Справа № 202/1879/23
Провадження № 1-кп/202/359/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська кримінальне провадження, відомості про яке внесені 17.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, групи інвалідності не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-18.01.2023 вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2022 до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та повторно вчинив злочин проти власності.

Так, ОСОБА_4 , 12.01.2023, приблизно о 16 годин 30 хвилин, перебуваючи поблизу кафе «Теща» розташованого за адресою: м. Дніпро, просп. Петра Калнишевського 34А, зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_5 .

В ході бесіди ОСОБА_4 побачив в правій руці ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «A21s» чорного кольору, та в цей момент, ОСОБА_4 визначив вказаний мобільний телефон предметом свого злочинного посягання, в наслідок чого у останнього повторно виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, а саме: мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «A21s» чорного кольору шляхом зловживання довірою.

Так, 12.01.2022 року, близько о 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_4 продовжуючи перебувати за вищевказаною адресою, а саме: м. Дніпро, просп. Петра Калнишевського 34А, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, вчиняючи злочин повторно, використовуючи приятельські відносини з потерпілим ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою, діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди потерпілому та свідомо бажаючи їх настання, попросив передати йому його мобільний телефон марки «Samsung» моделі «A21s» чорного кольору під вигаданим приводом здійснення дзвінка, при цьому пообіцяв повернути його, одразу після телефонної розмови. В свою чергу, потерпілий ОСОБА_5 не будучи обізнаним про дійсні злочинні наміри ОСОБА_4 , довіряючи йому та не маючи сумнівів у правдивості його слів, погодився та добровільно передав йому свій мобільний телефон марки «Samsung» моделі «A21s» чорного кольору.

В подальшому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_4 отримавши від потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «A21s» чорного кольору, заздалегідь не маючи наміру його повертати потерпілому, дочекався доки останній відволічеться, імітуючи телефонну розмову вийшов з поля зору потерпілого та разом з чужим майном зник з місця скоєння злочину, у подальшому розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду, відповідно до судово-товарознавчої експертизи №235 від 17.01.2023 року, у розмірі 4075 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 12 січня 2023 близько 16 годин 30 хвилин біля приміщення магазину «АТБ» розташованого за адресою: Дніпро, просп. Петра Калнишевського 34А він під вигаданим приводом здійснення дзвінка заволодів мобільним телефоном марки «Samsung» моделі «A21s» чорного кольору який належить ОСОБА_5 . У скоєні кримінального правопорушення щиро кається, засуджує свою поведінку.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив призначити ОСОБА_4 покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники справи не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше засуджений, вину визнав, щиро розкаявся.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Прокурором в обвинувальному акті відповідно до п. 1 ч.1 ст. 67 КК України обвинуваченому інкриміновано таку обтяжуючу обставину, як «рецедив злочинів».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Слід зазначити, що за змістом ст. 12 КК України законодавець чітко розмежовує кримінальні правопорушення на злочин та кримінальний проступок.

Аналізуючи положення ст. 67 КК України також встановлено чітке розмежування цих понять. Так, наприклад, п. 1, 5, 10, 11,12 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено обставини, які обтяжують покарання щодо «злочинів». Натомість, обставини, передбачені п.п. 2, 3, 4, 6, 6-1, 7, 8, 9, 13 ч.1 ст. 67 КК України визнаються такими, які обтяжують покарання щодо кримінальних правопорушень, тобто як для «злочинів», так і для «кримінальних проступків».

Прокурором у обвинувальному акті не враховано, що за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30.09.2022 ОСОБА_4 визнано винним за ч.1,4 ст.358 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до кримінальних проступків.

З огляду на викладене враховуючи вимоги ч. 3 ст. 67 КК України при призначенні покарання, хоча за загальними положенням ст.34 КК України судом вбачається наявність рецидиву, однак при призначенні покарання ОСОБА_4 суд не може враховувати таку обставину, що обтяжує покарання як рецидив злочинів, оскільки законодавець чітко розмежовує обставини, які обтяжують покарання за класифікацією кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, також враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер та наголошує, що призначення покарання є дисикрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. При цьому, покарання у вигляді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 раніше був неодноразово засуджений, враховуючи сукупність таких обставин як соціальне становище обвинуваченого, який не працював та не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, не одружений та не має на утриманні неповнолітніх дітей, що приводить суд до обґрунтованого висновку, що досягнення мети та цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України виправлення особистості і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень можливе лише шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення проступку та являлись передумовою для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 69-1 КК України та ст.75 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що 18.01.2023 вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2022 до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення вчинено 12.01.2023 до постановлення вироку Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2023.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.06.2020 у справі N 766/39/17(провадження N 51-8867кмо18) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити йому остаточне покарання, за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань та до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2023 із застосуванням ч.1 ст.72 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Крім того, відповідно до ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого за попереднім вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2023 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 18.01.2023.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Долю судових витрат суд вирішує в порядку вимог ст.118-126 КПК України. Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ч. 3 ст.349, ст.368-370, ст.373, ст.374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2023, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 за даним вироком покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 18.01.2023 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 18.01.2023.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 235 від 17.01.2023, які, згідно довідки, складають 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп. в дохід держави.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1