Дата документу 10.11.2022 Справа № 330/884/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1308/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №330/884/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Мирне Мелітопольського району Запорізької області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації в АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду до 04.12.2022 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням передбачених ст.194 КПК обов`язків. Свої вимоги мотивував тим, що сама по собі лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою. Вказав, що докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення взагалі відсутні, оскільки матеріали кримінального провадження стороною обвинувачення втрачені. Обвинувачений не може офіційно бути працевлаштований на підконтрольній території України, оскільки був затриманий в м.Мелітополі до тимчасової окупації. Судом не взято до уваги покази свідків батьків обвинуваченого, що вони офіційно зареєстровані як тимчасові переселенці на підконтрольній території України, мають житло та дохід, здатні контролювати поведінку сина, який характеризується позитивно, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався. Передбачені ст.177 КПК ризики нічим не були доведені. Обвинувачений майже один рік перебуває під вартою, за цей час не відбулося жодної процесуальної дії відносно нього. Тривале тримання під вартою на даний час є необґрунтованим. Прокурор не довів необхідність подальшого продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 при втраті матеріалів кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.115 КК кримінального правопорушення.

Розпорядженням голови Верховного Суду територіальна підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області визначена за Комунарським районним судом м.Запоріжжя.

Прокурор звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Тому з метою запобігання вказаних ризиків та для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Так, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового провадження в суді першої інстанції та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції основоположним є вирішення питання про наявність передбачених ч.1 ст.177 КПК ризиків.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного ним впливу на учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк його тримання під вартою.

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчить те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.
З матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований. У нього інші джерела доходу відсутні. Він неодружений, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , не маючи стримуючих факторів належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, з наявних матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 одразу після вчинення кримінального правопорушення переховувався, вживав заходів щодо приховання слідів злочину, тому колегія суддів дійшла висновку про доведеність наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З наявних матеріалів провадження вбачається, що серед свідків є батько обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому на переконання колегії суддів є достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на них.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, об`єктивно існують і для їх запобігання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою. При цьому районний суд правильно визначився з тим, що встановлені у даній справі обставини не дають підстав для застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується заперечень захисника про те, що сама по собі що тяжкість пред`явленого обвинувачення не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зауважує, що підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 стала не лише тяжкість злочину, в якому він обвинувачується, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Колегія суддів, перевіряючи посилання в апеляційній скарзі захисника щодо тривалого тримання під вартою, вважає, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.
Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого ОСОБА_7 перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , надані матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4