ОСОБА_1 Лебединський районний суд Сумської області
Справа № 950/1630/22
Номер провадження 1-кп/950/201/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

з участю секретаря ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині кримінальне провадження № 0000161 від 12.07.2022 про обвинувачення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин, Сумської області, громадянина України, не одруженого, освіта середня-спеціальна, не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України;

з участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

За межами населених пунктів Пристайлівського старостинського округу Лебединської МТГ Сумської області за 1,2 км на північний схід від с. Шевченкове, Сумського району, з лівого боку від дороги на с. Пристайлове, в полі, розташований об`єкт культурної спадщини «Курган», який може належати добі бронзи - раннього залізного віку, виявлений у 1991 році та має площу 0,0572 га. Так, розпорядженням представника Президента України в Сумській області від 19.07.1994 №227 «Про державний реєстр пам`яток археології області» вище вказаний «Курган» взятий на державний облік.

Згідно вимог Земельного Кодексу України навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Згідно вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» зони охорони пам`ятки (далі - зони охорони) - встановлювані навколо пам`ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Також вказаним вище законом встановлено, що землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико- культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Згідно вищевказаної технічної пам`ятко-охоронної документації на вказані пам`ятки охоронна зона для курганів становить 50 м від меж археологічних об`єктів.

Також згідно вимог Закону України «Про державний контроль за використанням та охоронною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У порушення вищевказаних нормативно-правових актів у квітні 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не маючи правових підстав для використання земельної ділянки, діючи умисно, за допомогою найманої сільськогосподарської техніки розорав земельну ділянку, на якій розташований об`єкт культурної спадщини - Курган площею 0,0572 га на території Пристайлівського старостинського округу Лебединської МТГ, Сумської області та закультивував поверхневий шар ґрунту та надалі на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці ОСОБА_1 посіяв соняшник. Вказаними діями останній упродовж весни 2022 року (більш точної дати в ході слідства не встановлено) самовільно зайняв земельну ділянку в охоронній зоні площею 0,0572 га. Згідно проведеної перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки та згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963 «Про затвердження методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» (зі змінами та доповненнями від 09.09.2020 №800) шкода за самовільне зайняття земельної ділянки становить 571,10 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 , вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 197-1 КК України тобто самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах, та зонах особливого режиму використання земель.

23 вересня 2022 року між прокурором та обвинуваченим у присутності його захисника, була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яку сторони просять розглянути та затвердити.

Згідно угоди про визнання винуватості, ОСОБА_1 , як обвинувачений, та прокурор дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого по ч. 2 ст. 197-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_1 по ч. 2 ст. 197-1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор у присутності захисника в ході кримінального провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її, причому обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин та між сторонами досягнута домовленість про призначення обвинуваченому покарання, є підстави застосування ст. 69 КК України - суд розглядає кримінальне провадження з обвинувальним актом відповідно до положень ст.ст. 468-475 КПК України, та розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного.

Відповідно п.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні , в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно ч.5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є не тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_1 суду заявив, що він цілком розуміє наслідки укладення угоди про визнання винуватості і згоден з призначеним покаранням.

З`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені п.1 ч.1 ст. 473 цього Кодексу: характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом - ч.5 ст. 474 КПК України.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди про визнання винуватості, тобто, що укладена угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дій будь-яких інших обставин, ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами (обвинуваченою, прокурором) вид та міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 350 КПК України, клопотання учасників судового провадження розглядається судом після того, як буде заслухана думка щодо нього інших учасників судового провадження.

В ході судового засідання при розгляді матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 з обвинувальним актом щодо обвинуваченого по ч. 2 ст. 197-1 КК України та клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, його захисник підтримали заявлене, прокурор вважає, що зміст угоди про визнання винуватості відповідає положенням діючого законодавства та підлягає до затвердження, а заявлене клопотання щодо постановлення вироку на підставі угоди до задоволення.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним належить затвердити, оскільки вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого.

В силу ст. 67 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставини, які обтяжують покарання - відсутні.

Існують підстави для застосування ст. 69 КК України а саме те, що ОСОБА_1 вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду, суд вважає за необхідне застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч.2 ст.197-1 КК України.

Керуючись ст. ст. 371-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 укладену 23 вересня 2022 року - затвердити.

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України і призначити покарання по цьому закону з застосуванням ст. 69 КК України у виді двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з моменту проголошення вироку, через Лебединський районний суд Сумської області до Сумського апеляційного суду:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 КПК України;

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_7