ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/223/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/177/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10 січня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000021 від 04 січня 2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

05.01.2023 року прокурор Дергачівської окружної прокуратури Харківській області ОСОБА_7 подав до суду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000021 від 04.01.2023 року.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилався на те, що під час досудового розслідування встановлено, що 04.01.2023 року на автодорозі "Харків-Золочів" в м. Дергачі по вул. Сумський Шлях поблизу буд. 163-Г автомобіль марки "Газель" моделі «33021», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 здійснив наїзд на пішохода - жінку.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відшукання предметів, знарядь та інших речових доказів, а також встановлення фактичних відомостей щодо вищевказаних протиправних дій, 04.01.2023 року слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_9 було здійснено виїзд з метою огляду місця події, за адресою: Харківська обл., м. Дергачі по вул. Сумський Шлях поблизу буд. 163-Г на автодорозі «Харків-Золочів». В ході проведення вказаної слідчої дії було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 »; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від даного транспортного засобу.

Згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «Газель» моделі «33021», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_6 .

Метою накладання арешту на вищезазначене майно прокурор зазначав збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, для забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність їх використання в ході досудового розслідування в якості доказів, для призначення судових експертиз та проведення інших слідчих дій. Всі зазначені вище процесуальні дії направлені на здійснення швидкого, неупередженого та об`єктивного досудового розслідування з метою встановлення істини по кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10 січня 2023 року задоволено клопотання про арешт майна.

Слідчий суддя вирішив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 »; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від даного транспортного засобу, що вилучено та запаковано до полімерного сейф-пакету «НПУ» з номером « НОМЕР_3 » та передати зазначене майно власнику ОСОБА_6 , під письмову розписку на відповідальне зберігання, попередивши його про кримінальну відповідальність, передбачену ст.388 КК України, за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурорпросить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти арешт на автомобіль марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 » та ключі від нього шляхом позбавлення осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно, права на відчуження, розпорядження та користування ним, визначення місця зберігання майна доручити стороні обвинувачення у урахуванням вимог Порядку зберігання речових доказів.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно передано автомобіль марки «Газель» на відповідальне зберігання власнику, оскільки в обґрунтування клопотання про арешт майна прокурор він посилався на необхідність збереження речових доказів, які могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та необхідність їх використання в ході досудового розслідування в якості доказів, для призначення судових експертиз та проведення інших слідчих дій. Всі зазначені процесуальні дії направлені на здійснення швидкого, неупередженого та об`єктивного досудового розслідування з метою встановлення істини у справі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя має право накласти арешт на мано, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу, тобто є тимчасово вилученим із дотриманням встановленого ст.167, 168 КПК України порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення.

Тимчасове вилучення майна відповідно до положень ст.168 КПК України може здійснюватися під час обшуку, огляду. При цьому слідчий, прокурор під час тимчасового вилучення майна або негайно після його здійснення зобов`язаний скласти відповідний протокол та звернутися до слідчого судді з клопотанням про його арешт протягом 48 годин після вилучення майна, що встановлено ч.5 ст.171 КПК України.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту клопотання та доданих прокурором матеріалів встановлено, що 04.01.2023 року слідчим СВ ВП № 3 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_9 було здійснено виїзд з метою огляду місця події, за адресою: Харківська обл., м. Дергачі по вул. Сумський Шлях поблизу буд. 163-Г на автодорозі «Харків-Золочів». В ході проведення вказаної слідчої дії було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 »; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від даного транспортного засобу.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що слідчим доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Та передав автомобіль майно на відповідальне зберігання власнику автомобіля.

Однак, колегія суддів з таким рішенням слідчого судді у повному обсязі погодитись не може, з наступних підстав.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту (події) вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для ймовірного пред`явлення в подальшому обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля автомобіль марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 »,враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Постановою слідчого від 05.01.2023 року автомобіль вилучене майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженню.

Таким чином, вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, може бути об`єктом протиправних дій, передбачених особливою частиною КК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами вилученого майна на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, передбачає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з тим враховуючи, що у кримінальному провадженні ще не проведено жодної експертизи, серед яких авто технічна експертиза, а також транспортно-трасологічна, при проведенні яких об`єктом дослідження є безпосередньо транспортний засіб, слідчим суддею суду першої інстанції не було визначено способу накладення арешту на майно, що надає можливість вчиняти будь-які дії з речовим доказом без будь-яких правових наслідків.

З урахуванням фактичних обставин справи, обраної органом досудового розслідування правової кваліфікації протиправної діяльності, відомостей зафіксованих в протоколі огляду від 04.01.2023 року та фото таблиці до протоколу огляду колегія суддів дійшла до висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користуванням автомобілем марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 »до скасування арешту майна у встановлений законом спосіб, з передачею на відповідальне зберігання власнику буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, на переконання колегії суддів, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

Отже, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленню нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10 січня 2023 року скасувати та постановити нову.

Клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківській області ОСОБА_7 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 04.01.2023 року, а саме на: автомобіль марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 »; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від даного транспортного засобу, що вилучено та запаковано до полімерного сейф-пакету «НПУ» з номером « НОМЕР_3 »

Визначити спосіб арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користуванням автомобілем марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 », який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1

Передати автомобіль марки «Газель» моделі «33021» д.н.з. « НОМЕР_1 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від даного транспортного засобуна відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Попередити ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4