1Справа № 335/477/22 1-кс/335/2626/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000314 від 01.09.2021 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 05.06.2013 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122; ч. 1 ст. 263; ч. 1 ст. 153; ч. 2 ст. 152; ч. 1 ст. 129; ч. 1 ст. 125; ч. 4 ст. 296 КК України до 9 років позбавлення волі; звільнився 18.09.2019 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст.115; ч. 3 ст. 146; п. п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 01.09.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст.115; ч. 3 ст. 146; п. п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, досудове розслідування у якому здійснюється СУ ГУНП в Запорізькій області, в обгрунтування якого зазначив наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в 2021 році ОСОБА_5 та ОСОБА_7 займалися протиправною діяльністю у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

У серпні 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стало відомо про те, що мешканець смт Якимівка Запорізької області малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обізнаний про їх незаконну діяльність і, з метою недопущення розповсюдження відомої йому інформації, вирішили викрасти його та, шляхом застосування фізичного насильства до нього, дізнатися про наявну в нього інформацію та її можливий виток, у тому числі до правоохоронних органів. З цією метою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , будучи обізнаними про малолітній вік ОСОБА_8 , вступили у злочинну змову та досягли усіх необхідних домовленостей з приводу запланованого злочину, відповідно до яких, планували викрасти малолітнього потерпілого, позбавити його волі шляхом поміщення до підвального приміщення літньої кухні, розташованої на території домоволодіння АДРЕСА_2 за місцем мешкання ОСОБА_7 та, незаконно, проти волі останнього, утримувати малолітнього ОСОБА_8 , під час чого, із застосуванням фізичного насильства, примусити його повідомити необхідну інформацію. При цьому позбавлення життя малолітнього ОСОБА_8 , в процесі позбавлення волі та незаконного і протиправного його утримання, охоплювалося злочинними намірами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Приблизно в період з 18 до 30 серпня 2021 року, у вечірній час доби, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , на автомобілі марки «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням останнього, прибули до супермаркету «АТБ-маркет», розташованого за адресою: Запорізька область, смт. Якимівка, вулиця Молодих Патріотів, будинок №1, біля якого побачили малолітнього ОСОБА_8 , який був на дитячому велосипеді.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне викрадення та позбавлення волі малолітнього ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою між собою, запросили потерпілого до салону вищевказаного автомобіля, пригостивши цукерками, на що останній погодився та, не будучи обізнаним про їх дійсні злочинні наміри, сів на заднє сидіння салону вказаного автомобіля. При цьому ОСОБА_5 поклав до багажного відсіку автомобіля марки «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 велосипед малолітнього потерпілого.

Після цього ОСОБА_5 , діючи за попередньої змовою з ОСОБА_7 та відповідно до заздалегідь обговореного плану, розпочав рух транспортного засобу у напрямку села Радивонівка Якимівської об`єднаної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області за місцем мешкання ОСОБА_7 . Під час руху транспортного засобу, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 застосовували фізичне насильство до малолітнього ОСОБА_8 , шляхом нанесення чисельних ударів руками по голові та тулубу потерпілого, примушуючи його повідомити наявну в нього інформацію про їх незаконну діяльність та її виток у тому числі до правоохоронних органів.

Прибувши за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою між собою, помістили малолітнього ОСОБА_8 , проти його волі, до підвального приміщення літньої кухні, розташованої на території домоволодіння.

Вподальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , продовжили незаконно утримувати малолітнього ОСОБА_8 проти волі останнього у підвальному приміщенні літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_2 з метою отримання необхідної їм інформації від нього, застосовуючи фізичне насильство у вигляді нанесення чисельних ударів руками, ногами та дерев`яною бітою по голові і тулубу потерпілого, внаслідок чого настала смерть малолітнього ОСОБА_8 , що є тяжкими наслідками.

Разом із цим, приблизно в період з 18 до 30 серпня 2021 року, у вечірній час доби, ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 реалізовував свій злочинний намір, спрямований на вчинення викрадення малолітнього ОСОБА_8 та позбавлення його волі, з метою примушування останнього повідомити наявну в нього інформацію про їх незаконну діяльність у сфері незнаного обігу наркотичних засобів та недопущення її розповсюдження, у тому числі до правоохоронних органів. Позбавлення життя малолітнього ОСОБА_8 , в процесі позбавлення волі та незаконного його утримання, охоплювалося злочинними намірами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

В ході реалізації спільного злочинного плану викрадення та позбавлення волі малолітнього ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно утримуючи малолітнього потерпілого у підвальному приміщенні літньої кухні, розташованої на території домоволодіння, нанесли чисельні удари руками, ногами та дерев`яною бітою по голові і тулубу ОСОБА_8 , внаслідок яких настала його смерть, тим самим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 умисно вбили викраденого ними малолітнього ОСОБА_8 .

Після цього, з метою уникнення відповідальності за скоєне, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 помістили труп малолітнього ОСОБА_8 до викопаної ним на дні підвального приміщення літньої кухні ями і засипали приготовленим бетоном та ґрунтом.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , приблизно в період часу з 21 до 26 вересня 2021 року, на автомобілі марки «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули на територію фермерського господарства «Таврія», розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, село Новоданилівка, вулиця Джерельна, будинок № 3-а за місцем мешкання раніше відомої їм ОСОБА_9 , з метою повернення залишених їй на тимчасове зберігання наркотичних засобів. Під час вказаного візиту, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виявили нестачу залишених ОСОБА_9 на зберігання наркотичних засобів, вирішили викрасти її та, шляхом застосування фізичного насильства до потерпілої, дізнатися про місцезнаходження відсутньої частини наркотичних засобів. При цьому позбавлення життя ОСОБА_9 , в процесі позбавлення волі та незаконного і протиправного її утримання, охоплювалося злочинними намірами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

З цією метою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вступили у раптово виниклу злочинну змову з приводу запланованого злочину та, застосовуючи насильство, яке виразилося у нанесенні ОСОБА_5 двох ударів кулаком в область грудної клітини ОСОБА_9 , примусили останню сісти до салону автомобіля марки «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тим самим незаконно, проти волі потерпілої, викрали її.

Після цього ОСОБА_5 , діючи за попередньої змовою з ОСОБА_7 , розпочав рух транспортного засобу та пересуваючись між населеними пунктами Мелітопольського району Запорізької області протягом тривалого часу, незаконно утримували ОСОБА_9 , зупинялися та застосовували фізичне насильство до неї, шляхом нанесення чисельних ударів руками по тулубу потерпілої, примушуючи повідомити наявну в неї інформацію про місцезнаходження відсутньої частини залишених їй на зберігання наркотичних засобів.

Пересуваючись між населеними пунктами Мелітопольського району Запорізької області та незаконно, проти волі потерпілої, утримуючи ОСОБА_9 в салоні автомобіля марки «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прибули до лісосмуги, розташованої поблизу села Данилоіванівка Мелітопольського району Запорізької області, де діючи умисно, за попередньою змовою між собою, за допомогою липкої скотч-стрічки прив`язали потерпілу до дерева та застосували до неї фізичне насильство у вигляді нанесення чисельної кількості ударів кулаками обох рук по тулубу, з метою отримання інформації про місцезнаходження наркотичних засобів.

Вподальшому, не отримавши необхідної відповіді, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний намір, відв`язали від дерева потерпілу та, проти її волі, примусили ОСОБА_9 знову сісти до салону автомобіля марки «ЗАЗ 110247», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому перемістилися до лісосмуги, розташованої поблизу смт Якимівка Запорізької області, де діючи умисно, за попередньою змовою між собою, за допомогою поясу з халату ОСОБА_9 , прив`язали потерпілу до гілки дерева та застосували до неї фізичне насильство у вигляді нанесення чисельної кількості ударів кулаками обох рук та дерев`яною бітою по тулубу, внаслідок чого настала смерть ОСОБА_9 , що є тяжкими наслідками.

Разом із цим, приблизно в період з 21 до 26 вересня 2021 року, у вечірній час доби, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , будучи особами, які раніше вчинили умисне вбивство малолітнього ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою між собою, реалізовували свій злочинний намір, спрямований на вчинення викрадення ОСОБА_9 та позбавлення її волі, з метою примушування останньої повідомити інформацію про місцезнаходження відсутньої частини наркотичних засобів, залишених останній для тимчасового зберігання. Позбавлення життя ОСОБА_9 , в процесі позбавлення волі та незаконного її утримання, охоплювалося злочинними намірами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

В ході реалізації спільного злочинного наміру, спрямованого на викрадення та позбавлення волі ОСОБА_9 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , будучи особами, які раніше вчинили умисне вбивство малолітнього ОСОБА_8 , перебуваючи у лісосмузі поблизу смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно утримуючи прив`язану до гілки дерева потерпілу, нанеси чисельні удари руками та дерев`яною бітою тулубу ОСОБА_9 , внаслідок яких настала її смерть, тим самим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , умисно вбили викрадену ними потерпілу ОСОБА_9 .

Після цього, з метою уникнення відповідальності за скоєне, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вивезли труп ОСОБА_9 на берег річки Тащенак, поблизу сіл Радивонівка та Мирне Мелітопольського району Запорізької області, де прив`язавши до нього за допомогою мотузок дві цегли, занесли до русла річки та сховали під товщею води.

17.01.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та 21.01.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри - у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 146; п. п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 18.01.2022 року до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами слідчого судді було продовжено до 04.11.2022 року.

Посилаючись на те, що для закінчення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню органу досудового розслідування потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, виконання яких неможливо до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, а також, зазначаючи, що з урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , не зменшилися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у клопотанні, та наполягав на його задоволенні, посилаючись на складність провадження. Зазначив, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування триває, не всіх свідків встановлено і допитано, більшість з яких перебувають на окупованій території, слідству необхідно провести ряд слідчих і процесуальних дій, в тому числі на окупованій території. Наданий час у кримінальному провадженні тривають молекулярні експертизи, які не завершені. Прокурор наполягав на тому, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 є неможливим, оскільки є висока вірогідність впливу на свідків та іншого підозрюваного ОСОБА_7 , покази якого, отримані слідством, викривають ОСОБА_5 , а також ризик переховування, оскільки місцем проживання підозрюваного, є населений пункт, який розташований на тимчасово окупованій територій, його соціальні зв`язки відсутні. Крім того, з огляду на особливу тяжкість злочинів, інкримінованих ОСОБА_5 , який раніше засуджений, є ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні проти клопотання заперечував, вважає недоведеними ризики та необґрунтованою підозру. Наполягав на міцності соціальних зв`язків підозрюваного, у якого є мати та сестра, які проживають у м. Запоріжжі, він може жити у сестри, тому просив змінити запобіжний захід відносно підозрюваного на більш м`який у вигляді домашнього арешту. Вважає доводи органу досудового розслідування щодо складності кримінального провадження, яке триває 10 місяців, і у якому, на його думку, доказів не здобуто, та необхідності проведення слідчих дій необгрунтованими.

Підозрюваний ОСОБА_5 , у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, підтримав позицію захисника. Суду пояснив, що має дружину та доньку, може проживати у сестри, наміру переховуватися не має.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 01.09.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст.115; ч. 3 ст. 146; п. п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

17.01.2022 року ОСОБА_5 затриманий на підставі ухвали слідчого судді, та 17.01.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 18.01.2022 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 17.03.2022 року.

21.01.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри - у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 146; п. п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 07.03.2022 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжено до 05.05.2022 року, ухвалою слідчого судді від 03.05.2022 року до 01.07.2022 року, ухвалою слідчого судді від 27.06.2022 року до 17.07.2022 року, ухвалою слідчого судді від 13.07.2022 року до 10.09.2022 року, ухвалою слідчого судді від 06.09.2022 року до 04.11.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено, оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, ухвалою слідчого судді від 13.07.2022 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000314 продовжено до дванадцяти місяців.

Вирішуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до підозрюваного, слідчий суддя враховує наявність обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , обсяг підозри, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та їх тяжкість.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень. Крім того, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень вже було перевірено слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу та продовженні строку його дії попередніми ухвалами.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Також, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_5 , який офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше засуджений, даних про наявність на його утриманні непрацездатних осіб в ході розгляду клопотання надано не було. Крім того, слідчий суддя враховує встановлені в ході розгляду клопотання обставини про те, що адреса місця проживання підозрюваного на даний час є окупованою територією.

З огляду на винятковість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя при вирішенні даного клопотання, виходить із сукупності обставин, встановлених в ході досудового розслідування, які характеризують ступінь суспільної небезпеки дій ОСОБА_5 , в межах інкримінованих кримінальних правопорушень.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, а також доказів та обставин, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу, та приходить до висновку, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, а саме: вірогідність переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу свідків або інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріалами клопотання підтверджено, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 на даний час продовжують існувати, та, на переконання слідчого судді, даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Стороною захисту в ході розгляду клопотання не спростовано доводів органу досудового розслідування про існування вищезазначених ризиків.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Вирішуючи клопотання, слідчий суддя враховує суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді подальшого тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи останнього, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не наведено, обґрунтованих даних щодо неможливості утримання підозрюваного в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я матеріали справи не містять та в судовому засіданні не наведено.

Доводи сторони захисту про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного є достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання. Так, під час розгляду клопотання слідчому судді не надано жодних даних, які б свідчили про міцність соціальних зв`язків підозрюваного. Крім того, стороною захисту не зазначено та не підтверджено належними доказами адреси місцяпроживання близьких родичів підозрюваного, які у свою чергу не підтвердили своєї згоди щодо можливості застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою їх місця проживання.

Таким чином, в ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Беручи до уваги, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню, тому слідчий суддя вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , на 60 днів, встановивши строк дії даної ухвали, виходячи з положень ст.ст. 115, 197, 219 КПК України, до 31.12.2022 року включно.

Керуючись, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 197, 199, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 146; п. п. 2, 3, 12 ч. 2 ст.115; ч. 3 ст. 146; п. п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 31.12.2022 року включно.

Встановити строк дії даної ухвали до 31.12.2022 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1