Справа №585/3336/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/102/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06.01.2021 року, якою йому відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до нього дії статті 6 Закону України "Про амністію у 2014 році", -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про застосування відносно нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме, про скорочення наполовину не відбутої ним частини призначеного покарання.

06 січня 2021 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 було відмовлено, з тих підстав, що до останнього не може бути застосована дія ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки у даному випадку не досягнуто основної мети покарання, яка має свідчити про виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Не погодившись з таким судовим рішенням засуджений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій, без будь-яких обґрунтувань, просить застосувати до нього ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Так, розгляд даного кримінального провадження було призначено на 21 березня 2023 року на 10.00 годину.

Відповідно до повідомлення з ДУ «Сумського слідчого ізолятору» №14/03-10517 від 14.12.2022 року ОСОБА_6 25.02.2022 року звільнений з ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по відбуттю строку покарання та вибув за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в судові засідання, які були призначені на 11.08.2022 та 14.12.2022 ОСОБА_6 також не з`являвся, був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомляв, направлена на відому суду адресу судова повістка ОСОБА_6 повернулася з відміткою «окупована територія», проте про наявність своєї апеляційної скарги та про відкриття провадження ОСОБА_6 був обізнаний.

При вирішення витання щодо можливості розгляду даного провадження без участі апелянта засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, і те що зазначене кримінальне провадження перебуває в провадженні Сумського апеляційного суду з лютого 2021 року і в апеляційних скаргах питання про погіршення становища не ставиться, поважність причин неявки в судові засідання не встановлено.

Також відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Захисник також повідомлялась належним чином про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Прокурор направив заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе розглянути дане апеляційне провадження без участі всіх учасників апеляційного розгляду, та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 1 ст.404КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог Закону.

Вироком Донецького міського суду Ростовської області від 06.08.2014 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 229.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання у виді 10 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29.06.2016 приведено у відповідність із законодавством України вирок Донецького міського суду Ростовської області від 06.08.2014, яким громадянина України ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 229.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 10 років 2 місяців позбавлення волі. За вироком Донецького міського суду Ростовської області від 06.08.2014 постанволено вважати ОСОБА_6 засудженим на території України: - за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці (з урахуванням положень, передбачених п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України, ч. 3 ст. 68 КК України); за ч. 2 ст. 305 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років; за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років (з урахуванням положень, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України, ч.3 ст. 68 КК України). Остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів визначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді позбавлення волі на строк 10 років 2 місяці. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 23 квітня 2013 року. Запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області від 27 лютого 2018 ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 29.06.2017 залишено без змін.

Також, згідно довідки про початок і закінчення строку покарання і про відбуту і невідбуту частину покарання ДУ «РВК-56» від 28.12.20 р., строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахується з 23.04.2013 р., кінець строку 27.02.2022 р., станом на 30.12.2020 року ОСОБА_6 відбув покарання у виді 9 років 3 днів позбавлення волі, не відбув 1 рік, 1 місяць і 27 днів.

При цьому засуджений ОСОБА_6 клопоче перед судом про його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», що обґрунтовує тим, що до нього не можуть бути застосовані ст.ст.1-5 вказаного Закону, однак він вчинив злочин до набрання вказаним Законом чинності.

Так, статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» , який набрав чинності 19 квітня 2014 року, визначено скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Таким чином, засуджений ОСОБА_6 є особою, яка формально підпадає під дію ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», як такий, що згідно ст. 12 вказаного Закону, вчинив злочини до набрання ним чинності, тобто до 19.04.2014 р., обмежень, визначених у ст.8 вказаного Закону, а також у ст. 4 ЗУ «Про амністію в Україні» - не має.

У той же час статею10 ЗУ «Про амністію у 2014 році» визначено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Окрім того, статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено аналогічний порядок вирішення питання про застосування амністії.

У зв`язку із зазначеним вказані норми Законів слід розглядати у системному взаємозв`язку із положеннями Розділу ХІІ Кримінального кодексу України, якими передбачено порядок та умови звільнення осіб від покарання та його відбування, якими, зокрема, висуваються спеціальні вимоги до засуджених осіб (ст.ст. 81, 82 КК України) щодо їх виправлення та доведення суду таких обставин.

При цьому законодавець, вказуючи на необхідність ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання, не встановлює беззаперечного обов`язку суду щодо звільнення особи згідно акту амністії, тобто судом у такому випадку має бути враховано як відповідність особи певній категорії, визначеній у Законі, так і її характеризуючі дані, які б свідчили про досягнення мети кримінального покарання та виправлення засудженого, та такі обставини мають розглядатись судом у сукупності.

Однак, судом першої інстанції при дослідженні матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 встановлено, що останній за час відбування покарання характеризується вкрай негативно, є раніше судимою особою, при цьому, перебуваючи у місцях позбавлення волі з 2013 року, як на території РФ, так і у подальшому в установах тримання під вартою, що розташовані на території України, неодноразово допускав порушення умов режиму тримання, має більше 20 стягнень різного ступеню тяжкості (деякі з яких погашені за спливом часу), зокрема і шляхом поміщення у ДІЗО на строк від 7 до10 діб, останнє стягнення у виді догани до ОСОБА_6 було застосовано 27.07.2020 р. та воно не погашено в установленому порядку, заохочень за весь час утримання не має.

Згідно характеристик засудженого ОСОБА_6 , останній, окрім наведеного, до праці на виробництві установи не залучався за власним бажанням (з-за відмови), у відношенні до представників адміністрації не ввічливий, не тактовний, виконує законні вимоги щодо дотримання встановленого порядку лише під контролем, підвищувати свій загальноосвітній рівень не бажає, не приймає участі у культурно-масових та інших суспільних заходах, зокрема і у програмах диференційованого виховного впливу, байдуже відноситься до заходів, які мають сприяти становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності.

У зв`язку із зазначеними обставинами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до ОСОБА_6 не може бути застосована дія статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки у даному випадку не досягнуто основної мети покарання, яка має свідчити про виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали судового провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього положень закону України «Про амністію у 2014 році».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог ОСОБА_6 про застосування до нього положень закону України «Про амністію у 2014 році».

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі, оскаржене судове рішення є належним чином обгрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 січня 2021 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування ч. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» було відмовлено - залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4