Номер провадження:1-кп/521/1587/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001140 від 08.10.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеса, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, раніше судимого вироком Київського районного суду м.Одеси від 15.11.2021 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, запровадженого відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24.02.2022 та продовженого Указом Президента України від 12.08.2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022, з 23.08.2022 строком на 90 діб, 08.10.2022 у проміжок часу з 08 години 15 хвилин до 08 годин 30 хвилин, більш точного часу не встановлено, перебуваючи на ринку «Черьомушки», який розташований за адресою: м.Одеса, вул.Героїв Крут, 17а, переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, визначивши предметом свого злочинного посягання майно, що належить ОСОБА_6 , а саме сумку чорного кольору з її змістом, яку остання залишила без нагляду на залізних сходах біля входу у м`ясний корпус на ринку «Черьомушки», діючи повторно, в умовах воєнного стану та з корисливих мотивів, переслідуючи мету збагатитися за рахунок чужого майна, переконавшись, що його дії є непомітними для оточуючих, тобто таємними, викрав сумку потерпілої, в якій знаходилися мобільний телефон марки «Redmi 9С NFC Midnight Gray 3GB RAM 64 GB ROM», вартістю 4199 гривень 25 копійок, з сім карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , сушеними грибами у невстановленій кількості та паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_6 .

Після цього ОСОБА_5 місце скоєння злочину залишив та отримав можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 4199 гривень 25 копійок, яка складається з вартості мобільного телефону, а викрадені сушені гриби у невстановленій кількості, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 та сім картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , матеріальної цінності для останньої не становлять.

Кримінальна відповідальність за вчинений злочин передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, а саме за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не оспорює фактичні обставини його вчинення, викладені у обвинувальному акті, зазначив, що дійсно у зазначений час та місці він разом із батьком пішли на ринок за продуктами та перебуваючи на ринку «Черьомушки», коли його ніхто не бачив, побачив на сходах біля входу у м`ясний корпус сумку та вирішив її взяти вважаючи, що там може бути щось цінне. Коли вийшов за межі ринку відкрив сумку та побачив сушені гриби та знизу була ще сумка з документами та мобільним телефоном, гриби та телефон залишив собі, а сумку з документами викинув, також викинув і сімкартку. Майно залишив собі для власних потреб, в подальшому грибами пригощав знайомих. Батько був в станні сп`яніння, тому нічого не бачив. Також зазначив, що підробляє будівельником неофіційно, розкаюється у вчиненому, просив врахувати його щире каяття, мобільний телефон добровільно видав працівникам поліції, ходив на ринок вибачитися перед потерпілою.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, просила вирішити питання про призначення покарання обвинуваченому на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто не оспорює, та обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме: вивченням матеріалів кримінального провадження стосовно особи обвинуваченого, речових доказів, допитом обвинуваченого.

Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, відноситься до категорії тяжкого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення, повернув майно потерпілій.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Щодо особи обвинуваченого, то він раніше судимий, працює не офіційно, на обліку у лікаря-психіатора та лікаря-нарколога не перебуває.

Відповідно до частини першої статті 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.

Враховуючи обставини вчинення злочину, його мету та мотиви, наведену вище сукупність обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого та які істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 злочину, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки, повернув майно потерпілій, суд, з урахуванням думки сторони обвинувачення, потерпілої, яка будь-яких претензій до обвинуваченого не висунула, вважає за можливе призначити покарання обвинуваченому із застосуванням частини першої статті 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки.

Відповідно до вироку Київського районного суду м.Одеси від 15.11.2021 року ОСОБА_5 був засуджений за за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, яке не відбув. Тому на підставі ч.1 ст. 71 КК України суд остаточно призначає покарання шляхом приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком у виді 12 днів позбавлення волі, що за вимогами ст.72 КК України відповідає 100 годинам громадських робіт, до покарання, призначеного за цим вироком.

Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Також суд приходить до висновку про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили у вигляді цілодобового домашщнього арешту.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України приєднати до призначеного покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м.Одеси від 15.11.2021 року у виді 100 годин громадських робіт, що за вимогами ст.72 КК України становить 12 днів позбавлення волі, та остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у виді 3 років 12 днів позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його затримання.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язати не залишати місце постійного проживання окрім необхідності переміщення до укриття під час сигналу повітрянної тривоги в період воєнного стану в Україні або отримання невідкладної медичної допомоги; прибувати на першу вимогу до прокурора та суду; повідомляти про зміну місця свого проживання та засоби зв`язку.

Роз`яснити ОСОБА_5 його обов`язок, щодо заборони залишати цілодобово вказане житло та що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію даної ухвали передати для виконання до ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-мобільний телефон марки «Redmi 9С NFC Midnight Gray 3GB RAM 64 GB ROM»повернути власнику - потерпілій ОСОБА_6 ;

- оптичний диск з відеозаписами з камер відеоспостереження - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1