Справа № 755/4244/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2022

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 одноособово, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2022 за № 0000847 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, установив :

у провадженні суду на стадії судового розгляду знаходиться дане кримінальне провадження та у ході проведення якого прокурором, у порядку ст.ст. 331, 350 КПК, було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді утримання під вартою з огляду на наявність передумов передбачених ст.ст. 177, 178, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199, 331 КПК України.

Прокурор заявлене клопотання умотивовує тим, що у даному провадженні по відношенню обвинуваченого є дійсними обґрунтована підозра у вчиненні ними кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, враховуючи особу обвинуваченого, його соцільний статус.

В т.ч. прокурором у зверненні зауважується, що досудовим розслідуванням встановлено, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи на території міста Києва, у невстановленому органом досудового розслідування місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 04.04.2022, тобто в період дії воєнного стану, що введений в дію указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ «Про введення воєнного стану в Україні», зустрівся з групою невстановлених осіб з метою с розроблення злочинного плану щодо подальшого вимагання чужого майна, а саме безоплатної передачі в користування автомобілів, які перебували на території СТО за адресою м.Київ, вул. Канальна,1 , директором якого є ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, при цьому чітко усвідомлюючи той факт, яке саме майно може бути відчужене чи примусово вилучене в умовах правового режиму воєнного стану, а також порядку вилучення майна фізичних осіб, та відсутністю у нього відповідних повноважень, всупереч Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» від 02.10.2012 (зі змінами від 30.03.2022).

Діючи згідно заздалегідь розробленого плану злочинних дій, реалізуючи свій злочинний корисливий намір, направлений на незаконне заволодіння майном, яке тимчасово перебувала у розпорядженні ОСОБА_6 та належить третім особам, шляхом вимагання, 04.04.2022 року ОСОБА_5 разом з іншими невстановленими особами, на автомобілі «Фольксваген» приїхали за адресою: м. Київ, вул.Канальна, 1 на територію СТО, де встановили фактичну наявність автомобілів, які перебували на ремонті. В подальшому, цього самого дня, тобто 04.04.2022 року ОСОБА_5 , застосовуючи психологічне насилля над ОСОБА_6 наказав ОСОБА_6 визначитись, яку саме кількість автомобілів останній безоплатно передасть в користування ТРО, мотивуючи свої дії воєнним станом та наявністю у нього безмежних повноважень на вчинення відповідних дій в умовах воєнного стану. Отримавши відмову від потерпілого ОСОБА_6 негайної передачі чужого майна, ОСОБА_5 повідомив, що він та його спільники повернуться наступного дня для отримання відповіді, при цьому висловив погрозу фізичною розправою над ОСОБА_6 в разі відмови від передачі такого майна, та документів на таке майно.

Продовжуючи свої злочині дії, направлені на вимагання передачі чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, 05.04.2022 року ОСОБА_5 , спільно з невстановленою особою, повернувся на СТО за адресою м.Київ, вул. Канальна, 1 , де під час розмови з ОСОБА_6 , маючи на меті залякування потерпілого, схиляння його до передачі майна, повідомив, що у нього є відповідні повноваження на вилучення таких автомобілів, та повідомив, що їх цікавлять виключно позашляховики, при цьому ОСОБА_6 самостійно має вирішити питання з власниками, щодо безоплатної передачі такого майна.

06.04.2022 року, продовжуючи втілення свого злочинного плану ОСОБА_5 самостійно повернувся до території СТО, де повідомив, що його цікавить передача автомобіля «Гранд Черокі», який перебував на території СТО, при цьому поцікавився, чи вирішив ОСОБА_6 самостійно питання з власникам транспортних засобів, щодо передачі майна. ОСОБА_6 повідомив, що власники транспортних засобів, які перебували на ремонтів, не згодні передати зазначене майно на вимогу ОСОБА_5 в його безоплатне користування. В свою чергу, ОСОБА_5 почав вимагати викликати власника вказаного автомобіля для розмови, а також, висловив погрозу фізичною розправою, у випадку переміщення ОСОБА_6 зазначених автомобілів з території СТО до іншого місця з метою їх приховування.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на вимагання чужого майна, 07.04.2022 року, о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , спільно з ОСОБА_8 , який раніше не приймав участі у вказаних подіях, не був поставлений до відома про злочинні плани групи осіб, та якого ОСОБА_5 залучив для посилення психологічного тиску на потерпілого, повернулись на територію СТО по вул. Канальна, 1 в м.Києві, де ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що на даний час його цікавить передача автомобіля «Ренж Ровер», який перебував на ремонті, та висловив вимогу негайної передачі вказаного майна. ОСОБА_6 повідомив, що власник зазначеного автомобіля не погодиться передати відповідний автомобіль в користування ОСОБА_5 , а він особисто не має на нього документів, оскільки документи знаходяться у власника. ОСОБА_5 , вперто не бажаючи припиняти своїх протиправних дій, почав вимагати негайно передати йому ключі від автомобіля «Ренж Ровер». ОСОБА_6 , побоюючись за своє життя та здоров`я, перебуваючи під тиском ОСОБА_9 , що вчинявся відносно нього в період часу з 04.04.2022 до 07.04.2022 року передав ОСОБА_5 наявні у нього ключі від автомобіля «Ренж Ровер», після чого останній здійснив спробу запустити двигун вказаного автомобіля, з метою його протиправного вилучення, проте з технічних причин не зміг цього зробити.

07 квітня 2022 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ході досудового розслідування до 07 травня 2022 року включно.

У клопотанні вказується, що на цей час, підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого є згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення в подальшому, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави прокурору звернутися з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На даний час існують ризики, а саме: п. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений перебуваючи на свободі будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ним вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років; п. 3 ст. 177 КПК України - обвинувачений перебуваючи на свободі може незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місце роботи останнього та може шляхом умовляння, погроз, підкупу, тощо схилити їх до дачі неправдивих показів у судовому засіданні; п. 4 ст. 177 КПК України - обвинувачений перебуваючи на свободі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме не з`являтися за викликами до суду для проведення судового слідства чим буде затягувати розумність строків проведення судового розгляду судом.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення незаконного впливу на потерпілого та вчинення інших кримінальних правопорушень, продовження протиправної діяльності.

Зазначені вище факти свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам і застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.

Все вищезазначене дає достатні підстави вважати, що обвинувачений при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, у подальшому може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, інших учасників у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Окрім того, тяжкість покарання є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду при обранні запобіжного заходу.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконний вплив на свідків, потерпілих, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, доводять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки під час судового розгляду обвинуваченого та запобігання вищеперерахованим ризикам.

Сторона захисту просила враховуючи те, що, на їх переконання, прокурор не довів, що встановлені під час розгляду цих клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризикам указане клопоатння відхилити та, у порядку ст.ст. 201, 331, 350 КПК захисник ОСОБА_4 подав клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою та застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, яке умотивував, зокрема, тим, що ОСОБА_5 має сталі соціальні звязки, одружений, на утриманні в нього невнолітння дитина, має постійне імсце роботи та місце проживнаня.

В Україні оголошенно воєнний стан, а тому ОСОБА_5 будучи особою чоловічої статті, призовного віку, не має можливості виїхати за кордон та узагалі виїхати будь-куди за межі міста Києва.

Будь-які речові докази, які б останній міг знищити чи приховати, відсутні.

Поряд з вказаним, зі змісту обвинуванувального акту убачається, що будь-яка шкода діями обвинуваченого нікому не заподіяна.

Відповідно Суд заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали судового провадження надходить наступних висновків.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Так, останній (порядок) визначає у ч. 1 ст. 331 КПК, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження (ч. 2 ст. 131 КПК).

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).

При цьому, порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к), з питання порушеного заявником у даному зверненні (застосування запобіжних заходів) регламентує таке.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК).

Ці правила указують на те, що метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК, оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, згідно ст. 184 КПК, повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК).

Відповідно до ст. 201 КПК обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу .

До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання.

Аналізуючи указані фактори у цьому провадженні Суд ураховує, такі відомості про обвинуваченого, як-то: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецьк, громадянин України, з вищою освітою, працюючий директором ТОВ «Укрбіотехнології», має на утриманні неповнолітнього сина, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий.

Згідно обвинувального акту обвинуваченому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме вимагання чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попеердньою змовогою групою осіб та в умовах воєнного стану.

Відповідно, ураховуючи факт того, що обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри, Суд з цього питання відмічає таке.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак римінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді та згідно п. 13) ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК, то слід відмітити метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час, як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) Суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Та з його урахуванням Суд погоджується з висновком про наявність заявлених (наведених) прокурором ризиків.

Так, указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі (1) обставин цього кримінального провадження та (2) особистої ситуації (обставин) кожного з обвинувачених (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Того, що сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тим паче ураховуючи факт перебування обвинуваченого в розшуку.

Дійсним являється і ризик перешкоджання провадження іншим чином з цих же підстав.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, Суд виходить з встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від потерпілого у кримінальному провадженні на різних його етапах, та уважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний не будучи обмежений у спілкуванні із останнім, якому відомі обставини вчинення злочину, по чкому висунуто обвинувачення, може здійснювати вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Дійсним є цей ризик і в розрізі письмових показань потерпілого від 06.04.2022, котрий будучи допитаним у порядку ст. 224 КПК та попередженим про кримінальну відповідальність згідно стт. 384 КК вказав, що обвинувачений погрожував йому розправою.

Тим самим, наявності ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Доводи захисту про відсутність указаних ризиків прямо спростовуються вищенаведеним.

Щодо питання чи зможуть інші більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, то слід указати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до кожного з обвинувачених не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене Суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

З огляду на що Суд сприймає критично з даного питання пояснення сторони захисту та власне саме клопотання захисника ОСОБА_4 .

При цьому, Суд уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання. Проте також звертає увагу, що в цій справі продовження строку тримання під вартою не є для обвинуваченого безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачатиме в якості альтернативи заставу.

Та відповідно визначаючись з розміром застави ураховує, що виходячи із структури статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), в цілому, та її третього пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (див. зокрема, пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі «Musuc v. Moldova» від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії» від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі «Mangouras v. Spain»).

Отже, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «середовище»; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

У контексті обставин цього кримінального правопорушення Суд вважає, що застава в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна буде забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Така сума (застави) оцінена враховуючи данні про особу та його поведінку його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави обумовлюється судом тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Заставу слід унести на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 .

Також, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, на обвинуваченого у разі внесення застави, з дня її внесення, слід покласти на 2 місяці наступні обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , окрім, як під час процесуальних дій в суді; здати при наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, адже такі обов`язки будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.).

За таких обставин, Суд вважає за доцільне наведені клопотання прокурора задовольнити та відхилити відповідне клопоатння захисту про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою та застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 199, 201, 331, 350, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив :

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 від 03.06.22 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01.08.2022.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 496 200 гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок ТУДСАУ у місті Києві (одержувач - ТУДСАУ у місті Києві, код ЄДРПОУ - 26268059, банк одержувач - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО - 820172, розрахунковий рахунок - № 2089), із зобов`язанням обвинуваченого у разі такого внесення застави прибувати до суду за першою вимогою у рамках цього кримінального провадження та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покладенням протягом 2 місячного терміну, у разі внесення застави, з дня її внесення, наступних обов`язків:

? прибувати до суду із встановленою періодичністю;

? не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу суду;

? повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

? утриматися від спілкування з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , окрім, як під час процесуальних дій в суді;

? здати при наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 від 03.06.22 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою та застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду в іншій частині окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15:00 год. 08.06.2022.

С у д д я ОСОБА_1