Житомирський апеляційний суд
Справа №294/911/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, при цьому суд врахував, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, не працює, офіційного джерела доходів не має, а також врахував думку потерпілих, які наполягали на продовженні строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 днів за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вказує, що ОСОБА_6 не має наміру впливати на потерпілих та свідків, оскільки визнає вину у вчиненні злочинів, надав показання, а також впливати на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, не має можливості знищити чи приховати речові докази у даному кримінальному провадженні так як в ході досудового слідства були проведені обшуку та огляди під час яких були вилучені всі речові докази, які перебувають на зберіганні в ГУНП в Житомирській області.

Також, зазначає, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне та зареєстроване місце проживання в с. Рижів, Чуднівського району, Житомирської області, де проживають його батьки, тому він не має наміру переховуватись від слідства та суду.

Зауважує, що ОСОБА_6 перебуває під вартою майже 8 років та підпадає під дію вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року), а саме зарахуванню одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На його думку, ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, а продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є невиправданим, оскільки запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання ним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і наводить обґрунтування, що аналогічні апеляційній скарзі захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

В провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 15 лютого 2023 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 злочинів, один з яких віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який не працює, офіційного джерела доходів не має, неодружений, утриманців не має, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки та під загрозою можливого покарання, існує реальний ризик його переховування від суду та вказує на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких від обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Доводи апелянтів про те, що обвинувачений ОСОБА_6 з 17.03.2015 року перебуває під вартою, а тому згідно ч. 5 ст.72 КК України (в редакції закону від 26.11.2015 р.) майже відбув покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки за ч. 2 ст.115 КК України передбачено покарання - до довічного позбавлення волі. Крім того, відповідно до вимог ст. 331 КПК України суд за наявності клопотань під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування, з врахуванням стадії судового розгляду та інших конкретних обставин кримінального провадження.

Апеляційний суд зважує і на те, що тривалий розгляд кримінального провадження викликаний і об`єктивними причинами про які повідомив прокурор та які неспростовані захистом, в тому числі неодноразовою зміною територіальної підсудності через відсутність суддів для утворення складу, зміною складу суду і необхідністю розпочинати розгляд з початку за клопотанням обвинувачених, кількістю учасників та відкладенням розгляду через їх неявку з поважних причин, відмовою від захисників та їх заміною, воєнним станом, що додатково викликає необхідність у відкладенні розгляду справи через обстріли, а також неможливістю повідомити та викликати до суду свідків.

Однак, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання вимог щодо розумності строків визначених ст. 28 КПК України, оскільки обвинувальний акт згідно до виокремлених матеріалів провадження затверджений ще 03.07.2015 р. і саме суд зобов`язаний забезпечити проведення судового провадження у розумні строки реагуючи на поведінку учасників кримінального провадження, здійснення прокурором своїх повноважень щодо забезпечення присутності свідків обвинувачення, а приймаючи рішення про відкладення розгляду справи визначати наступні судові засідання в найкоротші терміни врахувавши, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно та розглянуто першочергово.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: