Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/1969/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 00260 від 05.02.2023р. за ч. 2 ст. 345 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва звернувся зі скаргою адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 00260 від 05.02.2023р. за ч. 2 ст. 345 КК України.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що СВ Подільського УП ГУНП в місті Києві розслідується кримінальне провадження №00260 від 05.02.2023р. за ст. 345 ч.2 КК України.

05.02.2023 р. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. В ході затримання вилучено належні йому автомобіль «Volkswagen Taureg», д.з. НОМЕР_1 та ключі до нього, мобільний телефон «iPhone 14 Pro max» IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , пристрій для відстрілу гумовими кулями «Fort 12» з магазином спорядженим набоями з діючим дозволом на вказаний пристрій, зв`язку ключів у кількості 11 штук та інші речі. 05.02.2023р. ОСОБА_4 було звільнено з-під варти у зв`язку з відсутністю підстав для повідомлення про підозру.

Враховуючи відсутність ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказане тимчасово вилучене майно, адвокат вважає, що воно має бути негайно повернуто власнику ОСОБА_4

16.02.2023р. до Подільського УП ГУНП в місті Києві було направлене клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

Станом на день подачі вказаної скарги до суду минуло понад 3 дні, однак жодної відповіді з Подільського УП ГУНП в місті Києві не надійшло, майно власнику досі не повернуто.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав із підстав, наведених в ній, та просив її задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив у задоволенні скарги відмовити та розглянути її без його участі.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу з доданими до неї документами та заслухавши думку сторін, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1. ч. 1ст. 303 КПК України,на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, як зокрема нездійснення інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно із ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до положень ч. 7ст. 237 КПК України, вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Також відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження за №00260 від 05.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3452 КК України.

05.02.2023 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. В ході затримання вилучено належні йому автомобіль «Volkswagen Taureg», д.з. НОМЕР_1 та ключі до нього, мобільний телефон «iPhone 14 Pro max» IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , пристрій для відстрілу гумовими кулями «Fort 12» з магазином спорядженим набоями з діючим дозволом на вказаний пристрій, зв`язку ключів у кількості 11 штук та інші речі. 05.02.2023 ОСОБА_4 було звільнено з-під варти у зв`язку з відсутністю підстав для повідомлення про підозру.

Як вбачається з документів, долучених до скарги, на тимчасово вилучене майно не було накладено арешт, однак воно не було повернуто власнику, володільцю відповідно до ст. 171 КПК України, в зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий, прокурор як процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні допустили бездіяльність, тому існують підстави для задоволення скарги та повернення тимчасово вилученого майна власнику (володільцю).

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах Іммобіліаре Саффі проти Італії (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції , від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та Кушоглу проти Болгарії (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льон рот проти Швеції (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Відповідно до ч. 1ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2)зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4)відмову у задоволенні скарги.

Слідчим суддею не встановлено, що на тимчасове вилучене майно під час слідчої дії, проведеної 05.02.2023 було накладено арешт, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 167-169, 171, 173, 303-307 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення вилученого майна у кримінальному провадженні № 00260 від 05.02.2023р. за ч. 2 ст. 345 КК України - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві повернути тимчасово вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_4 05.02.2023 у кримінальному провадженні №00260 від 05.02.2023р, майно, а саме:

- автомобіль «Volkswagen Taureg», д.з. НОМЕР_1 та ключі до нього,

- мобільний телефон «iPhone 14 Pro max» IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , пристрій для відстрілу гумовими кулями «Fort 12» з магазином спорядженим набоями з діючим дозволом на вказаний пристрій,

- зв`язку ключів у кількості 11 штук

- інші речі, вилучені 05.02.2023 в ході розслідування кримінального провадження №00260 від 05.02.2023.

Ухвала відповідно до ст. 309 КПК України остаточна та оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1