ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 613/1287/20 Номер провадження 11-кп/814/1157/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 жовтня 2020 року за №0000456, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Вінниця, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судиму,
визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі.
Задоволено цивільний позов ОСОБА_9 , стягнуто на його користь зі ОСОБА_8 100 000 гривень моральної шкоди.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 04 жовтня 2020 року приблизно о 20 годині 20 хвилин у приміщенні кухні по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з метою вбивства нанесла ОСОБА_10 лезом ножа один удар у пахову область зліва, заподіявши останньому колото-різане поранення пахової ділянки з пошкодженням лівої пахової артерії та пахової вени, від чого настала смерть ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість, просить змінити вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України та призначити їй мінімальне покарання за цим законом.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином: не надав оцінки показанням обвинуваченої та експерта про те, що ОСОБА_8 , завдаючи ОСОБА_10 удару, не мала умислу на вбивство та випадково заподіяла останньому саме колото-різаного поранення пахової ділянки з пошкодженням лівої пахової артерії та пахової вени; при призначенні покарання не врахував те, що обвинувачена щиро розкаялась і активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, в силу ст.89 КК України не судима, позитивно характеризується за місцями проживання, роботи та ув`язнення.

У запереченні обвинувачена ОСОБА_8 уважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, посилаючись на те, що вона: не мала умислу на вбивство, випадково завдала ОСОБА_10 ушкодження пахової вени та захищала своє життя; частково визнала вину й щиро розкаялась у вчиненому, погодилась відшкодувати заподіяну шкоду, позитивно характеризується за місцями проживання, роботи та ув`язнення.

15 грудня 2021 року Харківським апеляційним судом повернуто апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на підставі п.4 ч.3 ст.399 КПК України. До початку апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_11 в порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги, через це апеляційний розгляд за скаргами обвинуваченої та прокурора не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченої та її захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України умисного протиправного заподіяння смерті (умисного вбивства) ОСОБА_10 , є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.
Факт наявності 04 жовтня 2020 року приблизно о 20 годині 20 хвилин у приміщенні кухні по АДРЕСА_1 сварки між обвинуваченою та ОСОБА_10 і поранення ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння ножем ОСОБА_10 у апеляційній скарзі не оспорюється.
Однак, посилання сторони захисту на те, що обвинувачена не мала умислу на вбивство, випадково заподіяла ОСОБА_10 тілесні ушодження, захищалась від дій останнього, колегія суддів уважає необґрунтованими.
Так, ч.1 ст.115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
За нормативним визначенням умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07 лютого 2003 року визначено, що питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивсті настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Слід зауважити, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.
Відповідно ж до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, потрібно здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (сусіди ОСОБА_10 ) підтвердили те, що через деякий час після попереднього вживання ними алкоголю з ОСОБА_10 і ОСОБА_8 остання прийшла до них додому й кричала, що вбила ОСОБА_10 . У зв`язку з цим вони втрьох пішли до квартири ОСОБА_10 , який лежав у крові, хрипів і не міг говорити. Далі ОСОБА_12 сказав ОСОБА_13 викликати екстренну медичну допомогу, на що вона та інша сусідка ОСОБА_14 зробили це.
Потерпілий ОСОБА_9 (батько ОСОБА_10 ) підтвердив показання цих свідків у тому, що ОСОБА_10 у квартирі за місцем свого проживання лежав у калюжі крові, а ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заперечувала свою винуватість.
Довжина ж леза ножа, яким ОСОБА_8 заподіяла смерть ОСОБА_10 , становить 20 см. Цей ніж було виявлено у відкритій шухляді в кухні квартири АДРЕСА_2 , що вбачається зі змісту протоколів огляду місця події та пред`явлення для впізнання з фототаблицею (т.1 а.п.153-168, 229-230).
Зазначені вище докази підтверджуються даними висновку судово-медичної експертизи №12-17/113-БГт/20 від 05 жовтня 2020 року, яким установлено, що ОСОБА_10 заподіяно проникаючу колото-різану рану в лівій паховій ділянці з пошкодженням по ходу ранового каналу підшкірно-жирової клітковини, м`язів і судин з повним пересіченням пахових артерії та вени. Назване проникаюче колото-різане поранення пахової ділянки утворилося прижиттєво, в короткий проміжок часу, який обчислюється хвилинами, незадовго до настання смерті, одномоментно, в результаті однократного поступального руху предметом, що травмує, поверхня якого володіла колюче-ріжучими властивостями, з наявністю гострого краю (леза) і кінця, яким міг бути клинок зазначеного вище ножа. Можливість здійснення ОСОБА_10 після отриманих ушкоджень активних самостійних дій (в тому числі, пересуватися, чинити опір, тощо) є малоймовірним. Причиною смерті ОСОБА_10 став травматичний шок, який розвинувся в результаті отриманого проникаючого колото-різаного поранення пахової ділянки з пошкодженням лівої пахової артерії та пахової вени. Довжина ранового каналу з напрямком спереду назад і знизу вверх становить приблизно 11 см (довжина зануреної частини клинка ножа була не менше 11 см). У тілі ОСОБА_10 виявлено 1,71 проміле етилового спирту (т.1 а.п.175-179).
Допитаний експерт ОСОБА_15 підтвердив те, що характер тілесних ушкоджень ОСОБА_10 свідчить, що ці ушкодження заподіяні предметом, якому надано силу, тобто внаслідок удару. Власноручне їх заподіяння неможливе. Влучення саме в пахову артерію є малоймовірним, однак вона є досить великою.
Разом з цим, тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не встановлено, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №12-14/227-БГ/20 від 05 жовтня 2020 року (т.1 а.п.180-181).
Водночас колегія суддів ураховує, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/245-БГ/20 від 05 жовтня 2020 року відтворений ОСОБА_8 механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 у ході проведеного з нею 09 жовтня 2020 року слідчого експерименту тільки частково відповідає судово-медичним даним, а саме в частині того, що проникаюча колото-різана рана в лівій паховій ділянці з пошкодженням по ходу ранового каналу підшкірно-жирової клітковини, м`язів і судин з повним пересіченням пахової артерії та пахової вени утворилися від однократного впливу плоского, гострого клинка колюче-ріжучого знаряддя, що показувала обвинувачена, але вона неточно продемострувала як саме був нанесений удар (т.1, а.п.223-228).
Таким чином, показані обвинуваченою обставини випадкового отримання ОСОБА_10 ножового поранення спростовуються результатами проведенного експертного дослідження.
Отже, аналіз дій ОСОБА_8 у сукупності з викладеними вище доказами свідчить про те, що обвинувачена, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки цілеспрямовано з великою силою нанесла ОСОБА_10 удар знаряддям злочину ножем з довжиною леза 20 см, у пахову область (довжина ранового каналу приблизно 11 см), яка є областю розташування життєво важливих органів і кровоносних судин, через це доводи апеляційної скарги з посиланням на показання експерта про малоймовірність влучення саме в пахову артерію, яка доволі велика, не спростовують наявність у діях ОСОБА_8 умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Окрім того, при обранні обвинуваченою такого знаряддя злочину була велика ймовірність того, що при його застосуванні можна заподіяти смерть людині, що безумовно усвідомлювала ОСОБА_8 . Своїми діями вона й спричинила ОСОБА_10 колото-різане поранення пахової ділянки з пошкодженням лівої пахової артерії та пахової вени, від чого настала смерть останнього. Поведінка ж обвинуваченої після спричинення ножового поранення ОСОБА_10 , який лежав у крові, виявилась у тому, що вона не вжила заходів для збереження життя ОСОБА_10 , поклала ніж у шухляду столу та сусідам кричала, що саме вбила ОСОБА_10 . Будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 виявлено не було.

Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку, знаряддя, спосіб вчинення злочину, характер і локалізація завданих ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, посткримінальна поведінка обвинуваченої відразу після вбивства підтверджують те, що ножовий удар не був випадковим, а навпаки - цілеспрямованим, що виключає можливість характеризувати її дії як необережні або ж уважати, що ОСОБА_10 самостійно наткнувся на ніж, як стверджує обвинувачена. Також з урахуванням конкретних обставин провадження не вбачається підстав, що ОСОБА_8 , діючи в зазначений вище спосіб, заподіяла смерть ОСОБА_10 при необхідній обороні, а її твердження про наявність суспільно-небезпечного посягання щодо неї з боку ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище доказами, які підтверджують зміст один одного.

Тому, місцевий суд фактичні підстави кваліфікації оцінив правильно, дійшовши обґрунтованого висновку, що дії обвинуваченої містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки умисного вбивства, у зв`язку з чим підлягають кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.
За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, що спричинив невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, особу обвинуваченої, яка в силу ст.89 КК України не судима (т.2 а.п.239-242), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (т.1 а.п.237-238), до затримання працювала оператором лінії у виробництві харчової продукції (т.1 а.п.234), характеризувалась за місцем: проживання - посередньо (т.1 а.п.236), роботи та попереднього ув`язнення - позитивно (т.2 а.п.60), наявність обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставини, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Доводи апеляційної скарги про щире каяття обвинуваченої є неприйнятними, оскільки основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі обставини вчиненого злочину. Між тим, ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження не тільки не визнала повністю вину, а й заперечувала і приховувала суттєві обставини вбивства, щоб уникнути справедливого покарання.

Інші ж обставини, з якими сторона захисту пов`язує свої вимоги належним чином ураховано судом першої інстанції при обранні заходу примусу, через це відсутні підстави для їх повторного врахування.

Призначене обвинуваченій покарання, яке є наближеним до мінімального, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

С у д ді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4