Номер провадження: 11-кп/813/543/23
Справа № 501/1643/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 31.08.2022 у к/п №0000207 від 02.03.2022 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чорноморськ (Іллічівськ) Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Запобіжний захід, застосований стосовно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислено з дня його затримання, тобто з 10.05.2022, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 02.03.2022 у період часу з 01 год. по 06 год., спільно зі своїм батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходились за місцем мешкання в приміщенні кімнати, яка розташована на першому поверсі приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у обвинуваченого ОСОБА_9 раптово виник злочинний намір, спрямований на навмисне вбивство ОСОБА_10 , реалізуючи який ОСОБА_9 , діючи самостійно, з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині невстановленим у ході досудового розслідування тупим предметом наніс численні (точну кількість встановити не надалось можливим) удари по голові та тулубу ОСОБА_10 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження: відкриту черепно-лицьову травму - забійна рана ділянки лівої надбрівної дуги; забій м`яких тканей усіх повік обох очей з синцями; садно у зовнішнього кінця лівого ока; численні синці на правій щоці, лівої виличної ділянки, в проекції суглоба нижньої щелепи зліва та в проекції лівої гілки нижньої щелепи; крововиливи в м`яких тканинах волосяної частини голови та кісток обличчя (в лобно-скроневій ділянці зліва і в правій скроневе-тім`яно-потиличній ділянці та в виличній ділянці зліва); крововилив в лівому скроневому м`язі; крововилив в апоневрозі лівої лобно-скроневої ділянки; переломи кісток обличчя (верхньої щелепи, кісток носа, лівої виличної кістки) та кісток основи та склепіння черепа; розрив твердої мозкової оболонки (в ділянці рани лівої надбрівної дуги і вдавленого перелому); крововиливи під м`якими мозковими оболонками (у полюсу лобної частки лівої півкулі головного мозку і на нижній поверхні заднього відділу лобної частки з переходом на полюс скроневої частки лівої півкулі мозку, а також на опуклій поверхні лобно-скроневої ділянки правої півкулі мозку); контузійні крововиливи (вогнища забою головного мозку) у полюсі лобної частки і у місці переходу нижньої поверхні на опуклу поверхню скроневої частки лівої півкулі головного мозку; внутрішньо-шлуночкові крововиливи головного мозку; синці передньої поверхні черевної стінки з крововиливами в підшкірно-жировій клітковині; крововилив в брижі та частково в зовнішній оболонці низхідного відділу ободової кишки, внаслідок отримання яких останній помер на місці.

Всі зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися.

Довівши свій злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, до кінця, обвинувачений ОСОБА_9 залишив ОСОБА_10 без ознак життя на підлозі коридору та покинув приміщення домоволодіння у невідомому напрямку. Повернувшись через деякий час на територію домоволодіння, обвинувачений ОСОБА_9 , роззувшись, поклав на поверхню трупа ОСОБА_10 взуття, в яке був взутий на момент вчинення злочину, накрив поверхню тіла підковдрою, простирадлом світлого кольору, тканиною синього кольору, поклавши зверху металевий ланцюг та портрет ОСОБА_10 чорно-білого кольору, після чого пішов в приміщення кімнати, розташованої на другому поверсі вищезазначеного будинку.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваним вироком, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, ухвалення без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування осудності його підзахисного з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишився той факт, що у день скоєння вбивства обвинувачений не повністю розумів значення своїх дій, їх суспільну небезпеку та наслідки, зокрема, суд не дослідив у повному обсязі обставин перебігу психічної хвороби обвинуваченого, не врахував, з огляду на відсутність слідів вживання алкогольних, наркотичних чи психотропних препаратів, його фактичні неадекватні дії та поведінку ще до скоєння злочину (будучи повністю тверезим, обклав металевим ланцюгом померле тіло свого батька та поставив на нього портрет, після чого піднявся на другий поверх, де спокійно ліг спати, після прибуття сусідів почав їх проганяти і т.ін.), не допитав в якості свідка цивільну дружину обвинуваченого, яка може більш детально розповісти суду про поведінку обвинуваченого у період загострення психічної хвороби, надати додаткові документи, які свідчать про наявність та перебіг психічної хвороби у обвинуваченого, пояснити, які ліки приймав обвинувачений, надати відповідні квитанції тощо;

- суд не врахував того, що допитані свідки однозначно не підтвердили наявність між обвинуваченим та його вбитим батьком за період їх спільного проживання сварок або особистої неприязні один до одного, в той час як такий умисел вбачає сторона обвинувачення, посилаючись тільки на показання самого обвинуваченого, який внаслідок своєї душевної хвороби готовий підтвердити все що завгодно;

- проведена психіатрична експертиза є поверховою, неповною та помилковою, оскільки на експертне дослідження були надані не всі документи, які свідчать про психічний стан обвинуваченого, експертній комісії не була відома загальна картина перебігу психічної хвороби, фактичні періоди та обставини її загострення;

- суд 1-ої інстанції залишив поза увагою те, що внаслідок кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 як навмисного вбивства свого батька, його підзахисний втратив право на спадкування за померлим, внаслідок чого таке право втратила також ні в чому не повинна малолітня дитина обвинуваченого - онука померлого, яку останній дуже любив.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою застосувати стосовно ОСОБА_9 заходи медичного характеру та кримінальне провадження закрити, у зв`язку із неосудністю ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з наступних підстав.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Мотивуючи доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним зібрані по справі докази, а саме на:

- показання обвинуваченого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свою вину у вчинені кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, зазначивши, що вчинив злочин при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчиненого ним злочину, щиро розкаювався;

- показання свідка ОСОБА_11 , який під час судового розгляду кримінального провадження зазначив, що проживає по АДРЕСА_2 ) по сусідству з обвинуваченим та померлим ОСОБА_10 , входи до їхніх будинків розташовані поруч один від одного; 01.03.2022 ОСОБА_10 був у нього вдома, разом вечеряли, приблизно о 19:30 год. ОСОБА_10 пішов додому, будь-яких підозрілих звуків з сусідського домоволодіння в ніч з 01.03.2022 на 02.03.2022 не чув; вранці 02.03.2022, приблизно о 09 год., до нього прийшов ОСОБА_12 та повідомив, що в будинку ОСОБА_10 двері відчинені та кров у будинку; потім вони разом зайшли до будинку ОСОБА_13 , де побачили калюжу крові та труп людини, який лежав на підлозі, накритий ковдрою, після чого одразу викликали поліцію по телефону, яку чекали приблизно 15 хв., потім ще раз телефонували до поліції; в той час, коли вони з ОСОБА_14 знаходились в коридорі домоволодіння, до них з другого поверху будинку виглянув обвинувачений ОСОБА_9 та почав виганяти їх з будинку, запитував хто їх сюди впустив; на запитання прокурора про взуття обвинуваченого, яке містило сліди крові, свідок ОСОБА_11 повідомив, що вказане взуття схоже на взуття, яке належить обвинуваченому, однак в якому взутті ОСОБА_9 був взутий напередодні точно не пам`ятає;

- показання свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду 1-ої інстанції пояснив, що перебував у дружніх стосунках з померлим ОСОБА_10 , колись разом працювали в морському торговому порту, де і познайомились; останнім часом допомагав ОСОБА_10 по господарству, готував йому їжу; свої відносини із сином (обвинуваченим ОСОБА_9 ) ОСОБА_10 приховував, однак свідку відомо, що відносини між ними були натягнуті; 01.03.2022 ОСОБА_10 зателефонував йому та попросив принести хліба, однак свідок не мав можливості прийти до нього через зайнятість, повідомив, що прийде завтра; 02.03.2022 Латишок свідок купив продуктів та вранці прийшов до ОСОБА_10 додому, де побачив, що двері будинку відчинені, в коридорі лежать якісь ганчірки, щоб підняти ганчірки ОСОБА_14 нагнувся та побачив витягнуті ноги, тіло під ковдрою, після чого пішов до сусіда ОСОБА_11 , з яким потім знову зайшли до будинку ОСОБА_13 та викликали поліцію; в подальшому побачив ОСОБА_9 , який спускався з другого поверху домоволодіння та почав кричати на них, виганяв з будинку;

- протокол огляду місця події від 02.03.2022, зокрема, домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено труп ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ознаками насильницької смерті, з місця вилучено речові докази - скляну пляшку з-під горілчаного виробу з залишками горілчаного виробу; портрет чоловіка; металевий ланцюг; змиви речовини бурого кольору - з одвірка, з калюжі під головою трупа, з поверхні підлоги зі сліду взуття; рожеву ковдру з потоками та слідами речовини бурого кольору; синю сітчасту тканину, якою був накритий труп; простирадло світлого кольору зі слідами речовини бурого кольору; чоловічі сині спортивні штани, в які був одягнений труп; чоловіче взуття чорного кольору з помаранчевою серединою; поліетиленовий пакет з написом «ВМW», DVD-диском з відеозаписом огляду місця події та фото-таблицею до протоколу;

- постанова та протокол від 02.03.2022 про відібрання біологічних зразків для експертизи, згідно яких у ОСОБА_9 відібрані біологічні зразки у тому числі за допомогою спеціальної палички для відбору букального епітелію було виконано два мазки з правої та лівої внутрішньої частини ротової порожнини;

- висновок судово-медичної експертизи №111, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: 1) відкрита черепно-лицьова травма: забійна рана ділянки лівої надбрівної дуги; забій м`яких тканей усіх повік обох очей з синцями; садно у зовнішнього кінця лівого ока; численні синці на правій щоці, лівої виличної ділянки, в проекції суглоба нижньої щелепи зліва та в проекції лівої гілки нижньої щелепи; крововиливи в м`яких тканинах волосяної частини голови і кісток обличчя (в лобно-скроневій ділянці зліва і в правій скроневе-тім`яно-потиличній ділянці та в виличній ділянці зліва); крововилив в лівому скроневому м`язі; крововилив в апоневрозі лівої лобно-скроневої ділянки; переломи кісток обличчя (верхньої щелепи, кісток носа, лівої виличної кістки) та кісток основи і склепіння черепа; розрив твердої мозкової оболонки (в ділянці рани лівої надбрівної дуги і вдавленого перелому); крововиливи під м`якими мозковими оболонками (у полюсу лобної частки лівої півкулі головного мозку і на нижній поверхні заднього відділу лобної частки з переходом на полюс скроневої частки лівої півкулі мозку, а також на опуклій поверхні лобно-скроневої ділянки правої півкулі мозку); контузійні крововиливи (вогнища забою головного мозку) у полюсі лобної частки і у місці переходу нижньої поверхні на опуклу поверхню скроневої частки лівої півкулі головного мозку; внутрішньо-шлуночкові крововиливи головного мозку; 2) синці передньої поверхні черевної стінки з крововиливами в підшкірно-жировій клітковині; крововилив в брижі і частково в зовнішній оболонці низхідного відділу ободової кишки.

Всі зазначені тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися.

Всі ушкодження у ОСОБА_10 , з урахуванням їх морфологічних особливостей (садно обличчя зі світло-коричневою м`якою поверхнею нижче рівня навколишньої шкіри, синці багряно-синього кольору з нечіткими контурами, рана з темно-червоними крововиливами по краях), а також даних судово-гістологічного дослідження (встановлення в крововиливах внутрішніх органів подібних слабко початкових реактивних змін), вказують на те, що ушкодження заподіяні прижиттєво, за короткий проміжок часу, обчислюваний хвилинами (десятками) хвилин, до моменту настання смерті.

Відкрита черепно-лицьова травма оцінюється в комплексі та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, згідно з п. 2.1.1(а) і п.2.1.3 (а, б, в, г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Синці передньої поверхні черевної стінки з крововиливами в підшкірно-жировій клітковині; крововилив в брижі і частково в зовнішній оболонці низхідного відділу ободової кишки, які могли утворитися одномоментно, при звичайному своєму перебігу у живих осіб мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і згідно з п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_10 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленою у нього відкритою черепно-лицьовою травмою у вигляді переломів кісток лицьового та мозкового черепа, розривом твердої мозкової оболонки, крововиливів під м`які оболонки і контузійними крововиливами головного мозку, що і з`явилось безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 ;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) №805/111, згідно якого при судово-токсикологічному дослідженні крові, сечі від трупа ОСОБА_10 в крові та сечі етиловий спирт не виявлений;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) №268, згідно якого кров від трупа ОСОБА_10 відноситься до групи А (ІІ), з ізогемаглютином анти- В за ізосерологічною системою АВО;

- висновок експерта №582/111, згідно якого на підставі даних судово-медичної експертизи гістологічних препаратів шматочків тканин від трупа ОСОБА_10 встановлено: вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в м`які мозкові оболонки великих півкуль; контузійні петехіальні крововиливи в кортикальних відділах великих півкуль головного мозку; вогнищевий крововилив в лівий скроневий м`яз; вогнищеві крововиливи в тканину легені; вогнищевий крововилив в брижу ободової кишки - зі слабко початковими реактивними змінами; набряк головного мозку; нерівномірно виражене венозне повнокров`я у надісланих на дослідження внутрішніх органах; атеросклероз епікардіальної коронарної артерії у стадії атероматозу, склероз інтрамуральних артерій, нерівномірно виражена гіпертрофія, периваскулярний кардіосклероз та ліпоматоз міокарду, дистрофічні зміни кардіоміоцитів; набряк, фокуси емфіземи, ділянки дистелектазів легень;

- висновок експерта №210, згідно якого на парі чоловічих кросівок, представлених на дослідження, в об`єктах №1-3 виявлена кров людини, походження якої не виключається від особи з даною групою, у тому числі від потерпілого ОСОБА_10 (носія антигену А);

- висновок експерта №207, згідно якого на марлевих тампонах зі змивами: з одвірка (об`єкт №1), з калюжі під головою трупа (об`єкт №2), з поверхні підлоги зі сліду взуття (об`єкт №3) знайдена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_10 , який має означену групу крові, якщо кров походить від однієї особи;

- висновок експерта №206, згідно якого кров потерпілого на чоловічих спортивних брюках, підковдрі, вилучених з місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого ОСОБА_10 , носія даної групової приналежності;

- висновок експерта №172, згідно якого на правій бічній поверхні правої кросівки в області задника виявлені сліди, схожі на кров, що підсохнула, які представлені: плямою з нечіткими контурами, яка розташована на верхньому краю задника, судити про механізм її утворення не представляється можливим; нечисельними групами дрібних бризок округлої і овальної форми, які розташовані на бічній поверхні задника і на бічній поверхні підошви, що могли утворитись при падінні часточок речовини, схожої на кров, на вказану ділянку взуття, звернену до джерела слідоутворення, сліди круглої форми утворені при падінні під кутом, близьким до прямого, сліди овальної форми утворені при падінні під гострим кутом;

- висновок молекулярно-генетичної експертизи №99, відповідно до якої, виходячи з алельного розподілу досліджених локусів, ДНК-профіль (генетичні ознаки) сліду крові з об`єкту №1, відповідно до висновку експерта №210 від 22.03.2022 судово-медичної експертизи речових доказів (об`єкт №2) та ДНК-профіль (генетичні ознаки) сліду крові з об`єкту №3, відповідно до висновку експерта №210 від 22.03.2022 (об`єкт №3) цілком збігаються між собою та цілком збігаються з ДНК-профілем (генетичними ознаками) зразка крові на марлі від трупу ОСОБА_10 (об`єкт №1); ДНК-профіль (генетичні ознаки) сліду крові з об`єкту №1, відповідно до висновку експерта №210 від 22.03.2022 (об`єкт №2) та ДНК-профіль (генетичні ознаки) сліду крові з об`єкту №3, відповідно до висновку експерта №210 від 22.03.2022 (об`єкт №3) цілком збігаються між собою та можуть походити від трупу ОСОБА_10 (об`єкт №1) з ймовірністю 99, 99999 %;

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 05.05.2022, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав під №3 кросівки, що належать ОСОБА_9 , в яких останній був взутий 01.03.2022, коли він бачив його напередодні вбивства ОСОБА_10 ;

- постанови про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 24.05.2022 та 16.06.2022;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінні або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого станом на 20:15 год. 02.03.2022 у ОСОБА_9 ознак сп`яніння не виявлено;

- висновок комісійної судово-психіатричної експертизи №224, відповідно до якого ОСОБА_9 на період часу, що відноситься до скоєння правопорушення, у якому він підозрюється, на недоумство не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або у іншому хворобливому стані психіки не перебував; виявляв клінічні ознаки психічних порушень у вигляді: «Циклотимії» (що відповідало діагностичним критеріям рубрики «F34.0», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які за ступенем виразності та впливу на його когнітивні, вольові та критичні функції були не настільки виражені, що не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час ОСОБА_9 також не страждає на недоумство, або інший хворобливий стан психіки, виявляв клінічні ознаки психічних порушень у вигляді : «Циклотимії» (що відповідало діагностичним критеріям рубрики «F34.0», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які за ступенем виразності та впливу на його когнітивні, вольові та критичні функції не настільки виражені і не позбавляють (не обмежують) його у здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом, правильно сприймати обставини, які мають значення по справі та давати про них відповідні показання, приймати участь у судовому розгляді; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Вищенаведені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Надаючи оцінку посиланням сторони захисту на те, що суд під час судового розгляду к/п №0000207 всебічно та об`єктивно не з`ясував питання щодо осудності його підзахисного, зокрема, залишив поза увагою той факт, що у день скоєння вбивства обвинувачений ОСОБА_9 не повністю розумів значення своїх дій, їх суспільну небезпеку та наслідки, суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та такими, що суперечать матеріалами провадження з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 19 КК України містить визначення поняття «осудності», відповідно до якого осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

В свою чергу, відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Проведення експертного дослідження на стадії досудового розслідування кримінального провадження, відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України, є обов`язковим для визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

На виконання вищевказаних вимог кримінального процесуального закону, на підставі ст. 243 КПК України, а також враховуючи обставини вчинення злочину, у якому на той час підозрювався ОСОБА_9 (завдання численних ударів по голові та тулубу ОСОБА_10 , покладення на тіло трупа взуття, накриття поверхні тіла півковдрою, простирадлом світлого кольору, тканиною синього кольору, а також покладення зверху металевого ланцюга та чорно-білого портрету загиблого), які вочевидь викликали сумніви щодо його осудності, ст. слідчим СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_15 було винесено постанову від 20.05.2022 про призначення проведення амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 15), яка в подальшому була амбулаторно проведена комісією лікарів-психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР та, як наслідок, був складений висновок №244 від 14.06.2022 (т. 1, а.с. 159-169).

На вирішення експертам були поставлені наступні питання (т. 1, а.с. 159, зворотна сторона):

- чи страждав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , психічним захворювань і, якщо так, то яким саме?

- чи не виявляв ОСОБА_9 в період часу, що відноситься до здійснення інкримінованого йому діяння, будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, і чи міг він усвідомлювати свої дії та керувати ними?

- чи страждає ОСОБА_9 будь-яким психічним захворюванням в даний час, чи може усвідомлювати свої дії та керувати ними, і чи може за своїм психічним станом постати перед слідством та судом?

- чи має ОСОБА_9 за своїм психічним станом потребу у застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру і, якщо так, то яких саме?

В свою чергу, в постанові від 29.07.2021 у справі №755/5059/19 (провадження №51-558км21) колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду висловила правову позицію, відповідно до якої, виходячи з результатів системного тлумачення ст.ст. 19 та 20 КК України, законодавець розрізняє неосудність і обмежену осудність, а встановлення тієї чи іншої обставини тягне за собою різні правові наслідки, при цьому, неосудність та обмежена осудність є юридичними поняттями, а тому висновок про можливість застосування до особи положень ст. 19 або ст. 20 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

На підставі аналізу матеріалів кримінального провадження, зокрема, змісту висновку комісійної судово-психіатричної експертизи №244 від 14.06.2022 (т. 1, а.с. 159-169), вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на недоумство не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або у іншому хворобливому стані психіки не перебував; виявляв клінічні ознаки психічних порушень у вигляді «циклотомії», які за ступенем виразності та впливу на його когнітивні, вольові та критичні функції були не настільки виражені, що не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Окрім того, комісія експертів також зробила висновок про те, що на теперішній час, тобто станом на момент проведення експертного дослідження - 14.06.2022, ОСОБА_9 також не страждає на недоумство, або інший хворобливий стан психіки, виявляв клінічні ознаки психічних порушень у вигляді «циклотимії», які за ступенем виразності та впливу на його когнітивні, вольові та критичні функції не настільки виражені та не позбавляють (не обмежують) його у здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом, правильно сприймати обставини, які мають значення по справі та давати про них відповідні показання, приймати участь у судовому розгляді; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

В цьому контексті апеляційний суд не приймає до уваги твердження захисника про те, що проведене експертне дослідження є поверховим, неповним та помилковим, оскільки на дослідження не були надані всі документи, які свідчать про психічний стан ОСОБА_9 , натомість, при проведенні судово-психіатричної експертизи обвинуваченого комісія експертів, відповідно до дослідницької частини висновку, дослідила матеріали к/п №0000207 в 1-му томі, медичну карту амбулаторного хворого №003115, дві медичні карти стаціонарного хворого №№832 та 867 з КНП «Одеський Обласний медичний центр психічного здоров`я» «ООР», а також виписний епікриз (а.с. 159, зворотна сторона).

Відтак, під час проведення вищевказаної комісійної судово-психіатричної експертизи була досліджена вся наявна медична документація стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій зафіксовані діагнози, перебіг захворювань та призначене останньому лікування.

В дослідницькій частині проведеної експертизи комісія експертів зазначила про те, що самі по собі заперечення ОСОБА_9 інкримінованих дій та посилання на амнезію, для якої немає підстав (враховуючи записи фахівців, які проводили медичний огляд обвинуваченого на стан встановлення ознак сп`яніння та слідчих, які відбирали у нього пояснення безпосередньо після того, як було виявлено труп батька, а також записи лікарів психіатрів), не є основою для діагностики будь-якого патологічного стану, а в дійсному випадку є проявом захисно-установочної форми поведінки, на межі із симуляцією психічних розладів, бо не відповідають клінічним проявам жодної амнезії, і має явно розширений діапазон, за тривалістю та зануренням. Таким чином, ні про який тимчасовий патологічний стан на час, що цікавить слідство у дійсному кримінальному провадженні не йдеться (т. 1, а.с. 167).

Окрім того, в проведеному дослідженні комісія експертів не погодилась із двома попередньо встановленими ОСОБА_9 лікарями-психіатрами діагнозами «біполярний афективний розлад» та «шизотиповий розлад» на підставі відсутності належного обґрунтування таких діагнозів відповідно до вимог Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду, у зв`язку із чим, врахувавши всі зібрані по справі свідчення та відомості, дійшла висновку про те, що більш обґрунтованим та таким, що відповідає дійсності буде саме діагноз «циклотомія», що за критеріями Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду теж відноситься до групи так званих хронічних афективних розладів настрою, з хронічною нестабільністю настрою, з численними епізодами легкої депресії і легкого підвищення настрою, що зазвичай розпочинається із молодого віку та носить хронічний перебіг; ця група розладів як зазвичай не протікає з мареннями, обманами відчуття, не поєднується зі зниженням когнітивних та вольових, критичних функцій, тому не є підставою для визнання хворого таким, що не віддає звіту своїм діям, не усвідомлює їх та не керує ними; про відсутність марень, обманів відчуття, зниження когнітивних та вольових функцій у випробуваного (тобто обвинуваченого ОСОБА_9 ) як до того, коли у нього відбулась остання сварка із батьком, так і після неї, на час його первинної госпіталізації у психіатричний заклад свідчать відомості наявної медичної документації; враховуючи наявні у випробуваного все ж таки психічні вади рекомендоване динамічне спостереження психіатром за місцем перебування (т. 1, а.с. 168, в т.ч. зворотна сторона).

Колегія суддів зауважує на тому, що питання, на які посилається сторона захисту в якості підстави для проведення повторної судово-психіатричної експертизи задля встановлення осудності обвинуваченого, були з`ясовані в ході проведеного експертного судово-психіатричного дослідження, внаслідок якого було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 був визнаний таким, що на момент вчинення інкримінованого йому злочину, тобто 01.03.2022, та на момент проведення експертного дослідження не страждав на недоумство, у тимчасовому розладі психічної діяльності або у іншому хворобливому стані психіки не перебував, був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Апеляційний суд також не вбачає підстав для проведення допиту в якості свідка колишньої фактичної дружини ОСОБА_9 - гр. ОСОБА_16 з огляду на те, що свідок не була безпосереднім очевидцем вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, тривалий час не проживає із останнім (зокрема, з 2018 року), окрім того, пояснення зазначеного свідка були детально відтворені експертами в дослідницькій частині проведеної в зазначеному кримінальному провадженні комісійної судово-психіатричної експертизи №244 від 14.06.2022 (т. 1, а.с. 162, в т.ч. зворотна сторона).

Що стосується відомостей, які свідок ОСОБА_16 , на думку сторони захисту, може повідомити з приводу перебігу психічної хвороби її колишнього чоловіка, а також надати додаткові документи та квитанції на придбання медикаментів, колегія суддів наголошує на тому, що предметом вищевказаного експертного психіатричного дослідження була, наряду з двома медичними картами стаціонарного хворого, в тому числі, амбулаторна карта ОСОБА_9 , зі всіма встановленими діагнозами, історією перебігу його хвороби та призначеним у зв`язку із цим лікуванням.

Відтак, підстав для отримання пояснень зазначеної особи та витребування у неї відповідної документації, на переконання суду апеляційної інстанції, немає.

Окрім того, відповідна оцінка доводам захисника щодо необхідності проведення допиту в якості свідка ОСОБА_16 , витребування у неї додаткової документації стосовно психічної хвороби обвинуваченого ОСОБА_9 та проведення повторної психіатричної експертизи була надана в окремих судових рішеннях - ухвалах Одеського апеляційного суду від 12.04.2023.

Надаючи оцінку твердженням захисника з приводу того, що допитані свідки однозначно не підтвердили наявність між обвинуваченим та його вбитим батьком за період їх спільного проживання сварок або особистої неприязні один до одного, внаслідок чого стороною обвинувачення не доведено наявності в діях його підзахисного умислу на вчинення вбивства, апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Так, дійсно, із суб`єктивної сторони інкримінований ОСОБА_9 злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство) характеризується прямим умислом, тобто, відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України, ситуацією, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Всупереч твердженням сторони захисту, допитаний в судовому засіданні суду 1-ої інстанції свідок ОСОБА_14 зазначив, що свої відносини із сином ОСОБА_10 приховував, проте свідку відомо, що стосунки між ними були натягнутими (т. 1, а.с. 181).

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_9 під час судового розгляду кримінального провадження також підтвердив, що у нього були погані стосунки із загиблим батьком та в той день, тобто 01.03.2022, вони із батьком посварились та побились (т. 1, а.с. 179).

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 психічної хвороби, внаслідок якої він готовий підтвердити все що завгодно, в тому числі й наявність особистої неприязні між ним та вбитим батьком, є безпідставними, з огляду на проаналізований апеляційним судом вище висновок судово-психіатричної експертизи, за результатами якої обвинувачений був визнаний таким, що усвідомлював свої дії та керував ними на момент вчинення інкримінованого йому злочину.

Відтак, враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, його поведінку до та після його вчинення, надані ним та свідками показання під час судового розгляду к/п №0000207 судом 1-ої інстанції, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення було доведено належними та допустимими доказами наявність в діях останнього суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, зокрема, наявності прямого умислу на вчинення вбивства.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів доходить переконання про те, що позиція сторони захисту щодо заперечення осудності обвинуваченого ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованого йому злочину та наявності підстав для застосування стосовно нього примусових заходів медичного характеру є способом самозахисту, оскільки вона об`єктивно спростовується дослідженими судом 1-ої інстанції усними та письмовими доказами, не довіряти яким об`єктивних підстав немає.

Окрім того, оцінюючи вимоги захисника стосовно необхідності застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру та закриття кримінального провадження у зв`язку із неосудністю останнього, апеляційний суд наголошує на суперечності таких вимог та вважає за необхідне звернути увагу на наступні вимоги кримінального процесуального закону.

Частина 1 ст. 503 КПК України передбачає, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

В свою чергу, положення ч. 2 ст. 513 КПК України встановлюють, що, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Системний аналіз вищевикладених положень кримінального процесуального закону дає підстави стверджувати про те, що визнання доведеним того факту, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу є підставою для застосування судом до такої особи саме примусових заходів медичного характеру, а не закриття кримінального провадження, як на це посилається в даному випадку сторона захисту.

При цьому, згідно з вимогами ч. 5 ст. 513 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути закрито судом, якщо неосудність особи на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не була встановлена, а так само в разі видужання особи, яка після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу. У такому разі після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає твердження сторони захисту про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України внаслідок наявної у нього психічної хвороби такими, що повністю спростовані дослідженими судом 1-ої інстанції доказами та направленими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Що стосується тверджень захисника про те, що внаслідок кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , як навмисного вбивства свого батька, його підзахисний втратив право на спадкування за померлим, внаслідок чого таке право втратила також онука загиблого, колегія суддів вважає, що такі доводи, хоча й відповідають дійсності на підставі вимог ч. 1 ст. 1224 ЦК України, проте не мають жодного відношення та не можуть бути враховані апеляційним судом під час апеляційного розгляду зазначеного кримінального провадження, є цивільно-правовими питаннями та вочевидь не можуть слугувати підставою для скасування обвинувального вироку суду.

Відтак, за встановлених апеляційним судом обставин, суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, осудності останнього на момент вчинення зазначеного злочину та після нього, а також відсутності підстав для застосування стосовно нього заходів медичного характеру.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 31.08.2022, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - в цей же строк з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4