Справа № 461/903/22
Провадження № 1-кс/461/5175/22
УХВАЛА
16.11.2022 року місто Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-ЕМО» про скасування арешту майна,
ОСОБА_3 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-ЕМО» звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна на автомобіль "Volkswagen Passat" з тимчасовим реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ТОВ "ТРАНС-ЕМО".
Заявник вказує на те, що, станом на день звернення до слідчого судді, з даним автомобілем проведені усі необхідні слідчі та процесуальні дії, зокрема проведено експертизи, а тому, на його думку, потреба у застосуванні арешту відпала. Крім того, заявник вказує на те, що на даний час автомобіль перебуває на відкритому майданчику, що призводить до його псування.
Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому. Крім того, зазначив, що розуміє необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.
Згідно положень статті 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Таким чином, положення процесуального законодавства не містять норм стосовно наявності перешкод для розгляду клопотання про скасування арешту, у разі неявки заявника чи слідчого в судове засідання.
Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду клопотання або обставин які зумовлюють неможливість проведення його розгляду в судовому засіданні не встановлено.
З урахуванням наведених обставин та доводів вважаю, за можливе провести розгляд клопотання за відсутності зазначених осіб.
Дослідивши клопотання та долучені до нього документи, а також матеріали клопотання про накладення арешту, приходжу до висновку, що клопотання слід задовольнити, з огляду на нижченаведене.
Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).
В межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09.02.2022 накладено арешт із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме на автомобіль "Volkswagen Passat" з тимчасовим реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ТОВ "ТРАНС-ЕМО".
Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів, з метою проведення ряду слідчих та процесуальних дій. Вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у провадженні.
Слідчий в судове засідання не з`явився, жодних клопотань, в тому числі які стосуються спростування доводів заявника, до суду не подав.
Разом з тим, до поданого клопотання заявником долучено повідомлення слідчого ОСОБА_4 від 10.11.2022 адресованого ОСОБА_3 , згідно якого орган досудового розслідування не заперечує проти передачі транспортного засобу "Volkswagen Passat" з тимчасовим реєстраційним номером НОМЕР_1 на відповідальне зберігання та скасування арешту, за умови забезпечення його належного зберігання. Також, слідчий вказує, що необхідні судові експертизи у провадженні проведено.
Як наведено вище, згідно ч. 1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
В ході розгляду клопотання доводи заявника щодо проведення з автомобілем необхідних слідчих та процесуальних дій та наявності підстав для скасування арешту органом досудового розслідування не спростовані та слідчому судді не висловлено жодних заперечень щодо поданого клопотання.
Водночас, слідчий суддя також враховує доводи заявника про те, що перебування автомобіля на відкритому майданчику може призвести до значних матеріальних втрат володільця транспортного засобу, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу внаслідок впливу природних факторів. Заявником також в ході судового розгляду повідомлено про те, що він розуміє необхідність зберігати транспортний засіб у належному стані до завершення досудового розслідування або ухвалення кінцевого рішення у провадженні.
Разом з тим, також слід відзначити наступне.
Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:
1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;
3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;
4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.
Згідно п.п. 8, 20, 28 постанови КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, які через громіздкість або з інших причин, визначених у Кримінальному процесуальному кодексі України, не можуть зберігатися без зайвих труднощів в обладнаних приміщеннях або в інших місцях зберігання, визначених у пунктах 17-26 цього Порядку, передаються (крім випадків, коли такі речові докази повернуто власникові або передано йому на відповідальне зберігання) за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду торговельному підприємству для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Таким чином, положення чинного законодавства визначають порядок зберігання речових доказів, коло осіб на яких покладено належне зберігання та передбачають випадки передачі майна на відповідальне зберігання.
Отже, наведене вказує на те, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні і саме він вправі вирішувати питання передачі речового доказу на відповідальне зберігання заінтересованим особам або особам уповноваженим на виконання вимог закону щодо збереження речового доказу. Крім того, орган досудового розслідування, передаючи речовий доказ на відповідальне зберігання, може перевірити можливість належного збереження такого доказу та попередити відповідну особу, який здійснюється передача, про обов`язок збереження речового доказу до ухвалення кінцевого рішення у провадженні.
Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку про наявність правових підстав для скасування арешту з транспортного засобу, оскільки доводи заявника в ході розгляду клопотання не спростовані, а з боку органу досудового розслідування жодних заперечень щодо задоволення клопотання не надходило.
При цьому враховую, що орган досудового розслідування наділений відповідними повноваженнями та зобов`язаний вживати заходи щодо збереження речового доказу або передачу його на відповідальне зберігання.
Таким чином, приходжу до висновку про наявність законних підстав для задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1