УХВАЛА

15 березня2023 року

м. Київ

справа № 515/1769/20

провадження № 51-1535 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 грудня 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, а також на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року,

встановив:

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 3, п. 4, п. 5 ч. 2 зазначеної статті.

У касаційній скарзі, зокрема, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до вимог ст. 427 КПК у касаційній скарзі необхідно зазначити: судове рішення, що оскаржується; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції; обґрунтування цих вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Вказаних приписів кримінального процесуального закону ОСОБА_4 належним чином не виконав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

У касаційній скарзі не зазначено, у чому полягає незаконність оскаржуваних судових рішень, відсутнє обґрунтування необхідності їх зміни чи скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 412 - 414 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Як убачається із касаційної скарги, ОСОБА_4 вказує на оскарження ним ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 грудня 2020 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року. Разом з тим, у своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 також посилається на незаконність ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року, чим допускає суперечності. Вказане перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.

Також слід зазначити, що у разі, якщо особа бажає оскаржити різні судові рішення, постановлені в різних кримінальних провадженнях, вона вправі подати касаційну скаргу на кожне із них окремо із наведенням відповідного обґрунтування щодо їх незаконності чи необґрунтованості.

При цьому ОСОБА_4 слід звернути увагу на визначений ст. 424 КПК перелік судових рішень, що підлягають оскарженню в касаційному порядку, та встановлений у ст. 426 цього ж Кодексу строк на їх касаційне оскарження.

Всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Так, за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої чи апеляційної інстанції, або закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Натомість, у касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 грудня 2020 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 18 січня 2022 року, ухвалу Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року та направити справу до Національного антикорупційного бюро України для подальшого розслідування, а відтак зазначена вимога не відповідає положенням ст. 436 КПК.

Вказане позбавляє можливості встановити позицію ОСОБА_4 щодо результатів касаційного розгляду.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши ОСОБА_4 строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3