Справа № 456/624/17
Провадження № 1-кп/456/70/2022
21 грудня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. В.Стинава Стрийського району Львівської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, не одруженої, має на утриманні доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпіла ОСОБА_8
сторона захисту обвинувачена ОСОБА_3

в с т а н о в и в :
Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21.12.2022 ОСОБА_3 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ст.124 КК України, та виправдано її на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.124 КК України, тобто умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинених у разі перевищення меж необхідної оборони вчинене обвинуваченою, та на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, тобто в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, вчинених у разі перевищення меж необхідної оборони.

У своєму виступі в судових дебатах, захисник ОСОБА_9 просить суд постановити окрему ухвалу, яку скерувати до ГУНП у Львівській області для проведення службового розслідування і притягнення до дисциплінарної відповідальності: працівників поліції, які 19.12.2016 перебували у складі СОГ, в тому ж числі і працівники чергової частини, які не реагували на телефонні повідомлення (звернення) ОСОБА_3 ; працівників поліції, які 20.12.2016 перебували у складі СОГ, в тому ж числі і працівники чергової частини, які документували факт отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень; керівника слідчого відділу Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, який з 20.12.2016 до 27.02.2017 організовував роботу органу досудового розслідування під час розслідування кримінального провадження 0002648 від 21.12.2016; слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 , який з 20.12.2016 проводив огляд місця події житлового будинку ОСОБА_12 , слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 , який з 21.12.2016 розслідував кримінальне провадження 0002648 від 21.12.2016, керівника Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, який з 19.12.2016 до 27.02.2017 організовував роботу даного підрозділу під час розслідування кримінального провадження 0002648 від 21.12.2016. Постановити окрему ухвалу, яку скерувати генеральному прокурору України та прокурору Львівської області для проведення службового розслідування і притягнення до дисциплінарної відповідальності: заступника прокурора Львівської області, який погоджував змінений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 ; керівника Стрийської (місцевої, окружної чи ін.) прокуратури Львівської області ОСОБА_14 , який в період розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 і під час розгляду його в суді, очолював Стрийську прокуратуру; заступника керівника Стрийської прокуратури ОСОБА_15 ; прокурора Стрийської прокуратури (процесуального прокурора) ОСОБА_6 ; прокурора Стрийської прокуратури (процесуального прокурора) ОСОБА_16 ; прокурора Стрийської прокуратури (процесуального прокурора) ОСОБА_17 . В обгрунтування наведеного покликається на те, що органом досудового розслідування і прокурором не надано жодного належного і допустимого доказу про те, що саме ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження від яких він помер і вчинила кримінальне правопорушення, передбачене як ч.2 ст.121 КК України так і ст. 124 КК України. Не здобуто таких доказів і в суді, під час розгляду справи по суті та під час безпосереднього дослідження всіх доказів. Звертає увагу суду на те, що з метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин даної справи обвинуваченою ОСОБА_3 та її захисником неодноразово подавалися звернення слідчому і прокурору щодо встановлення необхідних обставин, з допомогою яких слідство беж жодних утруднень прийшло б до правильного і справедливого висновку у справі і не завдавало б організацією зайвих слідчих дій, неодноразових повторних викликів до суду шкоди державі і учасникам процесу. Проте, такі звернення органом досудового розслідування і прокуратурою повністю проігноровані, документи під час їх розгляду сфальсифіковані, аудіозапис телефонних дзвінків ОСОБА_3 , які вона здійснювала 19 і 20.12.2016 під час конфлікту між ОСОБА_10 і ОСОБА_18 , прокурором навмисно знищено. Зазначає, що прокуратура не бажає визнавати своїх порушень, які прокурорами і поліцейськими допущено під час розслідування кримінального провадження і на які стороною захисту наголошувалося в суді під час дослідження доказів. Не бажає прокуратура і визнавати відсутність професіоналізму у прокурорів і поліцейських і їх не бажання до належного і ефективного виконання своїх службових обов`язків, під час розкриття злочину і під час розслідування кримінального провадження. Напевно тому, прокуратура вдалася до застосування морального, психологічного та юридичного тиску стосовно свідків і обвинуваченої і навіть до підроблення документів, зокрема обвинувального акту, стосовно ОСОБА_3 за ст. 124 КК України. Адже ж, навіть за природою норм КПК України, яким регулюється такі правовідносини, зміна обвинувачення на легшу статтю може відбуватися лише за умов, коли обвинувачена особа визнає вину і її вина підтверджується належними та допустимими доказами, але її дії неправильно кваліфіковані за первинним обвинуваченням. Проте, аж ніяк не при наявності очевидних і неспростовних доказів про невинність обвинуваченої особи, як це має місце в даній справі. Така обставина свідчить про те, що саме прокуратура побачила незворотні процеси у кримінальному провадженні, які спрямовують справу до виправдувального вироку і саме тому, прокуратура почала вживати заходів для реалізації даного кримінального провадження хоча б в якийсь спосіб, один з яких привабити обвинувачену санкцією ст. 124 КК України. З цією метою прокуратурою стосовно обвинуваченої неодноразово вчинялися протиправні дії такого характеру: на роботі, в приміщенні суду (за межами і в межах судового засідання), в службовому приміщенні прокуратури, на вулиці і по телефону під моральним та психологічним тиском прокурори нав`язували зустрічі з ОСОБА_3 і переконували її: погодитися з новим обвинуваченням за ст. 124 КК України і написати заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності; поміняти адвоката на іншого, з допомогою прокуратури. Також, під моральним та психологічним тиском і під звукозапис в судовому засіданні погрожували стороні захисту повернутися до попередньої кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст. 121 ККУ і навіть змінити кваліфікацію на статтю, яка передбачає відповідальність за вбивство ОСОБА_10 , яку обіцяли реалізувати і по відношенню до свідків, за те що ті неодноразово змінювали свої показання. До того ж, саме тому, щоб не піддати сумніву дії ОСОБА_3 , прокурори не надали суду письмові показання єдиного непохитного свідка ОСОБА_19 , який як на досудовому слідстві так і в суді повідомив, що сам ОСОБА_10 йому сказав, що його побив ОСОБА_20 , що проживає в будинку ОСОБА_12 . Якщо прислухатися до аудіозаписів судового розгляду, то відчутно, як прокурор намагається непомітно прочитати речення в медичних документах ОСОБА_10 і у висновку його СМЕ про те: «зі слів хворого, побив відомий ОСОБА_20 ». Ото ж, в такі собі не прості способи прокурорського впливу вдавалася прокуратура, з метою врятувати сфальсифіковане організованою групою посадовців (слідчі і їх керівники, оперативні працівники і їх керівники, керівник відділу поліції, прокурори та їх керівники) правоохоронної системи кримінальне провадження.

ВС/ККС у справі № 686/9636/18 від 14.06.2021 вказав, що обов`язок, за наявності на те підстав, звертати увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів, або виявленні порушення прав громадян та інші порушення закону, допущені при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи нижчестоящим судом, покладався КПК 1960 року на суд шляхом винесення окремої ухвали чи постанови. Невичерпний перелік підстав для винесення такого виду судових рішень, безпосередня функція яких слугувала ефективним засобом дотримання законності та забезпечення судом захисту прав і свобод людини, визначався статтями 23-2, 380, 400-2 КПК 1960 року. Натомість чинний кримінальний процесуальний закон не урегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як-то окрема ухвала чи постанова, які-би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудового розслідування чи судом нижчестоящої інстанції. Єдиним випадком, коли чинний КПК прямо передбачає постановлення окремих ухвал, є наявність процесуальних підстав, визначених у статті 378 цього Кодексу. Кримінальні процесуальні рішення - це правозастосовні акти уповноважених державних органів або посадових осіб, виражені у встановленій законом процесуальній формі та прийняті у межах їх компетенції у передбаченому законом порядку. Вони виражають владні волевиявлення про дії та спрямовані на виконання завдань кримінального провадження. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Отже, системне та телеогічне (цільове) тлумачення норм, закріплених у пункті 10 частини 1 статті 3, статтях 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження. Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених статтею 91 КПК України, а також задля забезпечення кримінального провадження. Таким чином, Суд вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України». Згідно з висновком Верховного суду, за наявності відповідних підстав, суд будь-якої інстанції має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

Зважаючи на порушення, допущені органом досудового розслідування та прокуратурою у вказаному кримінальному провадженні, які були встановлені в ході судового розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку про винесення по даній справі окремої ухвали, яка не вирішує справу по суті, однак звертає увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування в силу наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ще 16.02.2017 органу досудового розслідування було достеменно відомо про конфлікт між потерпілим та ОСОБА_18 на дорозі біля житлового будинку ОСОБА_12 , під час якого потерпілий явно погрожував ОСОБА_18 та намагався завдати останньому удари по тілу. Вказане підтверджується показаннями як свідка ОСОБА_12 , так і самого свідка ОСОБА_18 . Окрім цього, під час одночасного допиту ОСОБА_3 повідомила про те, що потерпілий в коридорі житлового будинку погрожував всім мешканцям будинку, кричав, що повбиває. Однак, всупереч закону, орган досудового розслідування не перевірив версію про те, що до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень може бути причетна будь-яка інша, аніж обвинувачена ОСОБА_3 особа, не з`ясував причини конфлікту біля житлового будинку і мотив та мету приходу потерпілого до житлового будинку.

Заявою ОСОБА_3 , адресованою керівнику Стрийської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_21 , заявою ОСОБА_3 від 26.12.2016, адресованою до Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, підтверджено конфлікт, що мав місце як напередодні вчинення злочину, так і в день його вчинення, як і підтверджено факт бездіяльності правоохоронного органу, який полягав у невжитті заходів, передбачених законом для попередження вчинення злочину та з`ясування обставин неправомірних дій, що мали місце в житловому будинку, як напередодні, так і в день вчинення злочину;

Скарга ОСОБА_3 від 26.04.2017, адресована Стрийському відділу поліції ГУНП у Львівській області, з якої вбачається, що ОСОБА_3 просить розглянути її телефонне та письмове звернення щодо незаконних дій ОСОБА_10 , з врахуванням вимог КПК України та кримінального провадження №0002648 від 21.12.2016, вжити передбачених законодавством заходів, щодо виявлення ножа (знаряддя злочину), яким ОСОБА_10 посягав на її життя та життя і здоров`я її дітей та притягнути до відповідальності працівників поліції, які не відреагували на її телефонне повідомлення, залишилася без належного реагування, адже ніж на день розгляду справи не вилучений і органом досудового розслідування жодної оцінки доводам ОСОБА_3 , викладеним у скарзі не надано.

З супровідного листа начальника Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 від 13.09.2018 № 12667/59/01/18, яким на адресу Стрийського міськрайонного суду Львівської області скеровано матеріали ЖЕО №10108 від 19.12.2016, матеріали ЖЕО №10141 від 20.12.2016, матеріали ЖЕО №6561 від 02.01.2017, матеріали ЖЕО №6564 від 02.01.2017, вбачається, що аудіо-запис телефонних повідомлень гр. ОСОБА_3 надати не представилось можливим, оскільки згідно акту знищення №2318 від 23.02.2017 аудіо-запис з магнітного носія програмно-апаратного комплексу «МАРС» за період 01.12.2016 по 31.12.2016 відповідно до вимог наказів МВС України 19.07.2001 №585 та від 10.11.2013 №1323 вони знищені. Суд не вдається до оцінки підстав для знищення вказаних записів, однак вважає, що зважаючи на те, що справа була скерована до суду, такі записи повинні були зберігатися у органу досудового розслідування та повинні були бути видані на вимогу суду. А відтак обставини знищення вказаних доказів повинні бути належним чином перевірені.

Згідно відповіді Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 13.01.2017 вих. №М-2/Аз, на адвокатський запит адвоката ОСОБА_9 , заява ОСОБА_3 від 27.12.2016 зареєстрована в Журналі єдиного обліку Стрийського ВП ГУП у Львівській області №10317 та приєднана до кримінального провадження №0002648 від 21.12.2016, яке знаходиться в старшого слідчого Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 . Згідно відповіді Стрийського ВП ГУНП у Львівській області вих. №120161/2648 від 29.12.2016, адресованої ОСОБА_3 , її заява від 27.12.2016 розглянута та долучена до матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0002648 від 21.12.2016, де в ході досудового розслідування, 27.12.2016 ОСОБА_3 було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України .

З вказаних відповідей вбачається повна бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягала у не вчиненні дій, які за законом повинні були бути вчинені органом досудового розслідування. На переконання суду, орган досудового розслідування не намагався встановити винну у вчиненні злочину особу, а лише формально, зважаючи на те, що ОСОБА_3 з точки зору слідства була причетна до вчинення кримінального правопорушення, жодних дій не вчиняв, чим грубо порушив принцип презумпції невинуватості особи та правові приписи КПК України.

Повна бездіяльність правоохоронного органу відображена і у повідомленні Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 16.01.2017 вих. №488, згідно з яким телефонне звернення ОСОБА_3 з приводу конфлікту, який вчинив відносно неї громадянин ОСОБА_10 розглянуто працівниками Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. В ході розгляду матеріалів прийнято рішення припинити їх подальшу перевірку, у зв`язку із смертю ОСОБА_10 і матеріали перевірки здані в архів Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та у повідомленні Стрийського ВП ГУНП у Львівській області від 16.01.2017 вих. №490 про те, що телефонне звернення ОСОБА_3 з приводу конфлікту, який вчинили між собою громадяни Заплатинські, жителі с. Сихів Стрийського району розглянуто працівниками Стрийського ВП ГУНП у Львівській області. В ході розгляду матеріалів прийнято рішення припинити їх подальшу перевірку, у зв`язку із смертю ОСОБА_10 і матеріали перевірки здані в архів Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, що зрештою і підтверджено новим зміненим обвинувальним актом встановлено неправомірні дії потерпілого, які полягали в тому, що він вірвався в чужий житловий будинок, маючи при собі ніж та сокиру, сторона обвинувачення вважає, що обвинувачена перевищила межі необхідної оборони, тому кваліфікує її дії за ст.124 КК України, але лише у 2021 році, незважаючи на те, що чисельні скарги в поліцію і прокуратуру з цього приводу були вже і у 2017 році, однак орган досудового розслідування не бажав з`ясовувати вказані обставини і обмежився формальною відпискою, що свідчить про його повну бездіяльність.

Згідно матеріалів перевірки по розгляду телефонного повідомлення громадянки ОСОБА_3 , ЖЄО №10108 від 19.12.2016, матеріалів перевірки по розгляду телефонного повідомлення громадянки ОСОБА_3 , матеріалів службового розслідування за зверненням гр. ОСОБА_3 , перевірки по факту припинено, у зв`язку із смертю громадянина ОСОБА_10 .

Вказаними матеріалами перевірки підтверджено факт бездіяльності правоохоронного органу та відсутність жодного належного обґрунтування висновків, як і раніше суд вкотре вказує, що слідство проведено неналежно, свавільно та беззаконно, що призвело до багаторічної невиправданої судової тяганини.

Органом досудового розслідування не була перевірена версія щодо причетності ОСОБА_18 до вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_10 , незважаючи на показання свідка ОСОБА_23 (батька потерпілого) та свідка ОСОБА_19 (сусіда, до якого одразу ж після побиття прийшов потерпілий і якому вказав, що його вдарив ОСОБА_20 ), медичних документів та висновку експерта, у якому містяться покликання на медичний документ, в якому вказано слова потерпілого після доставлення його до медичного закладу про те, що його вдарив ОСОБА_20 .

Суд зауважує при цьому, що вказані недоліки органу досудового розслідування потягли невиправдане зволікання та тривалий розгляд кримінального провадження.

Зазначені недоліки органу досудового розслідування прокурором не були усунуті під час судового розгляду справи в суді.

Згідно зі ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

Статтею 3 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що неупередженість та об`єктивність є одними із засад діяльності прокуратури. Керівні принципи ООН щодо ролі обвинувачів (прокурорів) та Стандарти професійної відповідальності та основні обов`язки і права прокурорів, ухвалені Міжнародною асоціацією прокурорів 1999 року, а також Рекомендації щодо ролі прокуратури в системі кримінального судочинства, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 2000 року, передбачають, що прокурори повинні виконувати свої обов`язки, не керуючись страхом, уподобаннями чи упередженнями. Зокрема, вони повинні виконувати свої обов`язки відповідно до принципів безсторонності та діяти об`єктивно.

Відповідно до ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

В судовому засіданні також встановлено, що Стрийською прокуратурою, незважаючи на чисельні заяви, листи, скарги, жодних заходів, передбачених КПК України, не вжито.

З копії листа Стрийської місцевої прокуратури від 27.04.2017 вих. №05-11-342-16, адресованого ОСОБА_3 , вбачається, що Стрийською місцевою прокуратурою розглянуто звернення ОСОБА_3 від 26.04.2017 щодо неналежного здійснення реєстрації та проведення перевірки працівниками Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області телефонних повідомлень від 19.12.2016 та 20.12.2016 на дії ОСОБА_10 , а також повідомлення від 25.04.2017 з приводу виявлення 25.04.2017 ножа біля подвір`я її житлового будинку, що в с. Сихів Стрийського району та роз`яснено, що за матеріалами кримінального провадження №0002648 від 21.12.2016 обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, 23.02.2017 направлено до Стрийського міськрайонного суду.

Тобто орган обвинувачення вважав, що оскільки справа скерована до суду, відсутні жодні підстави для реагування на наведене, хоча законом передбачено, що не лише в процесі досудового розслідування, але і в процесі судового розгляду справи прокуратура повинна сприяти суду в з`ясуванні об`єктивної істини у справі та кваліфікувати дії обвинуваченої особи за статтею Кримінального кодексу, яка передбачає відповідальність за вчинене, і у випадку доведення невинуватості особи, вправі подати заяву про відмову від обвинувачення..

Наведена бездіяльність органу прокуратури призвела до багаторічного розгляду кримінального провадження, кваліфікація діяння, яке ставиться в провину ОСОБА_3 була змінена через п`ять років, незважаючи на те, що ще з самого початку досудового розслідування було достеменно відомо про те, що до вчинення злочину може бути причетна особа, з якою дійсно у потерпілого були неприязні відносини, як і те, що потерпілий в день вчинення відносно нього злочину прийшов до житлового будинку маючи з собою ніж та сокиру, однак орган обвинувачення не вважав, що такі його дії можуть бути розцінені, як протиправні, і не вважав, що наведене може бути підставою для кваліфікації злочину, як за іншою статтею КК України, так і відносно зовсім іншої особи, яка можливо і ймовірно дійсно позбавила життя потерпілого.

Крім цього, згідно відповіді Стрийської місцевої прокуратури від 16.01.2017 вих. № 05-11-6-17 на адвокатський запит адвоката ОСОБА_9 22.12.2016 до Стрийської місцевої прокуратури надійшла заява ОСОБА_3 , жительки с. Сихів Стрийського району Львівської області щодо бездіяльності працівників Стрийського ВП ГУНП у Львівській області при отриманні повідомлень від заявниці на неправомірні дії ОСОБА_10 , Стрийською місцевою прокуратурою проведено перевірку фактів, викладених у вищевказаній заяві ОСОБА_3 , за наслідками якої заявниці надано обґрунтовану відповідь. Оскільки у зверненні ОСОБА_3 від 22.12.2016 не порушуються питання щодо ходу досудового розслідування кримінального провадження №0002648 від 21.12.2016, підстав для надання ОСОБА_9 для ознайомлення матеріалів вказаної заяви не має.

Згідно відповіді Стрийської місцевої прокуратури від 16.01.2017 вих. №05-11-342-16, адресованої ОСОБА_3 , з інформації Стрийського ВП ГУНП у Львівській області вбачається, що 19.12.2016 о 18:30 в чергову частину Стрийського ВП надійшло звернення ОСОБА_3 з приводу того, що батько і син Заплатинські вчинили між собою конфлікт. Вказане повідомлення зареєстровано в Журналі єдиного обліку Стрийського ВП ГУНП у Львівській області за №10108 та проведено по ньому перевірку. Також згідно інформації Стрийського ВП ГУНП у Львівській області вбачається, що 20.12.2016 о 23:30 хв. в чергову частину Стрийського відділу поліці надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_10 , дане повідомлення зареєстроване в Журналі єдиного обліку Стрийського ВП ГУНП у Львівській області за №10141 про проведено по ньому перевірку.

З вказаних відповідей вбачається, що орган прокуратури не намагався встановити причини таких систематичних звернень обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_9 до сторони обвинувачення, формально підійшов до питань, поставлених у запитах та скаргах, що в подальшому вплинуло на тривалий судовий процес та невиправдану судову тяганину.

Неналежний контроль з боку органів прокуратури в даному випадку також вплинув на тривале судове провадження відносно ОСОБА_3 .

Подані стороною захисту докази, які суд вважав належними, допустимими та достовірними і такими, що підтверджують недоведеність факту вчинення саме ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України, встановлено, що як напередодні вчинення злочину, так і в день його вчинення, так і в подальшому ОСОБА_3 неодноразово телефонувала до правоохоронного органу з приводу незаконних дій потерпілого, однак жодного реагування не отримувала, працівники поліції приїжджали двічі, і їхні приїзди виявилися абсолютно неефективними, як і формальними суд визнає всі відповіді, надані на скарги та заяви обвинуваченої та захисника, які не містять при цьому жодного належного обґрунтування. На думку суду, правоохоронний орган, вважаючи, що до вчинення злочину може бути причетна ОСОБА_3 жодної версії, при тому, що така існувала з самого початку, всупереч закону не перевіряв, що суд розцінює як повне беззаконня і свавілля, оскільки впродовж шести років обвинувачена захищалася від злочину, її участь в якому не доведена. Не може залишитися поза увагою суду і бездіяльність прокуратури, яка надаючи формальні відповіді, жодних заходів не вживала, неналежно підтримане обвинувачення призвело до того, що стороні обвинувачення потрібно було п`ять років, щоб визнати той факт, що потерпілий прийшов до житлового будинку з ножем і сокирою, як і потрібно було безліч раз допитати свідків, щоб встановити, що до вказаного злочину може бути причетна інша особа, відомостями про яку сторона обвинувачення володіла ще з самого початку досудового розслідування.

При цьому сторона обвинувачення не змогла пояснити суду, чому на досудовому розслідуванні за наявності різних версій про спричинення тілесних ушкоджень потерпілому різними особами, досліджувалася та перевірялася єдина нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_3 . Як і не змогла сторона обвинувачення пояснити та спростувати перед судом конфлікт, який мав місце як 19.12.2016 у житловому будинку ОСОБА_12 , при якому була шарпанина між ОСОБА_18 та ОСОБА_10 , і останньому також могли бути спричинені тілесні ушкодження, а також мету приходу потерпілого до житлового будинку ОСОБА_12 20.12.2016 та мотиви конфлікту між потерпілим та ОСОБА_18 на автобусній зупинці.

Суд зауважує, що навіть за умови безумовного визнання обвинуваченою свої вини, орган досудового розслідування та сторона обвинувачення не були позбавлені обов`язку встановити винуватця вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на принцип презумпції невинуватості та право обвинуваченої змінити свою позицію в ході судового розгляду аж до стадії останнього слова.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 640/5023/19, зокрема йдеться, що у теоретичному і практичному аспекті належна правова процедура - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, зокрема відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у т.ч., щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі Пелісьє та Сассі проти Франції , п.52).

Однак, у даному кримінальному провадженні, права обвинуваченої щодо розслідування щодо неї кримінального правопорушення, призвело до порушення завдань кримінального провадження, оскільки до обвинуваченої не була застосована належна правова процедура, не було забезпечено швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а невинний не був притягнутий до відповідальності, а тому, на думку суду, мають бути захищені шляхом реагування суду повідомленням до відповідних органів для вжиття заходів.

Так в судовому засіданні встановлено, що в ході досудового слідства об`єктивність обставин та причин отримання ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень не перевірялось, оскільки мотиви, викладені у обвинувальних актах грунтувалися лише на показах свідків, що на думку суду, є порушенням принципу законності, відповідно до якого прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинувачуваного, надавши їм належну процесуальну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Зазначене свідчить про неналежну організацію органами досудового розслідування та органами прокуратури своєї роботи та їх несумлінне ставлення до виконання своїх обов`язків, що потягло за собою невиправдану тяганину при розгляді справи та суттєве порушення вимог кримінально-процесуального законодавства і порушення прав та законних інтересів сторін.

На думку суду, у даному кримінальному провадженні було встановлено порушення вимог кримінального процесуального законодавства органами досудового розслідування та прокуратури, ігнорування останніми своїх посадових обов`язків і вимог закону, які потребують відповідного реагування, що позитивно вплине на ефективність здійснення правосуддя у кримінальному провадженні та забезпечить конституційне право на судовий захист.

З аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги в зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

У кримінальному провадженні відлік часу, на думку ЄСПЛ, починається з моменту пред`явлення обвинувачення в широкому розумінні цих слів. Тобто сюди включаються й арешт, і початок слідства, коли особу притягують як підозрювану, і повідомлення про кримінальне переслідування, й «інші дії, що мають на увазі схожі твердження і що істотно впливають на становище підозрюваного» (справа «Екле проти ФРН»). У п.253 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» йдеться: «Суд зазначає, що момент, з якого ст.6 починає застосовуватись до «кримінальних» питань, залежить від обставин справи. Провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд надавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п.1 ст.6 (п.62 рішення від 18.01.2007 у справі «Шубінський проти Словенії»)».

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність створення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У п.116 рішення ЄСПЛ від 12.03.2009 у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (п.67 рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»).

Обвинувачений у кримінальній справі розраховує на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст.6 покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (п.89 рішення від 02.03.2006 у справі «Нахманович проти Росії» та п.71 рішення від 07.12.2006 у справі «Іванов проти України»).

З вказаного кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_3 понад шість років перебувала в стані невизначеності щодо своєї долі, очікуючи справедливого та законного завершення розгляду кримінального провадження.

Враховуючи викладене, прошу вжити відповідних заходів реагування щодо недопущення порушення вимог кримінального процесуального законодавства, усунення подібних порушень в майбутньому, а також притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Обставини викладені в даній ухвалі довести до відома керівника Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, керівника Стрийської окружної прокуратури, керівника ГУ НП у Львівській області, керівника Львівської обласної прокуратури, керівника Офісу Генерального прокурора для вжиття відповідних заходів реагування щодо недопущення порушення вимог кримінального процесуального законодавства, усунення подібних порушень в майбутньому, а також притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності.

Копію окремої ухвали направити для відома та виконання керівнику Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, керівнику Стрийської окружної прокуратури, керівнику ГУ НП у Львівській області, керівнику Львівської обласної прокуратури, керівнику Офісу Генерального прокурора.

Про виконання даної ухвали повідомити Стрийський міськрайоннний суд Львівської області у передбачений законом строк.

Головуючий суддя ОСОБА_24 ОСОБА_25