Номер провадження: 11-кп/813/2218/22
Справа № 511/1981/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокрасне, Родільнянського р-ну, Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, не маючого судимості,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Зараховано ОСОБА_9 в строку відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 31.08.2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили, залишено без змін

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 755 грн. 12 коп.

Вирішено питання речових доказів та арешту майна.

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за наспутних обставин.

Так, у зв`язку з військову агресією Збройних Сил Російської Федерації, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України з 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан, який на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-ІХ від 18.03.2022, продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2263-ІХ від 22.05.2022, продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-ІХ від 15.08.2022, продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

31.08.2022 року приблизно о 22 годині 45 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився на вул. Сергія Марченко м. Роздільна, Одеської обл., в цей час він побачив ОСОБА_7 , яка йшла по тротуару на вказаній вулиці, у напрямку від вул. Г. Кірпи у бік вул. Калинова м. Роздільна, яка в своїй лівій руці тримала мобільний телефон «Ірhопе 7» вартістю 3875 гривень. В цей час у ОСОБА_9 виник корисливий умисел на відкрите викрадення вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення вищезазначеного мобільного телефону, в період дії військового стану, ОСОБА_9 почав рухатись за ОСОБА_7 , наздогнавши її біля домоволодіння під АДРЕСА_3 , після чого своєю рукою, шляхом ривку вихватив із руки ОСОБА_7 вищевказаний мобільний телефон «Ірhопе 7» та штовхнув останню на паркан домоволодіння АДРЕСА_3 . Після вчинення вказаних протиправних дій, ОСОБА_9 разом з викраденим майном з місця скоєння злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 3875 гривень.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції захисник подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання із застосуванням вимог ст.ст. 69, 75 КК України, не пов`язане з позбавленням волі.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, ОСОБА_9 вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, хоча раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст. 89 КК України є несудимою особою, потерпіла не має до нього матеріальних та моральних претензій, незважаючи на її бажання призначити обвинуваченому покарання пов`язане з реальним позбавленням волі.

Крім того, обвинувачений має постійне місце реєстрації і проживання, хворіє на хворобу шлунку.

Окрім цього, як зазначає апелянт, якщо б даний злочин був би вчинений ОСОБА_9 не в умовах воєнного стану, то дані дії були кваліфіковані за ч. 2 ст.186 КК України, за яке законодавством передбачено менш суворе покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 186 КК України, ніким не оскаржується.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до категорії тяжких злочинів, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжує.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненому визнав та розкаявся у вчиненому, повернув потерпілій викрадений мобільний телефон, за місцем проживання характеризується задовільно.

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 хоча і є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимості, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив корисне, тяжке кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, що вказує на злочинність його намірів та небажання стати на шлях виправлення, офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного, легального джерела прибутку, не одружений, що в свою чергу вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, завдану злочином шкоду відшкодував шляхом повернення викраденого.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 суд від відніс його щире каяття та відшкодування завданої шкоди. До обставин, які обтяжують його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано, в тому числі з урахування позиції потерпілої щодо необхідності призначення ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі, призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі за вчинене ним кримінальне правопорушення, у мінімальному розмірі визначеному частиною санкцією статі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Всі інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в тому числі і дані про його особу, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та цілком враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання.

Інших обставин, ніж ті з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, до апеляційного суду не надано.

Необґрунтованими є і посилання захисника про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання без реального позбавлення волі через стан його здоров`я, оскільки матеріали провадження не містять медичних висновків чи інших матеріалів, які б свідчили про неможливість відбування покарання ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі.

Неспроможними є і посилання захисника на те, що якби злочин був би вчинений ОСОБА_9 не в умовах воєнного стану, то його дії були б кваліфіковані за ч. 2 ст.186 КК України, за яке законодавством передбачено менш суворе покарання, оскільки злочин ОСОБА_9 вчинено саме під час воєнного стану, відповідальність вчинення якого, передбачена саме ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до ст. 69 КК України, суд, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, за відсутності обставин, зазначених в ст.ст. 69, 75 КК України, апеляційний суд, вважає необґрунтованими та безпідставними доводи апеляційної скарги захисника, щодо застосування при призначенні ОСОБА_9 покарання вимог ст.ст. 69, 75 КК України та призначення йому покарання нижче від нижчої межі визначеною санкцією статті та звільнення його від відбування покарання з випробування з іспитовим строком.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Зважаючи на викладене апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2022 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_11 В ОСОБА_12 І ОСОБА_13