справа № 208/7135/22
№ провадження 1-кс/208/1753/22
УХВАЛА

Іменем України

21 грудня 2022 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001081 від 20.12.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України, -

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, просив накласти арешт на речі, вилучені 20.12.2022 року у період часу з 19:10 год. по 20:05 год. під час проведення обшуку приміщення квартири АДРЕСА_1

Клопотання вмотивоване тим, що у період часу з 14:00 год. 16.12.2022 року по 09:00 год. 17.12.2022 року, невстановлена особа, таємно, шляхом злому, проникла до приміщення гаражу, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та заволоділа майном, а саме: ювелірними виробами, грошовими коштами у розмірі 120000 грн. та 600 доларів США, під час дії "воєнного стану в Україні", введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, чим спричинила майнового збитку гр. ОСОБА_6 .

За даним фактом 20.12.2022 року внесені відомості в ЄРДР за № 0001081 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час проведення досудового розслідування, 20.12.2022 року у період часу з 19:10 год. по 20:05 год. слідчим СВ Кам`янського РУП ОСОБА_4 за участю співробітників Кам`янського РУП, власниці ОСОБА_5 , було проведено обшук приміщення квартири АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

-23 банкноти номіналом по 100 доларів США, які мають наступні серійні номери: KB65106118R, FG09003988A, HB53470723N, HB53470762N, HB53470717N, HB53470716N, АВ35244425Е, MB35123190N, HB53470724N, HB53470725N, HB53470726N, HB53470727N, HB53470728N, HB53470729N, HB53470730N, HB53470732N, HB53470731N, АВ63877309N, ВВ66997035А, AG11606445В, АВ95348834R, DB51821452C, KL20690132A та 1 банкнота номіналом 10 доларів США, яка має серійний номер: IL38105486A на загальну суму 2310 доларів США, які в подальшому було поміщено до сейф-пакету PSP2361472;

-22 банкноти номіналом по 1000 гривень, які мають наступні серійні номери: ЕБ1575721, ЕБ1575720, ЕБ1575719, ЕБ1575718, ЕБ1575717, ЕБ1575716, ЕБ1575715, ЕГ1531108, ЕГ3610396, ЕГ3552258, АА6992968, ЕБ4405995, ЕБ4405994, АД8709197, АГ3069137, АД9472325, АА6992967, АА6992969, АЕ7454349, АД3067085, АБ1527694, АГ4756938 на загальну суму 22 000 гривень, які в подальшому було поміщено до сейф-пакету PSP2361473;

-175 банкнот номіналом по 500 гривень на загальну суму 87 500 гривень, які в подальшому було поміщено до сейф-пакету PSP2361474;

-65 банкнот номіналом по 200 гривень на загальну суму 13 000 гривень, які в подальшому було поміщено до сейф-пакету PSP2361475;

-ювелірні вироби: два ланцюжка з металу срібного кольору, обручка з металу жовтого кольору, обручка з металу жовтого кольору з вставкою у вигляді рубіна червоного кольору, пара сережок з металу жовтого кольору з вставкою у вигляді рубіна червоного кольору в кожній, ланцюжок з металу жовтого кольору, які в подальшому було поміщено до сейф-пакету PSP2361476.

Слідчий вважає, що незастосування арешту надасть можливість пошкодження, знищення відчуження зазначеного майна, яке є речовим доказом, та має інтерес для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у його мотивувальній частині, просив задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 пояснила, що вилучені грошові кошти отримані від продажу будинку, а знайдені ювелірні вироби належать їй особисто, а тому вважає, що для задоволення клопотання немає підстав.

Прокурор ОСОБА_3 , врахувавши пояснення власниці майна, просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки остання довела наданими документами походження грошових коштів. Стосовно ювелірних виробів також немає сумнівів в належності їх ОСОБА_5 , оскільки були знайдені фотографії, зроблені в різні періоди, на яких зображені вилучені прикраси.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного і перебувають у нього з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Слідчим в клопотанні не доведено того, що саме вилучені у ОСОБА_5 кошти та ювелірні прикраси є викраденими у ОСОБА_6 .

Натомість, ОСОБА_7 надано пояснення щодо походження грошових кощтів, на підтвердженні чого останньою надано договір купівлі-продажу житлового будинку.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Надані органом досудового розслідування докази не утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Крім того, ч. 11 ст. 170 КПК України вказує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи. У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівок на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості можливого правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для фактичного володільця майна, адже однозначно порушує «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

За таких обставин, слідчий суддя, враховуючи вказану у клопотанні правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки органом досудового розслідування не обґрунтовано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та не доведено наявність обставин, які підтверджують, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження призведе до нівелювання доказового значення предмету клопотання, тобто відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Керуючись викладеним та ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0001081 від 20.12.2022 за ч. 4 ст. 185КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1