Дата документу 11.04.2023 Справа№ 337/1218/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/1218/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/413/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, одружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 31 січня 2013 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у розмірі 510 грн;

- 06 серпня 2014 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.389 КК України до обмеження волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік;

- 27 квітня 2015 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.190 КК України до обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06 серпня 2014 року та призначено до відбуття покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 1 місяць, повністю приєднано покарання за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 31 січня 2013 року у виді штрафу у розмірі 510 грн, штраф оплачено 31 жовтня 2016 року;

- 23 квітня 2018 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком 2 роки;

- 12 листопада 2019 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, вирок переглянуто 04 червня 2020 року Запорізьким апеляційним судом та визначено до відбуття покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання невідбуте за вироком від 23 квітня 2018 року та призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільнився 06 грудня 2021 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 14 днів,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2022 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом двох років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Виключити із числа обставин, що пом`якшують ОСОБА_6 покарання - щире каяття.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним та призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Прокурор вважає, що у порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України, рішення про звільнення ОСОБА_6 суд належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді обмеження волі.

Зокрема, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_6 раніше 5 разів притягався до кримінальної відповідальності, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, з яких 2 рази засуджувався із застосуванням ст.75 КК України, однак умови відбування покарання з випробувальним терміном не дотримувався, вчиняв нові злочини, за які був засуджений із застосуванням ст.71 КК України до реального відбування покарання.

Крім того, залишилось поза увагою суду те, що ОСОБА_6 будь-яким суспільно корисним трудом не займався і не займається, як наслідок шкода, завдана його злочинними діями, залишилась не відшкодована, а викрадене майно було повернуто лише у ході проведення слідчих дій.

Наведене свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого та ігнорування законів України.

Таким чином, у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Крім того, прокурор звертає увагу на відсутність будь-яких обґрунтувань щодо наявності в матеріалах кримінального провадження висновків щодо щирого каяття обвинуваченого.

Сукупність вищенаведених обставин, на думку прокурора, свідчить, що неналежне врахування судом першої інстанції приписів ст.ст. 50, 65, 75 КК України, ст. 374 КПК України завадило врахувати всі обставини справи та призвело до призначення ОСОБА_6 надто м`якого покарання, яке не відповідає як тяжкості та суспільній небезпеці вчиненого злочину, так і даним про особу обвинуваченого, а також до подальшого безпідставного звільнення останнього від покарання з випробуванням.

Згідно з вироком суду, 04 лютого 2022 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні КП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізького козацтва, 25, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зі столу кабінету №21 таємно викрав мобільний телефон марки «Redmi» Note 9 Pro з об`ємом пам`яті 128 ГБ, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 5509 грн, який належить ОСОБА_10 , та мобільний телефон «SAMSUNG А037» Galaxy A03s, об`ємом пам`яті 64 ГБ, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , вартістю 3210 грн, який належить КП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5», після чого зник з місця вчинення злочину, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 5509 гривень 36 копійок та КП «Запорізький центр первинно медико-санітарної допомоги №5» на суму 3210 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом із цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, є працездатним, але ніде не працює, не має постійного джерела доходу, на обліку в наркодиспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває, також суд врахував думку прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, а також на думку потерпілої та представника потерпілого щодо призначення покарання на розсуд суду.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав повне визнання вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Проте, мотивуючи свої висновки про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення та хоча і послався у вироку, проте не врахував належним чином те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення, в тому числі, аналогічних злочинів, при цьому, останній неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте належних висновків для себе не робив, на шлях виправлення не ставав та знову вчиняв нові злочини, у зв`язку з чим йому призначалось покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про те, що для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням достатніх підстав немає, на що обґрунтовано вказує прокурор в апеляційній скарзі.

За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

З врахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст. 409, 413, 420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Враховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічні злочини, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, не працевлаштований, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, але не на максимальний строк - 3 роки, з реальним його відбуванням.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07 червня 2022 року, яким визнано винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4