Житомирський апеляційний суд
Справа №284/66/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000120 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Народицького районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , директора ТОВ «ДДД», раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що ухвалюючи вирок суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 , показам експерта ОСОБА_12 , а також письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що сторона обвинувачення не надала суду будь-яких допустимих доказів, які вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Звертає увагу, що про наявність гіпертонічної хвороби 2 ступеню та енцефалопатії 2 ступеню ОСОБА_7 не знав, оскільки записи про наявність такої хвороби зберігаються в медичних картках в м.Одеса, де він проходив лікування. Дізнався він про такий діагноз лише після ознайомлення з висновками СМЕ, які містяться в матеріалах справи. Вказує, що гіпертонічна хвороба 2 ступеню входить до Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «В», затвердженим наказам МОЗ України №299 від 24.12.1999 року. Але, на час отримання обвинуваченим посвідчення водія у 1995 році, проходження медичного обстеження не було обов`язковим. Посилається на те, що суд у вироку як додаткове покарання визначив позбавлення ОСОБА_13 права керування транспортними засобами строком 3 роки, а не вилучення посвідчення, оскільки його хвороба підпадає під дію вказаного Наказу МОЗ України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій обвинувачуваного та доведеності його вини, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Вважає вирок суду незаконним, таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що рішення суду в частині застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням - належним чином не мотивоване та є безпідставним, а призначене покарання таким, що не відповідає особі засудженого та тяжкості скоєного злочину. Вказує, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував дані про його особу, те, що він вчинив хоча і необережний, але тяжкий злочин, внаслідок якого одна особа загинула, а ще двом потерпілим спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, його відношення до вчиненого, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка наполягала на призначенні суворого покарання та позицію прокурора. Вважає, що ОСОБА_7 було достовірно відомо з 2013 року про те, що хворіє на гіпертонічну хворобу II ступеня, і вказана хвороба може супроводжуватися короткочасними потьмаренням чи втратою свідомості, про що йому повідомив лікуючий лікар ОСОБА_14 та призначив відповідне лікування. Але, нехтуючи не лише особистою безпекою, а й безпекою інших людей, він керував транспортним засобом, що призвело до загибелі людини та спричиненні тілесних ушкоджень іншим потерпілим.

Вироком Народицького районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк в 3 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 26 299,40 грн., моральну шкоду в розмірі 320000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 19 100 гривень та витрати, пов`язані із прибуттям представника до місця досудового розслідування та судового провадження у розмірі 7700 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 2288 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_7 , достовірно знаючи і усвідомлюючи з 2013 року про те, що він хворіє на гіпертонічну хворобу II ступеня, що в своїх клінічних перебігах може супроводжуватися короткочасними потьмаренням чи втратою свідомості, та яка відповідно до наказу МОЗ України №299 від 24.12.1999 року входить до Переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування транспортними засобами категорії «В» (п.25 вказаного Переліку), в порушення вимог п.1.5 та 2.3(д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, що виразилось у наступному.

Так, у порушення вимог пунктів 1.10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», п.2.9(б), 12.1 Правил, 09.05.2018 року, у ранковий час, виїхав із с.Славенщина Народицького району Житомирської області, на належному йому на праві власності технічно справному автомобілі Тоуоtа Сгеstа р.н.з. НОМЕР_1 , у хворобливому стані, самостійно не визначив, що його стан загрожує безпеці дорожнього руху та може створити загрозу безпеки дорожнього руху, як для нього, так і для інших учасників дорожнього руху.

Продовжуючи рух на вищевказаному транспортному засобі, близько 12 години 34 хвилин, в цей же день, рухаючись поблизу буд. №225 вул.Свято - Миколаївської смт.Народичі Житомирської області у смузі руху у напрямку центра смт.Народичі, водій ОСОБА_7 проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити в силу хворобливого стану, зумовленого наявною в нього хворобою, короткочасно втратив свідомість під час руху, що призвело до втрати керування транспортним засобом, зміни напрямку руху транспортного засобу праворуч та здійснення наїзду на пішоходів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які рухалися попереду у попутному напрямку правим краєм проїзної частини, та яких водій ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити.

У результаті даної дорожньо - транспортної пригоди, потерпіла ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у виді тупої поєднаної травми тіла, яка супроводжувалася переломом хребта, множинними переломами ребер, розривом атланто-потиличного з`єднання, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Потерпіла ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у виді тупої поєднаної травми тіла у вигляді черепно-мозкової травми, закритої травми грудної клітки, закритої травми лівої верхньої кінцівки, закритої травми кісток тазу та лівої нижньої кінцівки, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Потерпіла ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки у вигляді компресійного перелому 6-го грудного хребця, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5 та 2.3(д), 2.9(б), 1.10, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортої пригоди та її наслідками.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги державного обвинувача та заперечення проти апеляційної скарги захисника, думку потерпілої та її представника, які покладалися на розсуд суду, пояснення захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та хахисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому обвинувальний вирок повинен відповідати вимогам ст.374 КПК України.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог закону щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості вироку.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Так, в мотивувальній частині вироку суду зазначено, що порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5 та 2.3(д), 2.9(б), 1.10, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортої пригоди та її наслідками.

При цьому згідно висновку судової автотехнічної експертизи №3/777 від 14.09.2018 року (а.п.124-131 т.2) зазначено, що у даній дорожній обстановці водію автомобіля Toyota Cresta р.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п.1.10 «Дорожні умови», «Дорожня обстановка», п.12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України. В наведеній дорожній ситуації оцінка дій водія ОСОБА_7 не потребує спеціальних пізнань з області судової автотехніки і носить суто правовий характер.

Питання про причинний зв`язок з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди не потребує спеціальних технічних пізнань з області судової автотехніки та може бути вирішено органами слідства (суду) самостійно з урахуванням юридичного аналізу зібраних по справі матеріалів.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_19 пояснив, що висновку щодо причинного зв`язку він не надавав, оскільки небезпеки для руху водієві ОСОБА_7 створено не було, водій сам своїми діями створив небезпеку для себе та інших учасників дорожнього руху.

Таким чином, колегія суддів вважає, що формулювання судом обвинувачення, яке він вважав доведеним суперечить висновку експерта. Вказані суперечності не можуть бути усунені апеляційним судом, оскільки це виходить за межі обвинувачення, встановленого органом досудового розслідування та судом першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції не надано оцінки зазначеному, не наведено жодних обгрунтувань та не встановлено, які ж саме конкретні порушення ПДР України є причиною настання наслідків даного ДТП, тобто перебувають в причинному зв`язку, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Крім того, судом першої інстанції було досліджено відеозапис з відеореєстратора з автомобіля обвинуваченого, згідно якого під час події ОСОБА_7 знаходився один в салоні автомобіля, але на момент кінцевої зупинки автомобіля після ДТП чутно чоловічі крики з салону автомобіля (а.п.88-93 т.2).

Вказане узгоджується і з висновком експерта №184 від 08.01.2019 року, згідно якого судити чи перебував ОСОБА_7 безпосередньо на час скоєння ДТП в хворобливому стані неможливо, однак експерт не виключає можливості розвитку такого стану перед ДТП, враховуючи наявність у нього певних захворювань.

Проте, судом першої інстанції вказані суперечності не були усунені, що викликає сумніви у знаходженні ОСОБА_7 під час ДТП у несвідомому стані.

Посилання захисника на те, що на час отримання ОСОБА_7 у 1995 році посвідчення водія не вимагалося проходження медичної комісії, колегія суддів вважає таким, що не грунтується на законі, оскільки згідно п.17 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 року №340, яка діяла на той час посвідчення на право керування однією із категорій транспортних засобів видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до навчальних планів і програм та склала відповідні екзамени в реєстраційно -екзаменаційному підрозділі Державтоінспекції.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову, не звернув увагу на те, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 була застрахована згідно Полісу №АМ/5600062 від 04.01.2018 року, укладеного з ПАТ «СК «ТАС» та без наведення мотивів поклав обов`язки щодо відшкодування шкоди на обвинуваченого ОСОБА_7 .

На переконання апеляційного суду, вказані порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є істотними, та такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, а тому відповідно до ч.1 ст.412 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Якщо суд першої інстанції при новому розгляді дійде висновку про винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, то слід врахувати думку потерпілої та прокурора при призначенні покарання, але в будь-якому випадку застосування вимог ст.75 КК України повинно бути належним чином мотивоване.

При новому розгляді суду першої інстанції слід врахувати наведене, перевірити доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення, врахувати висновки, викладені в ухвалі касаційного інстанції та прийняти законне та обгрунтоване рішення з дотриманням вимог ст.28 КПК України щодо розумних строків розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Народицького районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: