Категорія:ч.4 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Луцька Волинської області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з середньою освітою, незаміжню, не працюючу, судиму вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.22 за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнену від відбування покарання з іспитовий строком на 1 рік, який вироком Волинського апеляційного суду від 04.08.22 в частині призначено покарання скасовано та призначено покарання за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України строком на 1 рік обмеження волі, та на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.22 та вироком Волинського апеляційного суду від 04.08.22 2 (два) місяці обмеження волі, з врахуванням вимог положень п.1 ч.1 ст.72 КК України, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, ОСОБА_7 до відбуття визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту її затримання.

Зараховано обвинуваченій ОСОБА_7 в строк основного покарання, термін її попереднього ув`язнення з 08.07.22 (день затримання) по 09.07.22 (дата постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та арешту на майно.

Згідно з даним вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона повторно, 08 липня 2022 року в період з 13:54 год. по 13:56 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Сім-23» №1110 за адресою: вул.Ковельська, 2, м.Луцьк, Волинська область, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України про «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.22, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119- IX від 15.03.22, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022 від 18.04.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2212-IX від 21.04.22, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 від 17.05.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2263-IX від 22.05.22, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрала із торгових полиць наступні товари: вуха свинячі зі смаком бекону 130г Алан закупівельною вартістю 30,24 грн., філе «Куряче» Дмитрук закупівельною вартістю 57,96 грн., балик традиційний «Забіяка» закупівельною вартістю 49,88 грн., шпик український чор.перець Алан закупівельною вартістю 39,86 грн., ковбасу «Сушена з яловичиною» Ранчо закупівельною вартістю 107,57 грн., кефір «ГоКарпти» 420г Галичина закупівельною загальною вартістю 17,76 грн., сир «Камабер» 120г Mlekovita у кількості 2 шт. закупівельною загальною вартістю 85,80 грн., сир «Cheddario»70г закупівельною вартістю 26,28 грн., сир «Чеддер» 130 г у кількості 2 шт. закупівельною загальною вартістю 49,44 грн, путасу сушена солона «Морские» 36г закупівельною вартістю 28,44 грн. та кукурудзу смажену «Big Bob» Сир 60г у кількості 2 шт. закупівельною загальною вартістю 30 грн., спричинивши ТОВ «Клевер Сторс» майнової шкоди на загальну суму 523,23 грн.

Вона ж, повторно, цього ж дня в період з 14:00 год. по 14:05 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Сім-23» №1330, за адресою: вул.Лесі Українки, 67, м.Луцьк, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України про «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.22, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-IX від 15.03.22, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №259/2022 від 18.04.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2212-IX від 21.04.22, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №341/2022 від 17.05.22, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2263-IX від 22.05.22, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрала із торгових полиць наступні товари: Жувачки «Fini» Диня 90г закупівельною вартістю 28,32 грн., шоколад «Корона» Max Fun мол з мармеладом 150 г у кількості 2 шт. закупівельною загальною вартістю 95,42 грн., йогурт «Дольче» 290г закупівельною вартістю 17,28 грн., шоколад «Toblerone» молочний 100 г закупівельною вартістю 48,55 грн., кульки «Єдинороги» 80 г закупівельною вартістю 29,16 грн., молоко згущене «Первомайськ» 290 г закупівельною вартістю 35,58 грн., кетчуп «Heinze» томатний 342 г закупівельною вартістю 59,40 грн., сир м`який «Косичка копчена 150г закупівельною вартістю 29,85 грн., шоколад «Lacmi» 93 г Рошен закупівельною вартістю 20,15 грн., майонез «Heinze» 70% 215 г закупівельною вартістю 48,60 грн. та маслини «EXELENCIA» чорні б/к 240г закупівельною вартістю 33,75 грн., спричинивши ТОВ «Клевер Сторс» майнової шкоди на загальну суму 446,06 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України, тобто таємно викрала чуже майно (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинуваченої, правильності кваліфікації її дій, а також виду покарання, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

Захисник вказує про те, що обвинувачена активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, та щиро розкаялася, що судом було визнано обставинами, які пом`якшують покарання. Вважає, що враховуючи усі обставини провадження в сукупності, дані про особу обвинуваченої, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, характер, спосіб і наслідки вчиненого, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, і таким, що відповідатиме загальним засадам призначення покарання, за ч.4 ст.185 КК України, буде покарання із застосуванням положенням ст.69 КК України.

Посилаючись на викладене вище, захисник обвинуваченої просить оскаржуваний вирок в частині покарання змінити. Призначити обвинуваченій покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду від 14.03.22 та вироком Волинського апеляційного суду від 04.08.22, та остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які скаргу підтримали та просили задовольнити, думку прокурора, яка вважала скаргу безпідставною у зв`язку з чим просила залишити її без задоволення, а судове рішення, - без змін, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.4 ст.185 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Захисник обвинуваченої у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винної внаслідок суворості і, відповідно вважає, що є цілком законні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

На думку колегії суддів апеляційного суду, такі доводи сторони захисту заслуговують на увагу з огляду на наступне.
При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У п.п.1, 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст.ст.66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Водночас, як зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені кримінально-процесуальним законом, який передбачає повноваження судів апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно із положеннями ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні цієї ж норми процесуального права, означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин справи в їх сукупності визначає тяжкість конкретного злочину, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію злочину, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання, а також зважаючи на принцип індивідуалізації покарання.

Водночас, положеннями ч.ч.1, 2 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин. У цьому випадку суд не має право призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленого для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У пункті 8 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній, - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Апеляційний суд зазначає, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з системного тлумачення статтей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою кримінального правопорушення, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст.69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції вказаних вимог матеріального права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в повній мірі належним чином не врахував.

Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України та не врахував належним чином обставини, які давали можливість застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_9 положень ст.69 КК України, тобто призначення за ч.4 ст.185 КК України покарання, нижче від найнижчої межі, встановленого для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Як вбачається із вироку, місцевим судом при призначенні покарання хоч і було враховано, однак не надано належної оцінки тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченої та обставинам, що обтяжують і пом`якшують покарання.
Місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке згідно із ст.12 цього ж Кодексу, є тяжким злочином.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої суд відніс активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховано було і особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка є особою молодого віку, повністю визнала вину, у вчиненому щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочинів, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисних злочинів, а нові злочини вчинила в період іспитового строку.

Крім того, взято до уваги і те, що завдані збитки від протиправних дій є явно незначними (969,29 грн.), але не відшкодованими обвинуваченою ОСОБА_7 , оскільки частково викрадене майно, у неї було вилучене працівниками поліції після затримання і судом повернуто законному володільцю.

Враховано судом також думку потерпілої сторони з приводу призначення покарання, яка наполягала на суворій мірі. Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Водночас, апеляційним судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження вона повністю визнала свою вину, щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень і, зокрема повідомила фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про її дійсне щире каяття та готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Наведені обставини, на думку колегії суддів апеляційного суду, у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та давали право суду першої інстанції призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної норми, а тому його слід пом`якшити до 3 (трьох) років позбавлення волі.

При цьому, остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за вироком в даному провадженні, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.22, який в частині призначеного покарання було скасовано вироком Волинського апеляційного суду від 04.08.22 і ухвалено новий, з врахуванням положень ст.72 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
На думку апеляційного суду, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Враховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання не відповідає вимогам закону.

Таким чином, апеляційна скарга сторони захисту підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, - зміні у відповідності до положень ч.2 ст.409 та ст.414 КПК України.
В іншій частині виро підлягає залишенню без зміни.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2022 року в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.22, який в частині призначеного покарання було скасовано вироком Волинського апеляційного суду від 04.08.22 і ухвалено новий, з врахуванням положень ст.72 КК України, та остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

В іншій частині вирок в даному провадженні залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді