Справа № 638/6053/22
Провадження №1-кп/638/920/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000328 від 11 лютого 2022 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, зареєстрованого та такий, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2020 року за ч.2 ст. 115 КК України до 11 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 11 січня 2021 року в зв`язку з відбуттям строку покарання, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, студенту ДНЗ « Регіональний центр професійної освіти інноваційних технологій будівництва та промисловості», не одруженого, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України,-

встановив:

10 лютого 2022 року близько 15 години 24 хвилин ОСОБА_4 та ОСОБА_5 попередньо знайомі між собою, перебуваючи в торгівельному залі магазину « Конфіскат», розташованому за адресою м. Харків вул. сумська 13, де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_9 , побачили на відкритій вітрині торгівельного стелажу з верхнім одягом куртку чорного кольору БГ 21905 плащівка чорний батал та куртку спорт DM8837-20 плащівка сірий норма, після чого у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення вказаного майна. У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає і не може їм завадити, діючи таємно, шляхом вільного доступу взяли з відкритою вітрини куртку чорного кольору БГ 21905 плащівка чорний батал, вартість якої 1335,90 гривень, яку ОСОБА_4 , знаходячись у примірювальній вказаного магазину, одягнув на себе під свою верхню одежу, та куртку спорт DM8837-20 плащівка сірий норма, вартість якої 830,00 гривень, яку ОСОБА_5 , знаходячись у примірювальній вказаного магазину, надів на себе замість своєї куртки, яку залишив на вішаку в торгівельному залі магазину. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з викраденим майном намагались покинути приміщення магазину, проте не змогли довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежать від їх волі, оскільки були затримані працівниками магазину. Вказаними злочинними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 намагались спричинити ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2166,80 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що 10 лютого 2022 року він разом з ОСОБА_5 вирішили приїхати до центру міста Харкова та прогулятися, у подальшому зайшли у магазин « Конфіскат» та вирішили одягнути куртки, та вийти з магазину, при цьому не оплативши їх вартість. Так і зробили, під час коли виходили з магазину були затримані охоронцем магазину. Розкаявся у скоєнні вказаного правопорушення, просив суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що 10 лютого 2022 року він разом з ОСОБА_4 вирішили приїхати до центру міста Харкова та прогулятися, у подальшому зайшли у магазин « Конфіскат» по вул. Сумській 13, та вирішили одягнути куртки, та вийти з магазину, при цьому не оплативши їх вартість. Так і зробили, під час коли виходили з магазину були затримані охоронцем магазину. Розкаявся у скоєнні вказаного правопорушення, просив суворо не карати.

Показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та дату судового розгляду, позовні вимоги не заявлені. Майно відповідно до зберігальних розписок повернуто потерпілому.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинувачених та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинувачених.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченим та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.15 ч.2 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст.15 ч.2 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він офіційно не працюючий, раніше судимий, судимість не знята, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, утриманців не має, інвалідності, хронічні захворювання спростовує.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , офіційно не працюючий, навчається студент ДНЗ « Регіональний центр професійної освіти інноваційних технологій будівництва та промисловості», раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, утриманців не має, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, вчинив кримінальне правопорушення в неповнолітньому віці.

Відповідно до досудової доповіді від 12 квітня 2023 року виправлення ОСОБА_5 можливе без обмеження або позбавлення волі. Загальний рівень ризику повторності вчинення кримінального правопорушення- низький.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачені вчинили нетяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Тому ці обставини у сукупності обвинувачення ОСОБА_4 , свідчать про те, що призначення судом обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України є несправедливим, немотивованим і занадто м`яким та таким, що не буде сприяти виправленню обвинуваченого.

Натомість обставини у сукупності обвинувачення ОСОБА_5 свідчать про те, що призначення судом обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.75 КК України є справедливим, мотивованим та таким, що буде сприяти виправленню обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, що відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком.

Судові витрати у справі відсутні.

Крім цього, обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні під час досудового слідства та на стадії судового розгляду запобіжний захід не обирався. У судовому засіданні прокурор за вказаним кримінальним провадженням, не заявляв клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу - тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним вироку суду. Проте стосовно ОСОБА_4 у об`єднаному кримінальному провадженні за ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 119, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, яке знаходиться на розгляді Київського районного суду міста Полтави обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 04 серпня 2022 року.

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , вважає за необхідне строк відбування покарання обраховувати з моменту обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Позовні вимоги не заявлені.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

Строк відбування покарання обраховувати з 04 серпня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 за вказаним кримінальним провадженням не обирався.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

В силу ст. 75,104 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_5 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 за вказаним кримінальним провадженням не обирався.

Речові докази- куртку чорного кольору БГ 21905 плащівка чорний батал та куртку спорт DM8837-20 плащівка сірий норма- вважати повернутими потерпілому ФОП « ОСОБА_10 », диск з записом- зберігати в матеріалах справи, металеві кусачки ( квитанція № 2063) - знищити.

Судові витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченим, прокурору, потерпілому негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_11 .