Номер провадження: 11-кп/813/763/23
Справа № 523/9385/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кодима Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого фельдшером в екстернній швидкій допомозі та медицини катастроф, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком три роки.

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України ОСОБА_9 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ст.76 ч.3 п.2 КК України додатково на ОСОБА_9 покладено обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 заявлений на суму завданої моральної шкоди у розмірі 200 тис. гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завданого морального збитку у сумі 100000 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, 23.06.2022 року приблизно о 0:25 годині, ОСОБА_9 , знаходячись в загальному коридорі біля дверей ліфтової шахти, розташованої на 12 поверсі будинку №1 по вул. Штильовій у м. Одесі, у ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті ревнощів до дівчини та особистих неприязних відносин з раніше знайомим йому ОСОБА_7 , з яким разом відпочивали за місцем його мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , розпиваючи алкогольні напої, діючи навмисно, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс останньому один удар кухонним ножем, який тримав в правій руці, в область черевної порожнини потерпілого, тим самим своїми діями спричинивши ОСОБА_7 відповідно висновку судово-медичної експертизи за №834 від 10.08.2022 року тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани живота, проникаючої в черевну порожнину з ушкодженням тонкої кишки, яка супроводжувалася кровотечею в черевну порожнину, які відповідно до п.2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На вирок суду першої інстанції адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання, вважає оскаржуваний вирок, не обґрунтованим і невмотивованим, який підлягає зміні в частині цивільного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 100000 гривень, суд належним чином не обґрунтував такого рішення;

-суд першої інстанції не врахував, що потерпілий не заявляв вимог щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, оскільки вона була відшкодована ОСОБА_9 у повному обсязі;

-суд не взяв до уваги, що розмір стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди є явно завищеним, таким, що не відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий.

На підставі цього, адвокат просить змінити вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року відносно ОСОБА_9 в частині цивільного позову, а саме: зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , визначивши розмір моральної шкоди у сумі 5000 гривень.

В судове засідання апеляційного суду ані обвинувачений ОСОБА_9 , ані його захисник, будучи належним чином повідомленими, не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили.

З урахуванням того, що в апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться, апеляційний суд, за згодою учасників судового провадження, вважає за можливе проводити розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченого та його захисника.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду:

Потерпілий ОСОБА_7 та прокурор заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, судом виконані вимоги, направлені на прийняття всіх передбачених законом мір для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, а тому вирок переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 розглянуто судом першої інстанції, дії обвинуваченого кваліфіковані правильно за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Судова колегія не може погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не мотивовано належним чином необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди кошти в розмірі 100 000 грн. та про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, то судова колегія вважає їх безпідставними.

Так, стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно із положеннями ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, тощо.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до змісту судового рішення судом першої інстанції враховано те, що ОСОБА_7 під час та після події, яка мала місце 23.06.2022 року були завдані душевні страждання, які проявились у душевних, психологічних стражданнях, їх тривалості та значимості для потерпілого, вимушених змінах в його життєвих стосунках та подальшому житті, час та зусилля, необхідних для відновлення його попереднього стану, суд прийшов до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 100 000 грн., оскільки саме таку суму моральної шкоди суд вважав обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам справи.

При цьому, на переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 внаслідок вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, характеру немайнових втрат потерпілого, які не можуть бути відновлені, внаслідок тілесних ушкоджень, характеру та тривалості заподіяних йому моральних, душевних, психічних страждань, та ступеня вини обвинуваченого, стягнута судом на користь ОСОБА_7 сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Мотиви суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду, сформованою у справі №372/3192/18 від 25.08.2020.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що потерпілому ОСОБА_7 була відшкодована матеріальна шкода у повному обсязі, а тому сума морального відшкодування є занадто завищеною позивачем, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.

Різниця між моральною та матеріальною шкодою у тому, що вона має немайновий характер та може полягати у негативних наслідках, які було спричинено протиправними діяннями та низкою інших факторів, передбачених законодавством України.

Апеляційний суд враховує позицію потерпілого, який заперечував проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зазначив, що обвинувачений, який є медичним працівником, наніс йому удар кухонним ножем, чим спричинив тілесне ушкодження, наслідки якого потерпілим відчуваються й досі та потребують подальшої реабілітації.

Критерії компенсації фізичних і моральних страждань є різними, оскільки фізичні страждання викликаються фізичною шкодою, що заподіюється в матеріальній сфері, вони підлягають об`єктивнішій оцінці, тобто за своїм змістом компенсація фізичних страждань може наближатися до відшкодування. І зовсім інша ситуація складається з компенсацією моральних страждань, що викликані шкодою, яка заподіяна в ідеальній (духовній) сфері.

Попри взаємозв`язок моральної та фізичної шкоди, в кримінальному провадженні є необхідність відмежування моральних страждань від фізичних як самостійних видів шкоди - моральної і фізичної. Потерпілий має право на компенсацію моральної шкоди, що заподіяна йому в результаті будь-якого кримінального правопорушення, не лише такого, що раніше спричинило фізичну шкоду.

Позиція сторони захисту щодо у разі відсутності позовних вимог матеріальної шкоди, моральна шкода має також бути відсутня або наближена до мінімальної, апеляційний суд відхиляє, оскільки порушення такого нематеріального блага, як гідність особистості, неодмінно викликає порушення гарантованих Конституцією України прав і свобод людини.

Виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Отже, враховуючи, що моральна шкода ОСОБА_7 заподіяна діями обвинуваченого ОСОБА_9 , що призвели до втрати здоров`я, розмір призначеного йому грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн., на думку колегії суддів, є цілком справедливим та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_9 саме такого розміру відшкодування моральної шкоди.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого, перевіркою матеріалів провадження не виявлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Керуючись ст.ст. 374, 335, 407 409, 412, 413, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2022 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4