Дата документу 07.03.2023 Справа № 333/7607/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/7607/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/395/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який має середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції.

Захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного судом покарання, якщо він протягом випробувального строку 1 (одного) року не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової експертизи в розмірі 1372,96 грн. (одна тисяча триста сімдесят дві гривні дев`яносто шість копійок).

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з вироком суду, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Крім того, судом були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (не взята до уваги ч.4 ст.309 КК України).

Так, при призначенні покарання судом не взятий до уваги той факт, що ОСОБА_6 з 28 жовтня 2021 року по 08 листопада 2021 року знаходився на лікуванні в КП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання психостимуляторів та алкоголю. Синдром залежності.

Відповідно до ч.4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, 1 лютого 2022 року захисником у судовому засіданні було подано клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з його лікуванням. Прокурор підтримав дане клопотання. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року захиснику в задоволенні клопотання було відмовлено з формальних причин. Також, суддя зазначив, що «не встановлено, що ОСОБА_6 страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини», з чим не погоджується захисник, оскільки суд не є експертом в даному питанні. Також захисник зазначає, що згідно постанови ККС ВС по справі №357/11205М9 в контексті частини 4 ст. 309 КК України, факт знаходження особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні речовини чи психотропні речовини не є визначним, оскільки факт хвороби наркотичною залежністю у такої особи може бути установлено в перше (ч.1 ст.30). Крім того, законотворець не обмежив застосування ч.4 ст.309 КК України фактом перебування до вчинення цього кримінального правопорушення на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини. Законодавець визначає поняття та підстави примусового лікування осіб, хворих на наркоманію (ст.16 Закону України "Про заходи протидії законному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів та зловживання ними"). Будь-яке інше звернення на лікування наркоманії є добровільним. Суд не може встановити додаткові умови для констатації факту добровільності.

Отже, захисник вважає, що з урахуванням усіх вищевказаних обставин, суд мав можливість та законні підстави звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України.

Згідно з вироком суду, 08 жовтня 2021 року, в вечірній час доби ОСОБА_11 , маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, знаходячись біля будинку №4 по вулиці Олімпійській, діючи умисно, з особистих мотивів, з метою задоволення особистих потреб, шляхом привласнення, незаконно придбав, знайдений згорток ізолюючої стрічки жовтого кольору, з кристалічною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, маса якого складала не менше ніж 0,19840 г. Далі, о 19 годині 07 хвилин того ж дня, ОСОБА_11 був зупинений працівниками поліції біля буд. №4 по вул. Олімпійській, 4 у м. Запоріжжі, які у період часу з 19 години 30 хвилин по 19 годину 45 хвилин 08 жовтня 2021 року вилучили у нього вищевказаний згорток ізолюючої стрічки жовтого кольору, вміст якого згідно із висновком експерта №СЕ-19/108-21/12109-НЗПРАП від 19 жовтня 2021 року є кристалічна речовина білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, маса якої склала 0,19840 г. (в перерахунку на основну). Згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 pоку PVP віднесено до психотропних речовин, обіг яких заборонено (Таблиця І, Список №1), який ОСОБА_11 зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального проступку при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.309 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі положень ч.4 ст. 309 КК України, у зв`язку з тим, що останній добровільно пройшов лікування від наркоманії, колегія суддів доходить таких висновків.

Частина 4 статті 309 КК України передбачає, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною 1 статті 309 КК України.

Згідно з положеннями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» № 4 від 26 квітня 2002 року, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з підстав добровільного звернення особи до лікувального закладу для лікування від наркоманії, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставила мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

У наданій стороною захисту медичній довідці (а.п.18) зазначено, що ОСОБА_6 звертався до медичного закладу КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради та перебував на стаціонарному лікуванні у зазначеній установі з 28 жовтня 2021 року по 08 листопада 2021 року.

Проте, медична довідка взагалі не містить відомостей щодо діагнозу, який був встановлений ОСОБА_6 .

Крім того, з наданої медичної довідки неможливо встановити чи взятий обвинувачений на облік, а також чи отримав він лікування відповідно до встановлених стандартів надання наркологічної допомоги хворим на наркоманію.

Більш того, відомостей про те, що ОСОБА_6 дійсно страждає на наркоманію та потребував відповідного лікування, матеріали провадження не містять.

За таких обставин, звернення обвинуваченого ОСОБА_6 до вищезазначеного лікувального закладу та перебування на стаціонарному лікуванні суд першої інстанції правильно розцінив, як намір ОСОБА_6 уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та обґрунтовано відмовив у задоволенні відповідного клопотання сторони захисту.

З такими висновками погоджується і колегія суддів та звертає увагу на те, що до медичного закладу ОСОБА_6 звернувся вже після закінчення досудового розслідування, безпосередньо перед направленням обвинувального акту до суду.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття, визнання вини та активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті кримінального проступку. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин у сукупності та відомостей про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням мінімального іспитового строку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не убачає, оскільки доводи, викладені в цій скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Суд перевірив та надав у вироку відповіді на всі доводи сторони захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4