ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/18/21 Номер провадження 11-кп/814/120/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 представника потерпілого ОСОБА_5 потерпілої захисника обвинуваченогоОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2020 року за №0000486, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_11 , і представника цивільного відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" - ОСОБА_15 , на вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бершадь Вінницької обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Цивільний позов прокурора задоволено й стягнуто з ОСОБА_14 на користь держави в особі КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» 14 055 гривень 66 копійок витрат на лікування ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_5 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_14 35 000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто на її користь з:

ОСОБА_14 - 190 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення;

ТДВ СК «Альфа - Гарант» - 12 000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з:

ТДВ СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_3 - 126 613 гривень 09 копійок майнової шкоди та 12 000 гривень моральної шкоди;

ТДВ СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_16 - 12 000 гривень моральної шкоди й 86 666 гривень шкоди у зв`язку з втратою годувальника;

ТДВ СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_3 , в інтересах малолітнього сина ОСОБА_17 - 12 000 гривень моральної шкоди та 86 666 гривень шкоди у зв`язку з втратою годувальника;

ТДВ СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_3 , в інтересах малолітнього сина ОСОБА_18 - 12 000 гривень моральної шкоди й 86 666 гривень шкоди у зв`язку з втратою годувальника;

ОСОБА_14 на користь ОСОБА_3 - 2 000 гривень майнової шкоди та 176 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

ОСОБА_14 на користь ОСОБА_3 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_16 - 190 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

ОСОБА_14 на користь ОСОБА_3 , в інтересах малолітнього сина ОСОБА_17 - 190 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

ОСОБА_14 на користь ОСОБА_3 , в інтересах малолітнього сина ОСОБА_18 - 190 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

ОСОБА_14 на користь ОСОБА_18 - 156 150 гривень шкоди у зв`язку з втратою годувальника щомісячними платежами по 2 025 гривень, починаючи з 27 січня 2021 року.

Відмовлено в задоволенні інших позовних вимог.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_14 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07 жовтня 2020 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 , на 304 км + 640 м автодороги Київ-Харків-Довжанський поблизу м. Решетилівка Полтавської обл. зі сторони м. Полтава в напрямку м. Київ у порушення вимог п.п.10.1, 14.2 «в» ПДР України перед початком маневру обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого пасажиру останнього транспортного засобу ОСОБА_19 заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили смерть, пасажиру ОСОБА_12 - тяжкі тілесні ушкодження, а водієві ОСОБА_5 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах:

представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_11 , просить скасувати вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року та стягнути з ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_5 100 000 гривень моральної шкоди. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що вказаний розмір моральної шкоди є неспівмірним з перенесеними ОСОБА_5 фізичним болем, душевними переживаннями, обмеженими фізичними можливостями та незручностями, пов`язаними з необхідністю зміни професії, внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення;

представник цивільного відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" - ОСОБА_15 , просить скасувати вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року та відмовити в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , до ТДВ СК "Альфа-Гарант". Такі вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що пред`явлені до страхової компанії цивільні позови є передчасними, так як: вимоги про стягнення страхового відшкодування утриманцям загиблого ОСОБА_19 одним платежем, а не щомісячними платежами, не підлягали до задоволення з огляду на те, що відповідно до приписів закону саме страхувальник визначає спосіб виплати названого відшкодування та має право, а не обов`язок сплатити його одноразовим платежем; стягнутий розмір страхового відшкодування всім особам, які мають право на компенсацію шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_19 , безпідставно перевищує встановлений у полісі ліміт на суму 260 000 гривень, а цей розмір згаданого ж відшкодування утриманцям загиблого не повинен перевищувати 180 000 гривень; у силу положень ст.1200 ЦК України діти ОСОБА_16 мають право на компенсацію шкоди внаслідок смерті ОСОБА_19 за всі місяці, наступні за днем вчинення ДТП, в сумі по 1 630 гривень 13 копійок, при цьому, до настання вісімнадцятирічного віку; за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №187946699 було передбачено франшизу в сумі 2 000 гривень, яка не підлягає стягненню з товариства; цивільні позивачі не звертались до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування, а отже дев`яностоденний строк для виконання зобов`язання товариством у цій частині закінчився.

У запереченнях потерпілі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять залишити без задоволення апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" - ОСОБА_15 , зазначаючи про безпідставність наведених у ній доводів.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу та водночас повідомив, що ОСОБА_5 унаслідок ДТП отримав інвалідність ІІІ групи та вимушений був змінити роботу, міркування прокурора ОСОБА_9 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу представника страхової компанії та щодо вирішення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 поклався на розсуд суду, думку представника потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_13 , які просили вирок залишити без зміни, посилаючись на його законність та обґрунтованість, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг і дійшла висновку про те, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_11 підлягає задоволенню та апеляційна скарга представника ТДВ СК "Альфа-Гарант" - задоволенню частково, з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки місцевого суду щодо: фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_14 , обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинили: смерть ОСОБА_19 , тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_12 і середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_5 , призначення обвинуваченому покарання, вирішення цивільного позову прокурора та цивільних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у частині стягнення шкоди з ОСОБА_14 , в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом приписів ст.ст.55, 124 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ч.2 ст.127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

На підставі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю (в тому числі, моральну шкоду), майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176 цс 18) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між ОСОБА_14 та ТДВ СК "Альфа-Гарант" було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №187946699, згідно з яким ТДВ СК "Альфа-Гарант" застраховано автомобіль «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 , і цей договір на момент ДТП був чинний, а тому ТДВ СК "Альфа-Гарант" є належним співвідповідачем у межах установлених у полісі сум відшкодування.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к, провадження №13-24 кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Визначений у цьому Законі України порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги цивільного відповідача, які зводяться до безпідставного стягнення зі страхової компанії коштів на відшкодування шкоди потерпілим з посиланням на те, що останні в передбаченому законом порядку до страхової компанії не зверталися із заявами про виплату страхового відшкодування, колегія суддів уважає необґрунтованими.

За змістом названого вище поліса в разі настання страхового випадку ТДВ СК "Альфа-Гарант" зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування на одного потерпілого за шкоду, заподіяну: майну - 130 000 гривень; життю та здоров`ю - 260 000 гривень. Франшиза (сума, на яку зменшується страхове відшкодування) становить 2 000 гривень (т.1 а.п.65-66).

За результатами розгляду кримінального провадження суд першої інстанції визнав доведеним і встановив, що ДТП сталося з вини обвинуваченого, а саме те, що 07 жовтня 2020 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_20 , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», н.з. НОМЕР_1 , на 304 км + 640 м автодороги Київ-Харків-Довжанський поблизу м. Решетилівка Полтавської обл. порушив вимоги п.п.10.1, 14.2 «в» ПДР України, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , чим пасажиру останнього транспортного засобу ОСОБА_19 заподіяв тілесні ушкодження, що спричинили смерть, пасажиру ОСОБА_12 - тяжкі тілесні ушкодження, а водієві ОСОБА_5 - середньої тяжкості тілесні ушкодження. У результаті ДТП ці транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Наведені обставини не оспорюються та не заперечуються ніким із учасників судового провадження.

Власником керованого ОСОБА_21 автомобіля «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т.1 а.п.97).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №920/1053 від 21 липня 2021 року з фототаблицею транспортний засіб «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_2 , неможливо відновити до технічних вимог виробника та провести ремонтно-відновлювальні роботи. Вартість цього автомобіля на час ДТП (до зіткнення транспортних засобів) складала 168 480 гривень, а його утилізаційна вартість в аварійно-пошкодженому стані після ДТП - 39 866 гривень 91 копійка (т.2 а.п.212-231).

Статтею ж 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, належний ОСОБА_3 автомобіль «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_2 , є фізично знищеним, а тому місцевий суд правильно стягнув на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП у сумі 126 613 гривень 09 копійок (168 480 гривень (вартість до ДТП) -39 866 гривень 91 копійка (вартість після ДТП) - 2 000 гривень (франшиза)), яка не перевищує встановлений у полісі ліміт компенсування страховою компанією шкоди, заподіяної майну (130 000 гривень).

Тому аргументи представника страхової компанії про те, що місцевий суд залишив поза увагою наявність франшизи позбавлені підстав.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

За змістом п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто, вказана норма права встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами дев`яностоденного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

За п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Виходячи із наведених вище норм права, колегія суддів зауважує, що в цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - спеціальним нормативно-правовим актом і регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України умови відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Отже, посилання представника цивільного відповідача на те, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом страхової компанії, а не обов`язком, є безпідставними, оскільки положення ЦК України по відношенню до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю особи, ніж Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», приписами якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена.

У силу п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених п.п."г" і "ґ" п.41.1 та п."в" п.41.2 ст.41 цього Закону України - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 вересня 2020 року встановлено мінімальну заробітну плату в місячному розмірі 5 000 гривень.

Отже, ТДВ СК "Альфа-Гарант" повинно сплатити страхове відшкодування рівними частинами (регламентну виплату) вказаним у п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особам на загальну суму 60 000 гривень (12 х 5 000 гривень).

За даними копій свідоцтв про одруження серії НОМЕР_4 та народження серії НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 , серії НОМЕР_7 , серії НОМЕР_8 загиблий у ДТП ОСОБА_19 мав: матір ОСОБА_4 , дружину ОСОБА_3 та дітей ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.п.64, 89-92).

Кожна з цих осіб має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_19 , в сумі 12 000 гривень (1/5 частина від загальної суми страхового відшкодування, яка складає 60 000 гривень), а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 по 12 000 гривень на користь кожного в рахунок відшкодування названої шкоди.

Окрім того, відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За змістом ч.1 ст.1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині до досягнення нею вісімнадцяти років.

Частиною 2 ст.1200 ЦК України регламентовано, що зазначеним вище особам шкода відшкодовується в розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно з положеннями ч.2 розділу ІІ цієї постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За даними довідки про доходи №34/4-19/П від 21 січня 2021 року ОСОБА_3 працює на посаді в.о. директора ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» та її дохід на цій посаді з травня по жовтень 2020 року включно склав 79 951 гривень 38 копійок, а, отже, вона на утриманні в ОСОБА_19 не перебувала, що не оспорюється ніким із учасників судового провадження (т.1, а.к.п. 93).

Разом з цим, згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (з послідуючими змінами), батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку людини відповідно до законів України.

Статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що членами сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

На момент звернення ОСОБА_3 до суду з цивільним позовом ОСОБА_16 був неповнолітнім, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - малолітніми, а тому перебували на повному утриманні свого батька - загиблого ОСОБА_19 , і мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника.

ОСОБА_19 за життя з 29 жовтня 2019 року до 07 жовтня 2020 року працював на посаді директора ТОВ «СІА СЕРВІС». Його дохід за останні 2 повні місяці роботи перед ДТП (серпень і вересень) становив 8 100 гривень щомісяця, який і є показником середньомісячного заробітку, що підтверджується довідкою ТОВ «СІА СЕРВІС» №СІ00-000001 від 21 січня 2021 року (т.1, а.к.п.94).

Таким чином, відповідно до ч.2 ст.1200 ЦК України з вирахуванням частки, яка припадала на самого ОСОБА_19 , частка на кожного з трьох утриманців (дітей ОСОБА_19 ) складає 2 025 гривень (8 100 гривень (середньомісячний заробіток) / 4 осіб (загиблий та утриманці)).

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , не дав оцінки тому, що в силу п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Шкодою ж, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є, в тому числі шкода, пов`язана зі смертю фізичної особи (п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Місцевий суд усупереч наведеному вище вийшов за межі встановленої в полісі страхової суми та стягнув з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 шкоду, пов`язану зі смертю ОСОБА_19 , на загальну суму 319 998 гривень, замість передбаченого в полісі максимального її розміру - 260 000 гривень, чим допустив неправильне застосування закону.

Суд першої інстанції не врахував те, що ним попередньо було здійснено стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 шкоди, передбаченої п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на загальну суму 60 000 гривень і відповідно ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю (260 000 гривень), з урахуванням стягнутих відшкодувань становив уже 200 000 гривень (260 000 гривень - 60 000 гривень).

Таким чином, питання щодо відшкодування ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, повинно вирішуватись у межах залишкової страхової суми - 200 000 гривень.

Водночас місцевий суд, установивши те, що загальний розмір відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, в інтересах ОСОБА_16 становить 10 125 гривень (2 025 гривень * 5 місяців (до досягнення 18 років), у резолютивній частині оскаржуваного вироку необґрунтовано стягнув з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_16 86 666 гривень, замість установлених 10 125 гривень, оскільки таке рішення суперечить положенням ч.1 ст.1200 ЦК України, за якими шкода у зв`язку зі смертю фізичної особи відшкодовується її дитині саме до досягнення останньою вісімнадцяти років.

Разом з цим, розмір шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, в інтересах ОСОБА_17 та ОСОБА_18 перевищує залишковий страховий ліміт, який із урахуванням наведених вище стягнень шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_19 , складає 189 975 гривень (260 000 гривень - 60 000 гривень - 10 125 гривень). Тому колегія суддів зігдно з п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уважає за необхідне стягнути зі страхової компанії на користь ОСОБА_17 та ОСОБА_18 рівними частинами шкоду, пов`язану із втратою годувальника, в межах залишкового страхового ліміту (189 975 гривень), тобто по 94 937 гривень 50 копійок на користь кожного.

При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє правильність вирішення цивільних позовів у межах апеляційних вимог і за відсутності апеляційного приводу, якщо це погіршує становище ОСОБА_14 , позбавлений можливості вирішувати питання щодо стягнення з обвинуваченого іншої частини шкоди, пов`язаної зі смертю ОСОБА_19 , яка не охоплюється межами визначеного в страховому полісі ліміту. Однак, наведене не позбавляє права цивільних позивачів у випадку наявності обґрунтованих вимог про стягнення вказаної частини шкоди на пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства.

Також колегія суддів погоджується з доводами адвоката ОСОБА_11 про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_5 .

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення на користь ОСОБА_5 35 000 гривень моральної шкоди, не дослідив питання про те чи відповідає визначений розмір такої шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, не навів належних підстав, з яких він дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_5 щодо стягнення моральної шкоди.

Між тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_5 було завдано середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини: закритих переломів відрізів II-V ребер справа по передній аксіальній лінії зі зміщенням з розвитком правостороннього травматичного пульмоніту, закритого перелому першого ребра зліва по парастернальній лінії зі зміщенням, закритого скалкового перелому середньої третини тіла грудини зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми головного мозку та вторинно-відкритого скалкового черезнадвирсткового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням (т.3 а.п.28-30).

У зв`язку з отриманими травмами ОСОБА_5 проводилось оперативне втручання, з 07 жовтня до 02 листопада 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні, після чого з огляду на характер тілесних ушкоджень продовжував лікування та на даний час є інвалідом ІІІ групи (т.1 а.п.42-43). Названі обставини призвели також до тривалої непрацездатності ОСОБА_5 , здійснення реабілітації до цього часу та зміни роботи.

Через це ОСОБА_5 безумовно зазнав сильного фізичного болю та мук, як під час травмування, так і лікування, а також сильних душевних страждань та переживань щодо відновлення стану здоров`я, емоційного стресу через негативний вплив наслідків злочину на якість життя останнього, вимушених змін у трудових відносинах. Для організації лікування, відновлення втрачених соціальних зв`язків та облаштування побуту по новому виникла необхідність у витрачанні ОСОБА_5 значного часу й прикладанні додаткових зусиль.

Ураховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнав ОСОБА_5 , характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, обставини лікування ОСОБА_5 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, апеляційний суд дійшов висновку про те, що завдана ОСОБА_5 моральна шкода підлягає відшкодуванню в сумі 100 000 гривень. Підстав вважати заявлений ОСОБА_5 розмір моральної шкоди безпідставно завищеним немає. При цьому, колегією суддів встановлено, що відшкодування у зазначеному розмірі не призведе до безпідставного збагачення ОСОБА_5 , а буде обґрунтованою компенсацією за спричинену йому моральну шкоду.

Отже, оскаржуваний вирок у частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_5 і ОСОБА_3 належить змінити, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_11 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ТДВ СК "Альфа-Гарант" - задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_11 , задовольнити.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" - ОСОБА_15 , задовольнити частково.

Вирок Решетилівського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2021 року щодо ОСОБА_14 в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_5 і ОСОБА_3 змінити.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_5 100 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнути з ТДВ СК "Альфа-Гарант" у рахунок відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника на користь:

ОСОБА_16 - 10 125 гривень;

ОСОБА_17 - 94 937 гривень 50 копійок;

ОСОБА_18 - 94 937 гривень 50 копійок.

Строк покарання ОСОБА_14 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_7