13.01.23№ 336/1083/22
Пр. № 1-кс/336/311/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України,

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182-184,193,196, 197, 331, 201, 395 КПК України, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 189 КК України, і ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_9 ухвалою суду застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжений на підставі ухвали суду від 21.12.2022 року і простирається до 19 лютого 2023 року включно.

Стороною захисту в порядку ст. 201 КПК України подано клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з посиланням на відсутність будь-яких фактичних даних, що виправдовували б ризики, на які посилається прокурор і які є ілюзорними, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, сприятиме досягненню мети кримінального судочинства щодо його ефективного здійснення і застосування до його учасників належної процесуальної процедури.

На думку захисника, прокурором не доведено, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, між тим тільки ці обставини можуть в силу ч. 2 ст. 492 КПК України зумовити застосування до неповнолітньої особи, якою є обвинувачена, найбільш суворого запобіжного заходу.

На відсутність ризику переховування від суду вказує наявність у обвинуваченої стабільних соціальних зв`язків, сім`ї, її неповнолітній вік та постійне проживання з батьками за однією адресою, навчання в одному й тому самому навчальному закладі.

Ризик впливу на потерпілих та свідків в цьому провадженні спростовує поведінка обвинуваченої, за якої вона, перебуваючи на волі протягом майже двох місяців від дати вчинення інкримінованих їй протиправних дій та до її затримання, не вчинила жодної дії з метою незаконного впливу на потерпілих та свідків. Відсутність будь-яких посягань з боку ОСОБА_9 підтверджує і факт незвернення потерпілих з заявами про вчинення нею кримінально караних дій, поданню яких вона жодним чином не перешкоджала.

Ризик вчинення інших кримінально караних діянь також носить ймовірний характер, потребує комплексного аналізу як негативних, так і позитивних даних про особу. Лише факт інкримінування обвинуваченій вчинення кількох злочинів, у вчиненні жодного з яких її не визнано винною за вироком суду, не дає підстав для констатації вказаного ризику.

Окрім того, захисник зазначає, що само по собі перебування в умовах цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та під контролем законних представників, якими є батьки обвинуваченої, звело б нанівець всі перелічені ризики навіть за умови їхнього існування.

У зв`язку з викладеним обвинувачена та захисник просять змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, визначивши в якості місця проживання ОСОБА_9 під час застосування домашнього арешту місце її постійного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 з покладенням на обвинувачену обов`язків, що встановлені статтею 194 КПК України.

Прокурор заперечує проти зміни запобіжного заходу на більш м`який, зауваживши на тому, що такі ризики, як: ухилення обвинуваченої від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, незаконного впливу на потерпілих, не втратили актуальності.

На думку обвинувачення, про ризик переховування від суду свідчить усвідомлення обвинуваченою тяжкості вчинених кримінально караних діянь та, як наслідок, бажання уникнути покарання за них;

-на ризик незаконного впливу на потерпілих і свідків вказує той факт, що всі ці особи є знайомими обвинуваченої, чиї місця проживання їй відомі, зухвалість та зневага до норм суспільної моралі, з якими вчинювались інкриміновані обвинуваченій дії; скарги у судових засіданнях потерпілого ОСОБА_14 , неповнолітніх потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 про тиск, який чинять щодо них у зв`язку з кримінальним провадженням обвинувачена, її родичі, приятелі;

-продовження заняття протиправною діяльністю підтверджує наявність в провадженні Шевченківського районного суду, окрім цього провадження, ще трьох кримінальних проваджень відносно ОСОБА_9 за звинуваченням за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 187 КК України, а також кримінального провадження, досудове слідство по якому триває, за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченої.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, суд виходить з такого.

Подання підозрюваним, обвинуваченим клопотання про зміну запобіжного заходу внормовано статтею 201 КПК України.

Право подання такого клопотання саме стороною захисту передбачає, що таке звернення має містити доводи на користь застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж той, що обраний раніше, а підставами для зміни запобіжного заходу на менш суворий, на думку суду, є обставини, що свідчать про зникнення ризиків перешкоджання здійсненню кримінального провадження або їх зменшення.

В силу ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Процесуальні питання, пов`язані з застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, внормовані главою 18 КПК України.

Зокрема, згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Як випливає із п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Суворість передбаченого покарання дійсно є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування особи, як випливає з висновків Європейського суду з прав людини в окремих справах, проте Європейський суд неодноразово зазначав, що лише суворість покарання, що припускається, не може зумовити застосування найбільш суворого заходу державного примусу (рішення ЄСПЛ "Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії").

Вирішуючи клопотання на користь сторони провадження, яка ініціювала його розгляд, суд виходить з того, що заявлені стороною обвинувачення ризики, з наявністю яких погодились слідчий суддя та суд, застосовуючи та продовжуючи застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінально провадження, протягом перебування обвинуваченої в умовах установи попереднього тримання значно зменшилися, про що свідчать щирі заяви обвинуваченої про повне усвідомлення нею згубності та протиправності її вчинків, повернення до соціальних та духовних цінностей, пояснення законного представника, яким є батько обвинуваченої, про її запевняння більше не повертатися на шлях вчинення антисоціальних проступків.

На користь вказаного умовиводу суду свідчить і характеристика ОСОБА_9 з місця попереднього тримання, відповідно до якої дівчина проявляє себе як емоційно врівноважена, відкрита, комунікабельна, дотримується загальноприйнятих норм поведінки, має задовільний психоемоційний стан.

Враховує суд і час перебування обвинуваченої в умовах суспільної ізоляції, що триває більше року, який сам по собі свідчить про нівелювання ризиків, що існували на момент застосування запобіжного заходу, а також про зменшення ступеню соціальної небезпеки обвинуваченої.

В силу ст. 178 КПК України бере до уваги суд і наявність у обвинуваченої батьків, що не позбавлені щодо неї права на батьківське піклування, її проживання в родині, навчання в середньому навчальному закладі, вік ОСОБА_9 , що не досягла повної цивільної дієздатності та потребує застосування саме батьківського піклування, значення якого у вихованні дитини важко переоцінити.

Саме вік ОСОБА_9 , яка перебуває в статусі дитини, є вирішальним фактором при розв`язанні вказаного процесуального питання на користь сторони захисту, тому що:

по-перше, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини;

по-друге, застосування до неповнолітнього найбільш суворого запобіжного заходу в силу правил кримінального процесуального законодавства є виключним заходом забезпечення кримінального провадження, продиктованим наявністю обвинувачення у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобіганню наявним в провадженні ризикам.

Що стосується заявлених стороною обвинувачення ризиків, на думку суду, за наведених обставин, їх відвернення є цілком можливим без застосування означеного заходу забезпечення кримінального провадження у відсутність виключних обставин, які могли б зумовити безальтернативне продовження вжиття тримання під вартою щодо неповнолітньої особи.

Окрім того, на переконання суду, в усякому випадку, застосування цілодобового домашнього арешту, який передбачає неможливість обвинуваченої протягом доби залишати житло, пов`язаного з використанням додаткової гарантії дотримання цього запобіжного заходу у вигляді застосування електронного засобу контролю, перешкоджатиме реалізації будь-яких ризиків порушення обвинуваченою процесуальної дисципліни та покладених на неї обов`язків.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що застосування менш суворого запобіжного заходу, такого, як цілодобовий домашній арешт, зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що означений запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої і виконання нею покладених законом процесуальних обов`язків в подальшому, у зв`язку з обранням якого покладає на обвинувачену відповідно до ст. 194 КПК України обов`язки прибувати в суд за кожним викликом, не відлучатися за межі населеного пункту без дозволу суду, повідомляти суду про зміну місця проживання та роботи.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 181, 183, 184,193, 194-196, 309, 395 КПК України, слідчий суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони захисту задовольнити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому в період дії запобіжного заходу залишати місце свого постійного проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 .

Застосувати до обвинуваченої в період дії запобіжного заходу електронний засіб контролю.

Покласти на обвинувачену обов`язки:

1)прибувати в суд за першим викликом;

2)не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;

3)повідомляти суду про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити обвинуваченій її обов`язки та наслідки їх невиконання.

Звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту діє до 13 березня 2022 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1