У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000002, № 0000004, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2022 року відносно

ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, відносно ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_9 і виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 наголошує на тому, що обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_8 , викладені у повідомленні про підозру та в обвинувальному акті, не відповідають доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, зокрема письмовим поясненням та додатковим письмовим поясненням потерпілої ОСОБА_8 , протоколу слідчого експерименту від 28.01.2022 р., а також висновку експерта від 21.01.2022 р.

При цьому, жоден із свідків, допитаних під час судового розгляду, не підтвердив ті обставини, що внаслідок дій ОСОБА_5 потерпілій були спричинені тілесні ушкодження у вигляді вирваного волосся.

Стосовно спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , апелянт вважає, що обвинувачена ОСОБА_5 діяла в межах необхідної оборони та захищала своє життя і здоров`я, оскільки ОСОБА_9 наніс останній декілька ударів по плечу, що підтверджується як показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , так і висновком експерта, у якому зазначено про виявлені тілесні ушкодження на внутрішній та зовнішній частині правого плеча, внаслідок ударів нанесених відром.

Крім того, потерпілий ОСОБА_9 висловлював погрозу нанесення ударів залізним ломом, як самій обвинуваченій, так і ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , чому не надано належної оцінки судом першої інстанції.

Наведене, на думку апелянта, свідчить про те, що визнаючи ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції лише зазначив, що вина останньої підтверджується дослідженими судом доказами, не надавши оцінки цим доказам у сукупності та не зазначивши чим спростовується невизнання вини самою обвинуваченою.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.01.2022 р. біля 13.00 год., ОСОБА_5 , під час перебування її та ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , в приміщенні літньої кухні, належній ОСОБА_14 , реалізуючи виниклий у неї, під час суперечки на ґрунті неприязних відносин, з ОСОБА_8 , протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизилася впритул до ОСОБА_8 , схопила її долонями рук за волосся, та із застосуванням фізичної сили, шляхом ривку правою рукою висмикнула фрагмент волосся з ділянки голови останньої, в результаті чого потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді ділянки відсутності волосся в лівій лобно-скроневій області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У вказаний час, дату, та за вказаною ж адресою, під час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у дворі цього ж домоволодіння, реалізуючи виниклий у неї, під час суперечки з ОСОБА_9 , протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наблизилася до ОСОБА_9 на відстань біля 1 метра та правою ногою нанесла йому один удар в область паху, в результаті чого потерпілому ОСОБА_9 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця статевого члена, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Твердження в апеляційній скарзі про наявність суперечностей щодо механізму нанесення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та їх характеру є непереконливими та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_8 , які є постійними, логічними та послідовними, 07.01.2022 р. біля 12.30 год., перебуваючи у гостях ОСОБА_15 за столом, ОСОБА_16 взяла тарілку з картоплею та кинула в її сторону, вона попала на голову, лице та груди. ОСОБА_17 запитав, що вона робить, на що вона схватила ОСОБА_17 за светр і вони впали на землю. Після цього син ОСОБА_18 підбіг і схватив його за шию, витяг у коридор. А донька обвинуваченої ОСОБА_19 схопила її за волосся спереду, почала ображати. Потім до неї також підбігла ОСОБА_20 , яка теж схватила її за волосся двома руками, після чого ОСОБА_19 відпустивши волосся, вхопила її двома руками за горло, та вони впали. ОСОБА_21 почав їх розбороняти руками в різні сторони, однак ОСОБА_22 і ОСОБА_20 почали схиляти її до підлоги, та вона побачила, що ОСОБА_16 ногами б`є діда, після чого вона ж хапає її за волосся і вириває клубок. ЇЇ били ОСОБА_16 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , точно не може сказати хто і скільки разів. Били кулаками в плечі та голову. ОСОБА_16 нанесла не менше 5 ударів. Петро сидів впершись на одвірки на вулиці, як до нього підбігла ОСОБА_16 і з правої ноги вдарила ОСОБА_17 в пах. Всі хто стояв на вулиці бачили, як ОСОБА_16 вдарила ОСОБА_17 в пах. Відра не бачила, і щоб ОСОБА_17 наносив ним удари теж не бачила. Волосся було вирване, бачила як ОСОБА_16 струшувала волосся з руки на підлогу.

Такі показання потерпілої узгоджуються з висновком експерта № 4 від 21.01.2022 р., відповідно якому у ОСОБА_8 виявлено: ділянки відсутності волосся в лівій лобно-скроневій області, яке могло утворитися в строк вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи (07.01.2022 р.) від дії тупого твердого предмету і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Вищевказані тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитися не могли.

Також показання потерпілої підтверджуються показаннями, наданими у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які були безпосередніми очевидцями обставин кримінального правопорушення та показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , в частині святкового обіду у домоволодінні ОСОБА_26 та обставинам, які передували конфліктній ситуації.

Крім того, показання потерпілої та цих свідків перевірені під час слідчих експериментів та, відповідно до висновків судових експертиз, відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 .

При цьому, як вбачається з матеріалів провадження, слідчі експерименти, метою яких була в тому числі і перевірка та уточнення відомостей щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , проведені у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону (ст. 240 КПК України), а протоколи за їх результатами відповідають приписам ст.104 цього Кодексу.

Обставин, передбачених ст. 87 КПК України, які б давали підстави визнати ці докази недопустимими, апеляційним судом не встановлено.

Всупереч доводам апеляційної скарги, показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 не містять суперечностей щодо механізму нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та їх характеру. Водночас, наведені докази спростовують доводи апеляційної скарги про можливе отримання потерпілою тілесних ушкоджень від інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що по відношенню до ОСОБА_9 обвинувачена ОСОБА_5 діяла в межах необхідної оборони, належним чином перевірені судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідної оборони, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б шкоди необхідної для припинення посягання.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу, а бажання спричинити шкоду потерпілому, розправитися з ним, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають оцінюватися на загальних підставах.

Так, суд першої інстанції слушно зазначив, що саме обвинувачена вчинила сварку з потерпілими 07.01.2022 р. та першою кинула в потерпілу ОСОБА_8 тарілку з картоплею, після чого також схопивши її ззаду за волосся почала тягти в різні боки, та перебуваючи на вулиці, під час того, як потерпілий ОСОБА_9 стояв біля приміщення літньої кухні нанесла йому удар ногою в пах. Та такій поведінці обвинуваченої не передували будь-які реальні дії зі сторони потерпілих, що могли б загрожувати її життю чи здоров`ю.

При цьому, суд зауважив, що посилання захисника ОСОБА_6 на дії потерпілого ОСОБА_9 який взявши до рук качалку почав виганяти нею всіх з літньої кухні, на що ж посилалася і потерпіла ОСОБА_8 під час слідчого експерименту за її участі, також не підтверджують наявність обставин, що могли б загрожувати життю чи здоров`ю обвинуваченої.

Проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов належного висновку, що обвинувачена не перебувала у стані необхідної оборони, оскільки заподіяна потерпілому шкода вочевидь не може бути визнана співрозмірною не тільки з небезпечністю посягання на неї, а й з обстановкою захисту.

Оцінивши усі зібрані докази, відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 та вірно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Покарання обвинуваченій призначене з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і є справедливим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 серпня 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3