДР згідно до ч. 1 ст. 214 КПК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу, зобов`язати уповноважену особу Кам`янської РУП ГУНП в Дніпропетровській області, внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, упередженою, пеобґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України, ухваленою на припущеннях слідчого судді, внаслідок чого підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги зазначає, що предметом скарги є бездіяльність уповноважених осіб поліції щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за моєю заявою від 10.01.2023 про кримінальне правопорушення, яка відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК може бути оскаржена.

Вважає, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку, що у скарзі не наведено обставин, які б свідчили про вчинення уповноваженими особами поліції кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Вказує, що його заява про вчинення кримінального правопорушення не є анонімною, підписана ним, у заяві чітко зазначено склад кримінального правопорушення та його обставини, надав суду відповідні докази.

Зазначає, що уповноваженим працівникам поліції було достовірно встановлено і відомо місце мешкання обвинуваченого, вони об`єктивно мали можливість ознайомити його з ухвалами суду, отримавши від нього відповідну розписку та надати цю розписку суду, вони особисто зобов`язалися доставити обвинуваченого в судове засідання і мали об`єктивну можливість це зробити, але цього не зробили та не повідомили суд про об,єктивну неможливість виконання ухвал суду.

Тобто взагалі не було зроблено жодної дії, передбаченої ст. 143 КПК України на виконання судових рішень.

Вказує, що перевірка викладених у заяві фактів та вирішення питання про доведеність кримінального правопорушення можливі лише при проведенні досудового розслідування та встановленні всіх обставин в порядку, передбаченому КПК України.

Вважає, що суд вийшов за межі наданих повноважень, провів оцінку як обставин, так і доказів, наданих до скарги, і без дотримання процедури КПК прийшов до помилкового та передчасного висновку про відсутність кримінального правопорушення в діях посадових осіб поліції.

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати.

Будучи належним чином повідомлений про час та місце, дату та час судового розгляду, прокурор у судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що згідно ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно із ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 3 ст. 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч. 5 п. 4 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Апеляційним переглядом встановлено, що 10 січня 2023 року ОСОБА_6 подав до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, а саме не виконання працівниками відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області судових рішень ухвал про привід обвинуваченого в межах кримінального провадження за № 207/1988/22 провадження № 1-кп/207/357/22 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а саме ухвали від 19 жовтня 2022 року, від 09 листопада 2022 року, ввід 06 грудня 2022 року.

На думку скаржника, таким чином працівниками відділення поліції № 2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області скоєно кримінальне правопорушення передбачене ст. 382 КК України.

Так, згідно до ст. 382 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 382 КК України, є порядок діяльності суду як органу правосуддя, що передбачає точне і своєчасне виконання його рішень.

З об`єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися: 1) невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; 2) перешкоджанням службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили (ч. 1 ст. 382); 3) невиконанням службовою особою рішення Європейського суду з прав людини (ч. 3 ст. 382).

Невиконання судового рішення полягає у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення (наприклад, керівник підприємства відверто ігнорує рішення суду про заміну споживачеві придбаного ним неякісного товару на аналогічний товар належної якості). Ухилення та сама відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію службової особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації. Така протидія може виражатися у прямій забороні своїм підлеглим виконувати вимоги державних виконавців державної виконавчої служби, погрозі застосувати до певних осіб, у тому числі і службових, насильства, спробі підкупити чи обманути їх з метою недопущення виконання судового рішення.

Рішення суду (у вузькому значенні) це письмовий акт, який приймає господарський суд при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові), загальний суд при вирішенні цивільної справи, КС за результатами розгляду справ щодо конституційності законів та інших правових актів ВР, актів Президента України, актів КМ, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Вирок суду це рішення суду першої інстанції про винність чи невинність відданої до суду особи. Вирок суду може бути двох видів обвинувальний або виправдувальний. Обвинувальний вирок також встановлює міру покарання винному та визначає інші правові наслідки визнання особи винною. Ухвала суду це: а) у кримінальному процесі будь-яке рішення, крім вироку, яке виносить суд першої, апеляційної і касаційної інстанцій в судових засіданнях у колегіальному складі; б) у цивільному процесі рішення суду першої інстанції, яким вирішуються питання, що виникають у зв`язку з розглядом цивільної справи по суті; в) в господарському процесі рішення, яке виносить господарський суд, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо). Постанова суду це рішення, яке виніс суддя одноособове, і рішення президії суду, ПВС. За результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення суди виносять тільки постанови.

Як зазначено у диспозиції ч. 1 ст. 382, відповідальність настає у випадку невиконання чи перешкоджання виконанню службовою особою тільки таких судових рішень, які набрали законної сили.

Так, у кримінальному судочинстві привід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, сутність якого полягає у примусовому супроводженні підозрюваного, обвинуваченого, свідка, який раніше був викликаний у встановленому законом порядку і не з`явився за викликом без поважної причини або не повідомив причину свого неприбуття, що здійснюється особою, яка виконує ухвалу про привід, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

Порядок виконання ухвали слідчого судді або суду про привід, а також гарантії забезпечення прав і законних інтересів особи, привід якої здійснюється, передбачено ст. 143 КПК.

Статтею 143 КПК України передбачено, що виконання ухвали про здійснення приводу може бути доручене відповідним підрозділам органів Національної поліції, органів безпеки, органів Бюро економічної безпеки України, Національного антикорупційного бюро України або Державного бюро розслідувань.

Ухвала про здійснення приводу оголошується особі, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу. Особа, рішення про здійснення приводу якої прийнято слідчим суддею, судом, зобов`язана прибути до місця виклику в зазначений в ухвалі про здійснення приводу час у супроводі особи, яка виконує ухвалу.

У випадку невиконання особою, що підлягає приводу, законних вимог щодо виконання ухвали про здійснення приводу, до неї можуть бути застосовані заходи фізичного впливу, які дозволяють здійснити її супроводження до місця виклику. Застосуванню заходів фізичного впливу повинно передувати попередження про намір їх застосування. У разі неможливості уникнути застосування заходів фізичного впливу вони не повинні перевищувати міри, необхідної для виконання ухвали про здійснення приводу, і мають зводитися до мінімального впливу на особу.

Забороняється застосування заходів впливу, які можуть завдати шкоди здоров`ю особи, а також примушення особи перебувати в умовах, що перешкоджають її вільному пересуванню, протягом часу більшого, ніж необхідно для негайного доставлення особи до місця виклику. Перевищення повноважень щодо застосування заходів фізичного впливу тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У разі неможливості здійснення приводу особа, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, повертає її до суду з письмовим поясненням причин невиконання.

Як встановлено в ході розгляду скарги слідчий суддя встановив, що згідно до пояснень ОСОБА_6 , посадовими особами відділу поліції здійснюються дії на виконання ухвали суду у межах кримінальної справи про привід обвинуваченого ОСОБА_7 , шляхом виходу за адресою місцезнаходження обвинуваченого, яка вказується в ухвалах суду, а саме за адресою м. Кам`янське вул. Подольська, будинок № 173.

Привід ОСОБА_7 із зазначенням адреси його знаходження згідно до повідомлення співробітників поліції щодо відсутності останнього за вказаною адресою та неможливістю виконання приводу обвинуваченого, підтверджено рапортом від 06 грудня 2022 року.

Також в зазначеному рапорті співробітника поліції повідомлено нова адреса місце знаходження ОСОБА_7 , що свідчить що працівники поліції здійснювали виконання ухвал суду в порядку визначеному ст. 143 КПК України, але ухвали суду про привід вже після 06 грудня 2022 року з повідомленої суду адреси як місця мешкання ОСОБА_7 як то у АДРЕСА_1 , не вирішувалося.

Частиною 2 статті 11 КК України передбачено, що не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Таким чином, можна зробити важливий висновок: будь-яке діяння вважається кримінальним правопорушенням тільки тоді, коли йому притаманна сукупність всіх чотирьох обов`язкових ознак, відсутність хоча б однієї з них, не відносить діяння до кримінальних правопорушень.

Відповідно до правової позиції колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 30.09.2021 (справа №556/450/18): «Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення…».

А тому слідчий суддя вважав, що на час звернення із даною скаргою, скаржником не доведено наявність підстав передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, як то внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування за заявою ОСОБА_6 , так як крім самої скарги скаржником не подано підтвердження її подання до Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

При розгляді скарги, слідчим суддею не надається оцінка доказам, наявності винуватості чи невинуватості осіб, але досліджується зміст заяви на яку посилається скаржник та підстави для здійснення дій в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України.

Так, за змістом заяви яку викладено ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення, не зазначено даних які б свідчили про підстави внесення даних в ЄРДР згідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, не встановлено.

Відповідно до правової позиції, яка викладена Верховним Судом у Постанові від № 556/450/18 від 30 вересня 2021 року, згідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

На переконання апеляційного суду слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_6 діяв у спосіб та у межах закону й дійшов обґрунтованого висновку, що вимога заявника щодо зобов`язання посадових осіб Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою є безпідставною, оскільки ОСОБА_6 не зазначено даних які б свідчили про підстави внесення даних до ЄРДР не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, та не знаходить підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі апелянтом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи наведене суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, ухвала є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Кам`янської РУП ГУНП в Дніпропетровській області, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4