КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 лютого2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2022, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2022 вирішено виконувати самостійно.

Також даним вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано його, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_6 , 11.08.2020 перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , використовуючи мережу Інтернет, замовив для власного вживання особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою у речовині та нашаруваннях 2,413 г. ОСОБА_6 12.08.2020 прибув за місцезнаходженням закладки з психотропною речовиною: м. Київ, вул. Симиренка,18, підняв закладку та поклав до правої кишені штанів, у які був одягнений, тобто незаконно придбав та почав зберігати психотропну речовину без мети збуту.

Крім цього, ОСОБА_6 у невстановлених досудовим розслідуванням місці та часі, за невстановлених обставин, придбав для власного вживання особливо небезпечну психотропну речовину PVP, масою у речовині 3,186 г, яку поклав до правої кишені куртки, у яку був одягнений, тобто незаконно придбав та почав зберігати психотропну речовину без мети збуту.

Також вказаним вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим в тому, що у невстановлені досудовим розслідуванням час і місці, за невстановлених обставин, він придбав гранату РГД-5 і запал до неї та переніс її до місця свого проживання, тобто незаконно носив, придбав та зберігав вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу.

Прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в частині визнання ОСОБА_6 невинуватим за ч.1 ст.263 КК України. Вирок суду за ч.2 ст. 309 КК України скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК України призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Також просить дослідити матеріали кримінального провадження у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор зазначає, що при визнанні ОСОБА_6 невинуватим за ч. 1 ст. 263 КК України суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що 04.11.2020 під час невідкладного обшуку у помешканні ОСОБА_6 відповідно до висновку судової вибухотехнічної експертизи вилучені предмети є промислово-виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 та промислово виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною, корпусом ручної осколкової гранати РГД-5. Зазначає, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, оскільки не взяв до уваги, що останній неодноразово судимий за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин, має не зняту та не погашену судимість, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи останнього.

Захисник ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять ні клопотання слідчого чи прокурора про проведення обшуку, ні ухвали слідчого судді про задоволення чи відмову у такому клопотанні. Вказує, що ОСОБА_6 звертав увагу, що до моменту проведення обшуку виявлений вибухонебезпечний предмет був відсутній в його помешканні. Також зазначає, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, тому судом правильно взято до уваги дані про його особу та надано можливість виправитися без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду доказах - показаннях обвинуваченого; відомостях з ЄРДР; протоколі обшуку від 04.11.2020; довідці Управління вибухотехнічної служби ГУ НП у м. Києві; висновку судової вибухотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/53800ВТ від 11.12.2020.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у висунутому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України не визнав та показав, що 04.11.2020 він перебував за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 . Близько 08 год. 30 хв. працівники поліції почали вибивати кувалдою вхідні двері, після чого увійшли до квартири. Спочатку вони обшукали квартиру, відкривали меблі, діставали та оглядали його речі, при цьому не відбувалося будь-якої фіксації подій. До нього застосували кайданки, хоча ніякого опору він не чинив. Поліцейські сказали, що під ванною знайшли гранату та запал, але він цього не бачив. Пізніше приїхав слідчий, який в присутності понятих провів обшук квартири з відеофіксацією.

Суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 від 04.11.2020 з додатком з тієї підстави, що обшук в квартирі ОСОБА_6 проведено без ухвали слідчого судді про обшук.

Такий висновок суду повністю узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону, адже слідчий після проведення невідкладного проникнення до житла ОСОБА_6 в порушення вимог ч.3 ст.233 не звернувся до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку, не підтвердивши у такий спосіб законність своїх дій.

Також суд першої інстанції визнав недопустимими усі докази, зібрані стороною обвинувачення на підставі недопустимих доказів, отриманих в ході обшуку 04.11.2020 - довідку Управління вибухотехнічної служби ГУ НП у м. Києві про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів; висновок судової вибухотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/53800ВТ від 11.12.2020.

За результатами дослідження цих доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що ОСОБА_6 придбав гранату РЗД-5 і запал до неї та переніс її до місця свого проживання, не маючи передбаченого законом дозволу на носіння та зберігання бойових припасів, а також доказів того, що граната та запал знаходилися в квартирі ОСОБА_6 до проникнення туди співробітниками поліції.

Колегія суддів визнала необґрунтованим клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, оскільки будь-якої неповноти або порушень дослідження цих доказів судом першої інстанції в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Повторне дослідження зазначених у клопотанні прокурора доказів суперечить положенням ч.3 ст.404 КПК України, не має жодного юридичного сенсу та призведе лише до затягування апеляційного розгляду кримінального провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність ухвалення виправдувального вироку в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також обставину, яка пом`якшує покарання.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_6 , який неофіційно працює та пройшов курс ресоціалізації від шкідливих звичок, наявності обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття, відсутності обставин, які обтяжують покарання, правильно визначив йому розмір покарання та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими та узгоджуються з вимогами ст.75 КК України.

Будь-яких обмежень щодо застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання до реального відбування не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2022 щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3