ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/443/23 Справа № 236/3846/20 Суддя у 1-й інстанції - ШаньшинаМ.В. Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 0000037 від 14.01.2020 року за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ПП «Артель-транс» адвоката ОСОБА_6 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Нижня Дуванка Сватівського району Луганської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого водієм в ПП «Артель-Транс», раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ПП «Артель-транс» задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Артель-транс» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 11 486 гривень, моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення:

- судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 07.02.2020 року № 2/19-35 Донецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 942,06 грн.;

- судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 07.02.2020 року № 2/19-34 Донецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 942,06 грн.;

- судової трасологічної експертизи від 28.01.2020 року № 2/4-15 Донецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 942,06 грн.;

- судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 15.05.2020 року № 13/2/16СЕ-20 Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 2615,20 грн.;

- судової транспортно-трасологічної експертизи від 18.02.2020 року № 2/19-36 Донецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 942,06 грн.;

- судової автотехнічної експертизи від 17.06.2020 року № 2/19-223 Донецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 980,70 грн.

- судової автотехнічної експертизи від 23.09.2020 року № 2/19-415 Донецьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 980,7 грн.

В с т а н о в и л а:

вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

14 січня 2020 року приблизно о 18 годині 04 хвилини водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи вантажним автомобілем марки MAN моделі TGX 26.440 номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки SCHMITZ моделі AWF 18 номерний знак НОМЕР_2 , який належить приватному підприємству «Артель-Транс», здійснював рух проїзною частиною вул. Незалежності в м. Лиман Донецької області зі сторони вул. Пушкіна в напрямку виїзду з міста до сел. Зарічне Лиманського району Донецької області.

У той же час, у зустрічному водію ОСОБА_7 напрямку (з лівого боку по ходу руху автомобілю марки MAN моделі TGX 26.440 ) по узбіччю вздовж правого краю проїзної частини вул. Незалежності (по ходу власного руху) на велосипеді марки «Україна» рухався ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху по проїзній частині вул. Незалежності в м. Лиман водій ОСОБА_7 , в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, відповідно до яких: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також: особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», під`їжджаючи до Т-подібного перехрестя з вул. Леваневського, розташованого з лівого від нього по ходу руху боку, в районі будинку № 64 по вул. Леваневського, здійснюючи маневр обгону рухомого у попутному напрямку автомобіля, не впевнившись в безпеці дорожнього руху, маючи при цьому об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, виїхав на смугу зустрічного руху та, діючи необережно, проявляючи недбалість, легковажно розраховуючи на запобігання аварійної ситуації та її переростання в дорожньо-транспортну пригоду, не обрав для даної ділянки дороги безпечні прийоми управління зазначеним транспортним засобом, щоб при впливі на органи керування автомобілю (гальмівна система, рульове керування), мати змогу постійно контролювати безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, стійке положення, напрямок і траєкторію руху в межах обраної смуги руху, здійснив наїзд задньою лівою частиною причепа SCHMITZ моделі AWF 18 на велосипедиста ОСОБА_8 .

Зазначені дії водія ОСОБА_7 призвели до виникнення аварійної ситуації та її переростання в дорожньо-транспортну пригоду.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 заподіяно закритий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням, закритий перелом шилоподібного відростка лівої променевої кістки, закритий уламковий перелом голівки другої п`ясної кістки лівої кисті зі зміщенням, посттравматичний неврит променевого нерву лівої верхньої кінцівки; закритий уламковий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням; закритий багатоуламковий перелом обох кісток лівої гомілки зі зміщенням; закритий перелом 9 ребра зліва; тупа травма живота: забій черевної стінки; рвана рана лівого плеча, множинні садна кінцівок (без зазначення локалізації), які у сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день), як в сукупності, так і кожне окремо.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходилися у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не погодившись із судовим рішенням захисником адвокатом ОСОБА_6 , діючим в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представником цивільного відповідача ПП «Артель-транс» адвокатом ОСОБА_6 подані апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , представник цивільного відповідача ПП «Артель-транс» адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просив скасувати судове рішення та кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за недоведеністю його вини.

Свої вимоги захисник мотивував тим, що винуватість ОСОБА_7 за всіма пунктами обвинувачення матеріалами провадження не підтверджується, стверджує, що слідство велося упереджено з обвинувальним нахилом, наявні лише непрямі докази винуватості ОСОБА_7 , слідчий експеримент з підозрюваним не проводився, потерпілий відмовився від одночасного допиту з підозрюваним. Зауважив, що обвинувачений дійсно проїжджав 14.01.2020 року дорогою, де трапилася ДТП, проте цією дорогою рухається велика кількість транспортних засобів, вважав недопустимими більшість доказів сторони обвинувачення, а тому вважав недоведеною вину свого підзахисного, просив ухвалити виправдувальний вирок.

Суд без належної перевірки і оцінки доказів передчасно погодився з необґрунтованими висновками досудового слідства про доведеність вини обвинуваченого, не надавши об`єктивної оцінки істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу, ретельно не перевірив усіх доводів, зазначених захистом, та не мотивував свого рішення про визнання обвинуваченого винним.

Захисник заявив про недопустимість:

- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.01.2020 року, оскільки невідоме походження предмету який оглядався, а саме фрагменту пластику чорного кольору, не зазначено про застосування науково-технічних засобів, проте до протоколу долучена фото таблиця. Водночас, фрагмент пластику, вилучений під час огляду місця події 14.01.2020 року було поміщено в сейф пакет ЕХР 0300155, який під час огляду речових доказів був відсутній;

- протоколу огляду місця події від 17.01.2020 року, оскільки оглянуте місце насправді не було місцем дорожньо-транспортної події та не зрозуміло, чого саме ОСОБА_9 видавала певні речі, та чого саме вони оглядаються.

- протоколу огляду транспортного засобу від 19.01.2020 року, оскільки нормами КПК не передбачено такої слідчої дії, як огляд транспортного засобу, не зазначено, чи застосовувався науково-технічний засіб, на який проводилося фотографування, та не зрозуміло, яким чином фотографії були долучені до протоколу.

- висновку експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.01.2020 року № 2/4-15, оскільки надана на дослідження експерту торцева накладка є на його думку недопустимим доказом, а отже, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», висновок експерта, отриманий за результатом такого дослідження є також недопустимим доказом.

- протоколу огляду місця події від 23.01.2020 року вказаного доказу, оскільки службовий кабінет № 10 Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області насправді не є місцем події, неможливо встановити походження речі, що оглядалася, оскільки куртка, вилучена 17.01.2020 року, було упакована в сейф-пакет IWZ 4013544, а не в сейф пакет INZ 4613544, який оглядався слідчим в кабінеті.

- висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15.05.2020 року № 13/2/16СЕ-20, оскільки надана на дослідження експерту зимова куртка є на його думку недопустимим доказом, а отже, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», висновок експерта, отриманий за результатом такого дослідження є також недопустимим доказом.

- протоколу слідчого експерименту від 04.06.2020 року з доданою до нього схемою та фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_8 , оскільки при його проведенні не було враховано дані з бортового комплексу «Телетрак ТТ2-21» та не встановлено, чи міг причіп при прискоренні швидкості виїхати за межі проїжджої частини, не встановлена конкретна та загальна видимість проїжджої частини, не зазначено дані статиста, не роз`яснені його процесуальні права, слідчий експеримент проведено не при тих самих погодних і дорожніх умовах.

Судом першої інстанції в ході судового розгляду не було встановлено відповідно до вимог ст. 91 КПК винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Вважаючи ухвалений вирок незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених судовому рішенні, фактичним обставинам справи, що , як наслідок, привело к незаконному рішенню щодо стягненню шкоди з цивільного відповідача ПП «Артіль-транс», оскільки в ході судового розгляду достеменно встановлено лише факт скоєння 14 січня 2020р. в районі будинку АДРЕСА_2 дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої потерпілому велосипедисту ОСОБА_8 заподіянні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, але не доведена причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння даного кримінального правопорушення.

Вантажний автомобіль марки MAN моделі TGX 26.440 номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки SCHMITZ моделі AWF 18 номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , належить приватному підприємству «Артель-Транс», власником та директором якого є ОСОБА_10 .

Вантажний автомобіль з причепом використовує в своєї господарській діяльності, але в ході судового розгляду не вст. Оновлено достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримання

Учасники до апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. На підставі ч.4 ст.405 КПК України, їхнє неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти апеляційних скарг та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_7 без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні докази і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено і перевірено під час судового розгляду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 показав, що, 14.01.2020 року, виконуючи свої робочі обов`язки, керуючи білим автомобілем MAN номерний знак НОМЕР_1 з зеленим причепом марки SCHMITZ номерний знак НОМЕР_2 , прямуючи з м. Каховка до смт. Новоайдар, проїжджав через м. Лиман. При цьому він не поспішав, нікого не обганяв, сутеніло, ще не було темно, жодних ДТП, велосипедів чи інших авто не бачив. Зазначив, що дорога була вогкою та вузькою, здійснити обгін без виїзду на узбіччя неможливо, тому здійснювати обгін в м. Лиман він не ризикував би. Збільшив швидкість лише при виїзді з міста. Звернув увагу суду на те, що наступного дня він знову їхав тією ж дорогою в зворотному напрямку, ніде не переховувався, що свідчить про його непричетність до ДТП. Також повідомив, що в автомобілі встановлено GPS трекер, завдяки якому диспетчер слідкує за авто, фіксується швидкість. Освітлення номерного знаку на причепі наявне. Заглушку від причепу загубив ще в 2019 році в Полтавській області, а тому винуватим себе не визнав.

Суд у вироку критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 та не прийняв їх, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами провадження та спростовуються сукупністю наявних у провадженні доказів.

Суд першої інстанції встановив, що винуватість ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується дослідженими в судовому засіданні та взятими до уваги доказами: показаннями потерпілого, свідків та експертів, протоколами огляду місця події, перегляду відеозаписів, слідчих експериментів, висновками судової медичної, судових автотехнічних, комісійної судової автотехнічної експертиз та іншими доказами, які узгоджуються між собою.

Зокрема, при постановленні вироку суд першої інстанції врахував:

- показання потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що 14.01.2020 року приблизно о 17:58 на велосипеді «Україна» він виїхав з вул. Ватутіна в м. Лиман та рухався вул. Незалежності в бік центра міста. Через декілька хвилин в районі перехрестя з вул. Леваневського назустріч йому їхали два вантажні автомобіля. Другий автомобіль почав спробу обгону, виїхав на зустрічну полосу руху, але маневр не завершив та різко повернувся у свою полосу руху. При цьому причіп сильно занесло та бортом причепу зачепило потерпілого. При ударі потерпілий втратив свідомість, але приземлившись на узбіччі на відстані 1-2 метри від дороги, він прийшов до тями та побачив як віддаляється авто, яке його збило з причепом зеленого кольору. При цьому зміг розгледіти номерний знак, який він декілька разів повторив, проте спочатку не міг згадати, але через 2,5 місяці згадав, що там були присутні цифри 3,4. Достеменно кольори вантажівок, які рухалися назустріч, не пам`ятає, оскільки був засліплений світлом фар. Вважає, що водій вантажівки його бачив, оскільки перед зіткненням чув писк гальм. На час ДТП вже стемніло, була мряка, очевидців події не було. Потерпілий одразу після ДТП зателефонував батьку своєї дівчини ОСОБА_11 , який мешкає неподалік, останній приїхав та викликав швидку медичну допомогу.

- показання свідків ОСОБА_12 ОСОБА_9 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 . ОСОБА_14 , які були на місці події, бачили потерпілого ОСОБА_8 , якій лежав на перехресті вул. Леваневського та вул. Незалежності, неподалік велосипед, потерпілий був травмований, повідомив, що близько 18 години він їхав на велосипеді, назустріч їхали дві фури, друга фура мала причеп, коли вказаний автомобіль пішов на обгін, він краєм причепа зачепив потерпілого, від удару ОСОБА_8 втратив свідомість, а коли приземлився, побачив, як фура вирівнялася та поїхала у сторону с. Зарічне.

Не прийняти до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 у суду не було підстав, оскільки вони повністю узгоджуються та не суперечать показанням свідків ОСОБА_12 ОСОБА_9 ОСОБА_11 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 та іншим матеріалам справи.

Показання вказаних свідків є логічними та не суперечать один одному, а також узгоджуються з показаннями потерпілого.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні наступних доказів сторони обвинувачення:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.01.2020 року з доданою до нього схемою та фото таблицею, під час якого в присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 оглянуто місцевість в районі Т-образного перехрестя вул. Незалежності та вул. Леваневського в м. Лиман Донецької області та вилучено фрагмент пластику чорного кольору та велосипед, які згідно з постановою слідчого від 14.01.2020 року визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні та поміщено до камери зберігання речових доказів. При цьому фрагмент пластику поміщено у сейф-пакет № ЕХР 0300155.

- протоколом огляду предмету від 16.01.2020 року, з доданою до нього фото таблицею, під час якого в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 оглянуто предмет, візуально схожий на торцеву накладку бамперу для причепа вантажного автомобіля. Після огляду вказаний предмет поміщено до сейф-пакету ЕХР 0209582, постановою слідчого від 16.01.2020 року визнано речовим доказом та поміщено до кімнати зберігання;

- протоколом огляду місця події від 16.01.2020 року з фото таблицею, під час якого при денному освітленні оглянуто перехрестя вул. Незалежності та вул. Леваневського в м. Лиман Донецької області.

- протоколом огляду місця події від 17.01.2020 року, з таблицею ілюстрацій, під час якого на відкритій ділянці місцевості, яка розташована біля домоволодіння АДРЕСА_3 , свідком ОСОБА_9 на підставі письмової заяви добровільно видано брюки, футболку, зимову куртку, шапку, пару шкарпеток, светр, чоловіче взуття, які належать потерпілому, та в яких він був вдягнений під час ДТП. Вказані речі постановою слідчого від 17.01.2020 року визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, поміщено до сейф-пакету № INZ 4013544 (куртка зимова) та № INZ 4013543 (всі інші речі), поміщено на зберігання до камери збереження речових доказів.

- протоколом огляду транспортного засобу від 19.01.2020 року з фото таблицею, під час якого в присутності ОСОБА_7 та понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 було оглянуто автомобіль MAN моделі TGX 26.440 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причеп марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлено відсутність торцевої накладки на лівій грані бамперу. Згідно з постановою слідчого від 19.01.2020 року вказаний автомобіль та причеп, який належить ПП «Артель-Транс» визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

- протоколом огляду предмету від 19.01.2020 року, під час якого оглянуто свідоцтво про реєстрацію автомобіля MAN моделі TGX 26.440 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію причепа марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказані документи постановою слідчого від 19.01.2020 року визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

- протоколом огляду від 20.01.2020 року, під час якого оглянуто причеп марки SCHMITZ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з правого борту якого, було відібрано зразки лакофарбового покриття, які поміщено до паперового конверту, який поміщено до сейф-пакету № INZ 10107559 та згідно з постановою слідчого від 20.01.2020 року визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

- протоколом огляду від 20.01.2020 року, під час якого було оглянуто велосипед, який було вилучено 14.01.2020 року з місця вчинення ДТП, та відібрано зразки лакофарбового покриття, які поміщено до сейф-пакету № ІNZ 1017558 та згідно з постановою слідчого від 20.01.2020 року визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

- протоколом огляду транспортного засобу від 22.01.2020 року, під час якого оглянуто велосипед, який належить потерпілому ОСОБА_8

- висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.02.2020 року № 2/19-35, яким встановлено, що рульове керування, гальмова система та ходова частина велосипеда до моменту події перебували у працездатному стані і будь-яких несправностей експлуатаційного характеру, які могли сприяти мимовільній втраті курсової стійкості велосипеда, не виявлено; експертним оглядом будь-яких несправностей (наявність непрацездатного стану) будь-яких інших вузлів і агрегатів велосипеда, які могли б привести до його мимовільної втрати курсової стійкості, не встановлено.

- висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07.02.2020 року № 2/19-34, яким встановлено, що рульове керування автомобіля MAN моделі TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , гальмова система та ходова частина автопоїзда у складі автомобіля MAN моделі TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки SCHMITZ моделі AWF 18 реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент події перебували у працездатному стані і будь-яких несправностей експлуатаційного характеру, які могли сприяти мимовільній втраті курсової стійкості автопоїзда, не виявлено; експертним оглядом будь-яких несправностей (наявність непрацездатного стану) будь-яких інших вузлів і агрегатів автопоїзда, які могли б привести до його мимовільної втрати курсової стійкості, не встановлено.

- висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.01.2020 року № 2/4-15, відповідно до якого торцева накладка, яка вилучена 14.01.2020 року в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди раніше могла бути з`єднана як з бампером причепу марки SCHMITZ моделі AWF 18 реєстраційний номер НОМЕР_2 , так і з іншим аналогічним бампером. Відповісти на питання в категоричній формі не виявилося можливим тому, що збіги встановлені лише за конфігурацією торцевої накладки бампера в місці її кріплення до бамперу причепа та конфігурацією досліджуваного бамперу. Особистих ознак контакту торцевої накладки з бампером автомобіля не виявлено. Після повернення з експертного дослідження торцеву накладку поміщено до сейф-пакету № 3115010 та поміщено на зберігання до камери збереження речових доказів.

- протоколом огляду місця події від 23.01.2020 року, під час якого в службовому кабінеті № 10 Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області оглянуто зимову куртку з синтепоном, яка знаходилася в сейф-пакеті № INZ 4013544, на задній частині якої біля лівого рукава наявні нашарування речовини зеленого кольору. Після огляду вказану куртку поміщено до сейф-пакета ЕХР0406080.

- висновком експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15.05.2020 року № 13/2/16СЕ-20, відповідно до якого на поверхні куртки виявлено нашарування лакофарбового матеріалу у вигляді притертих смуг синьовато-зеленого кольору 7.5-2/2. Надані на дослідження фрагменти лакофарбового покриття синьовато-зеленого кольору 7.5-2/2, вилучені з причепа марки SCHMITZ моделі AWF 18 реєстраційний номер НОМЕР_2 , характерні для лакофарбового покриття та мають спільну родову належність з нашаруваннями у вигляді притертих смуг синьовато-зеленого кольору 7.5-2/2, які знаходяться на поверхні куртки. Надані на дослідження фрагменти лакофарбового покриття світло-синьовато-зеленого кольору 7.5-2/2, вилучені з причепа марки SCHMITZ моделі AWF 18 реєстраційний номер НОМЕР_2 , не мають спільну родову належність з фрагментами лакофарбового матеріалу сірого з блискучими включеннями кольору (0.0-8/) та яскраво-блакитного кольору (І 12.0-10/4), вилученими з велосипеду.

- листом директора ПП «Артель-Транс» № 01-20-07 від 21.01.2020 року, яким повідомлено, що ОСОБА_7 дійсно працює на вказаному підприємстві водієм автотранспортних засобів, 14.01.2020 року керував автомобілем MAN моделі TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки SCHMITZ моделі AWF 18 реєстраційний номер НОМЕР_2 за маршрутом м. Каховка Херсонської області смт. Новоайдар Луганської області. На підтвердження вказаного до листа додано: копію наказу № 1 від 02.02.2009 року про початок виконання обов`язків директора ПП «Артель-Транс», копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копію наказу № 1201/06 від 12.01.2020 року про відрядження водія ОСОБА_7 , копію дорожнього листа вантажного автомобіля, копію журналу обліку виїзду та повернення автотранспорту. Також вказаним листом повідомлено, що у вказаному автомобілі встановлено засіб фіксування місцезнаходження автотранспортного засобу комплект бортовий «Teletrack» TT2-21L.

- висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 18.02.2020 року № 2/19-36, складений за результатом порівняльного дослідження пошкоджень на представленому велосипеді дорожньому, та деталей задньої лівої бічної частини причепу марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився на момент огляду поруч, за результатами якого встановлено, що розташування деталей та частин причепа можуть збігатися з пошкодженнями лівої бічної частини представленого велосипеду - по характеру пошкоджень, розташуванню над опорною поверхнею, напряму деформуючої дії. Ознаки збігу - характер, напрям, висота над опорною поверхнею, локальна форма. Пошкодження частин велосипеду мають аварійний характер та можливо могли утворитися в процесі плину події що розглядається в процесі контактування лівої бічної частини велосипеда та задньої лівої бічної частини причепу марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та також в процесі переїзду задньої частини велосипеда - заднім лівим колесом причепу марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На шинах велосипеду та інших частинах маються чисельні сліди тертя та ковзання, які могли виникнути в наслідок ковзання частин велосипеду по жорсткій поверхні в даному випадку це могло бути асфальтобетонне дорожнє покриття.

- роздрукованою інформацією про рух транспортного засобу автомобіля MAN моделі TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримана в результаті роботи бортового комплексу «Teletrack» TT2-21L, встановленого на вказаному автомобілі за 14.01.2020 року у період часу з 17 до 19 години. Вказаний документ містить інформацію про рух автомобіля, яким керував ОСОБА_7 14.01.2020 року саме маршрутом м. Каховка Херсонської області смт. Новоайдар Луганської області через м. Лиман. Місце ДТП обвинувачений проїжджав о 18 год. 04 хв. Зазначений доказ засвідчено підписом ОСОБА_10 та отримано відповідно до ухвали слідчого судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 04.02.2020 року про надання дозволу на тимчасовий доступ до інформації.

- висновком експерта Відділення судово-медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» № 32 від 15.04.2020 року, згідно з яким при зверненні за медичною допомогою 15.01.2020 року гр. ОСОБА_8 на його тілі малися тілесні ушкодження: закритий перелом шилоподібного відростка лівої променевої кістки без зміщення; посттравматичний неврит променевого нерва лівої верхньої кінцівки; відкритий перелом середньо-верхньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків; закритий багатоуламковий перелом обох кісток третини лівої гомілки із зміщенням; закритий перелом 9 ребра зліва; тупа травма живота; забій черевної стінки; під капсульний розрив селезінки; рвана рана лівого плеча; травматичний шок 1-2 ст.; закритий уламковий перелом голівки 2 п`ясної кістки зі зміщенням, які могли утворитися від дії тупих предметів, чим могли бути виступаючі частини причепу вантажного автомобіля, в строк та за обставин, вказаних в постанові, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Наявні тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні постраждалого з велосипеду на тверду поверхню.

- листом Донецького регіонального центру з гідрометеорології від 14.04.2020 року, відповідно до якого за даними спостереження найближчої до м. Лиман метеостанції Бахмут, 14.01.2020 року о 17 год., температура повітря становила 1,3 С, відносна вологість 92%, видимість 10 км. З 14:25 до 15:09 спостерігався слабкий дощ.

- інформацією про вхідні та вихідні дзвінки мобільного телефону з сім-карткою № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , що підтверджує те, що 14.01.2020 року з 17:58 до 18:09 сигнал з вказаного телефону зафіксовано в м. Лиман.

- протоколом слідчого експерименту від 04.06.2020 року з доданою до нього схемою та фото таблицею за участю потерпілого ОСОБА_8 , під час якого він на Т-подібному перехресті вул. Незалежності та вул. Леваневського показав та розповів про обставини ДТП.

- висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 17.06.2020 року № 2/19-223, відповідно до якого з технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, водій автомобіля марки MAN моделі TGX 26.440, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був керувати автопоїздом в населеному пункті зі швидкістю не більш ніж 50 км/год, та при виборі у встановлених межах безпечної швидкості руху автопоїзду, ураховувати дорожню обстановку щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, тобто діяти відповідно до вимог п.12.4; п. 12.9(6); п.12.1 Правил дорожнього руху України. Факт втрати контролю над керуванням автомобіля (занос причепа на мокрому асфальтобетоні за межи проїзної частини ліворуч, з наступним наїздом на узбіччі на велосипедиста в процесі виконання маневру обгону), визначається «людським» фактором, тобто, однобічними діями самого водія ОСОБА_7 , як особи, що безпосередньо керувала вказаним транспортним засобом. З технічної точки зору водій ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наступ даної дорожньо-транспортної пригоди. Також експертом зроблено висновок про те, що керування автопоїздом в населеному пункті зі швидкістю 70 км/год (зі слів потерпілого) не відповідає вимогам п.12.4; п. 12.9(6) Правил дорожнього руху України. Проте по наявних матеріалах кримінального провадження встановити швидкість руху автомобілю MAN моделі TGX 26.440 в момент ДТП, в рамках проведеного дослідження не надається можливим.

- висновком експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 23.09.2020 року № 2/19-415, відповідно до якого з технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, водій автомобіля марки MAN моделі TGX 26.440, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. У розглянутій дорожній ситуації, факт втрати контролю над керуванням автопоїзду (занос причепа на мокрому асфальтобетоні за межи проїзної частини ліворуч, з наступним наїздом на узбіччі на велосипедиста в процесі виконання маневру обгону), визначається «людським» фактором, тобто, однобічними діями самого водія ОСОБА_7 , як особи, що безпосередньо керувала вказаним транспортним засобом. З технічної точки зору, в розглянутій дорожній ситуації, водій автопоїзду ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наступ даної дорожньо-транспортної пригоди. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, дії водія автопоїзду ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху, та знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події, оскільки водій ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти дану ДТП. З технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, велосипедист ОСОБА_8 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був з моменту виникнення небезпеки для руху (з моменту виїзду в стані замету причепа марки SCHMITZ моделі AWF 18, автомобілю марки MAN моделі TGX 26.440 що рухається назустріч, - на узбіччя в бік смуги руху керованого ним велосипеду) - застосувати заходів до гальмування, тобто, діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, велосипедист ОСОБА_8 , діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР України, не мав технічної можливості запобігти дану дорожньо-транспортну пригоду. Оскільки, велосипедист ОСОБА_8 , діючи відповідно до вимог п.12.3 ПДР України, не мав у своєму розпорядженні технічної можливості запобігти наступу даної ДТП, то з технічної точки зору, у дорожній обстановці що склалася, в його діях будь яких невідповідностей з вимогами ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з подією, що настала, не вбачається.

- висновком комісійної судово-медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» від 09.09.2020 року № 128 у відношенні ОСОБА_8 , якою встановлено, що тілесні ушкодження, які утворилися у потерпілого внаслідок ударної дії тупих предметів, що могло мати місце в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день), як в сукупності, так і кожне окремо. Комісія вважає, що вони могли виникнути внаслідок контакту з частинами причепу SCHMITZ моделі AWF 18. При наступному падінні на дорожнє покриття могли виникнути садна кінцівок.

На підставі аналізу вищевказаних доказів, зокрема показань свідків та висновків експертиз, а також письмових доказів, суд першої інстанції, оцінюючи їх у сукупності, дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_7 порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_8 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день).

При цьому суд першої інстанції зазначив у вироку, що вичерпано всі заходи, що могли бути направлені на перевірку обставин, які мають значення для кримінального провадження та відповідно до ст. 91 КПК входять до предмета доказування.

Суд першої інстанції не погодився із доводами сторони захисту щодо суперечливих висновків експертних досліджень, проведених експертом, оскільки зазначені висновки узгоджуються з висновками комісійної судової автотехнічної експертизи, проведеної комісією експертів, у частині порушення ПДР обвинуваченим ОСОБА_7 .

З матеріалів провадження вбачається, що під час розгляду суд проаналізував доводи захисника щодо недоведеності винуватості обвинуваченого, надавши цим доводам належну оцінку та навівши у своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення й підстави, на яких доводи захисника визнано необґрунтованими.

Зокрема, щодо належності наявних у провадженні доказів - висновків судових автотехнічних експертиз - суд вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 65 та ч. 1 ст. 67 КПК вказані експертні висновки не мали наперед встановленої сили, а оцінювалися судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, тому посилання на них як на беззаперечне підтвердження вини ОСОБА_7 у вироку є допустимим та не суперечить вимогам кримінально-процесуального закону, підстави піддавати сумніву результати вказаних експертних досліджень у суду апеляційної інстанції відсутні і доводів апеляційної скарги захисника в цій частині висновку суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого не спростовують.

Як зазначено у вироку апеляційного суду, надаючи оцінку зазначеним у вироку доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наявними у провадженні доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на вину ОСОБА_7 .

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.01.2020 року, оскільки невідоме походження предмету який оглядався, а саме фрагменту пластику чорного кольору, не зазначено про застосування науково-технічних засобів, проте до протоколу долучена фото таблиця. Водночас, фрагмент пластику, вилучений під час огляду місця події 14.01.2020 року було поміщено в сейф пакет ЕХР 0300155, який під час огляду речових доказів був відсутній.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наведені доводи сторони захисту були предметом розгляду в суді першої інстанції, були досліджені судом, останнім дана правова оцінка та залишені без задоволення з наступних підстав

Відповідно до ст. 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

З метою усунення будь-яких сумнівів щодо походження предмета, схожого на торцеву накладку бампера, що оглядався, судом було допитано понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були присутні під час огляду місця події 14.01.2020 року та вилучення з місця події пластикового предмета.

Вказані свідки детально описали форму та колір вилученого предмета. До того ж судом безпосередньо було оглянуто торцеву накладку бамперу. Отже, у суду не виникло сумнівів, що оглянутий слідчим 16.01.2020 року предмет візуально схожий на торцеву накладку бамперу для причепа вантажного автомобіля, є речовим доказом, що було вилучено на місці події 14.01.2020 року.

Також встановлено, що протокол від 16.01.2020 року містить підписи понятих на кожній сторінці, а також опис предмета, який безпосередньо оглянуто.

Тому доводи захисника щодо недопустимості зазначеного протоколу огляду предмета не свідчать про істотне порушення прав та свобод людини, або порядку отримання доказу, встановленого КПК. Тому вказаний доказ суд вважає допустимим.

Вирішуючи питання про допустимість протоколу огляду місця події від 17.01.2020 року, суд зазначив, що фактично вказаним протоколом зафіксовано огляд речей, які біля домоволодіння АДРЕСА_3 були добровільно видані свідком ОСОБА_9 .

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що 17.01.2020 року нею було видано працівникам поліції речі, в які був вдягнений потерпілий в момент ДТП, та які їй віддали напередодні у лікарні.

З огляду на це доводи захисника щодо недопустимості зазначеного протоколу, оскільки оглянуте місце насправді не було місцем дорожньо-транспортної події та не неналежною особою, а саме ОСОБА_9 видані певні речі, та чого саме вони оглядаються, не свідчать про істотне порушення прав та свобод людини, або порядку отримання доказу, встановленого КПК. Тому вказаний доказ суд вважає допустимим.

Вирішуючи питання про допустимість протоколу огляду транспортного засобу від 19.01.2020 року, оскільки нормами КПК не передбачено такої слідчої дії, як огляд транспортного засобу, не зазначено, чи застосовувався науково-технічний засіб, на який проводилося фотографування, та не зрозуміло, яким чином фотографії були долучені до протоколу, суд зазначив наступне.

Судом встановлено, що протоколом від 19.01.2020 року фактично зафіксовано таку слідчу дію, як огляд речей (автомобіля MAN моделі TGX 26.440 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки SCHMITZ моделі AWF 18, реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Вказаний протокол підписано понятими, у графі заяви та зауваження осіб, які брали участь в огляді стоїть прочерк, зазначено про долучення до протоколу фотографій, на яких зображено автомобіль з причепом, які оглядалися, двох понятих та ОСОБА_7 . Жодних зауважень до вказаної слідчої дії обвинуваченим чи захисником в судовому засіданні висловлено не було.

А отже доводи захисника щодо недоліків протоколу, яким зафіксована вказана слідча дія не свідчать про істотне порушення прав та свобод людини, або порядку отримання доказу, встановленого КПК. Тому вказаний доказ суд обґрунтовано визнав допустимим.

Захисник заявив про недопустимість висновку експерта Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.01.2020 року № 2/4-15, оскільки надана на дослідження експерту торцева накладка є на його думку недопустимим доказом, а отже, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», висновок експерта, отриманий за результатом такого дослідження є також недопустимим доказом.

Вирішуючи питання про допустимість вказаного доказу, суд зазначив, що оскільки і торцева накладка, і протокол її огляду визнано судом допустимими доказами, а висновок експерта не викликає сумнівів у його достовірності, суд визнав вказаний доказ допустимим.

Захисник заявив про недопустимість Протоколу огляду місця події від 23.01.2020 року вказаного доказу, оскільки службовий кабінет № 10 Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області насправді не є місцем події, неможливо встановити походження речі, що оглядалася, оскільки куртка, вилучена 17.01.2020 року, було упакована в сейф-пакет IWZ 4013544, а не в сейф пакет INZ 4613544, який оглядався слідчим в кабінеті.

Вирішуючи питання про допустимість вказаного доказу, суд зазначив, що протоколом від 23.01.2020 року фактично зафіксовано таку слідчу дію, як огляд речі, а саме, зимової куртки. Вказаний протокол на кожній сторінці підписано понятими. Крім того, під час огляду цього речового доказу, безпосередньо судом, потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що це саме та куртка, в яку він був вдягнений в момент ДТП.

Захисник заявив про недопустимість висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 15.05.2020 року № 13/2/16СЕ-20, оскільки надана на дослідження експерту зимова куртка є на його думку недопустимим доказом, а отже, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», висновок експерта, отриманий за результатом такого дослідження є також недопустимим доказом.

Вирішуючи питання про допустимість вказаного доказу, суд зазначив, що оскільки і зимова куртка, і протокол її огляду визнано судом допустимими доказами, а висновок експерта не викликає сумнівів у його достовірності, суд визнав вказаний доказ допустимим. Крім того, суд не вважає, що зазначення експертом кольору зразків фарби та сліду на куртці, саме, як синьо-зелений, замість зеленого, не впливає на правильність висновку щодо спільної родової належності наданих на дослідження зразків.

Захисник заявив про недопустимість Протоколу слідчого експерименту від 04.06.2020 року з доданою до нього схемою та фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_8 , оскільки при його проведенні не було враховано дані з бортового комплексу «Телетрак ТТ2-21» та не встановлено, чи міг причіп при прискоренні швидкості виїхати за межі проїжджої частини, не встановлена конкретна та загальна видимість проїжджої частини, не зазначено дані статиста, не роз`яснені його процесуальні права, слідчий експеримент проведено не при тих самих погодних і дорожніх умовах.

Вирішуючи питання про допустимість вказаного доказу, суд зазначив: з дослідженого протоколу вбачається, що слідчим експериментом було перевірено та уточнено показання ОСОБА_8 шляхом відтворення дій та обстановки ДТП, що сталася. При цьому потерпілий показав місце його руху на велосипеді в момент наїзду на нього причепом вантажного автомобіля, показав розташування автомобіля, який скоїв наїзд. Зафіксовано, за який час статист на велосипеді долає відстань 20 м. Саме ці обставини, повідомлені потерпілим, уточнено та зафіксовано у протоколі від 04.06.2020 року.

Судом не встановлено істотних порушень ст. 240 КПК України або прав та свобод людини при проведенні вказаної слідчої дії, а тому вказаний доказ суд обґрунтовано визнав допустимим доказом,

Надаючи оцінку зазначеним у вироку доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наявними у провадженні доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на вину ОСОБА_7 .

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, про недопустимість відеозапису з камери зовнішнього спостереження ТЦ «Гулівер», спрямованої в бік перехрестя вул. Пушкіна та вул. Незалежності м. Лиман Донецької області у період часу з 18:02:55 до 18:05:54 14.01.2020 року, наданий суду представником потерпілого адвокатом ОСОБА_19 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України, який було отримано ним від власниці ТЦ «Гулівер» ОСОБА_20 у відповідь на адвокатський запит в порядку ст. 20, 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки вони отримані в порядку, не встановленому КПК України, оскільки потерпілий не є стороною кримінального провадження, а є лише учасником кримінального процесу, а отже не має права подання доказів, були предметом перевірки судом першої інстанції та обґрунтовано не були прийняті до уваги, виходячи з наступного:

В судовому засіданні було оглянуто відеозапис з камери зовнішнього спостереження ТЦ «Гулівер», спрямованої в бік перехрестя вул. Пушкіна та вул. Незалежності м. Лиман Донецької області у період часу з 18:02:55 до 18:05:54 14.01.2020 року, наданий суду представником потерпілого адвокатом ОСОБА_19 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України, який було отримано ним від власниці ТЦ «Гулівер» ОСОБА_20 у відповідь на адвокатський запит в порядку ст. 20, 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». З вказаного відеозапису вбачається, що в період з 18:03:36 до 18:03:44 вказане перехрестя, один за одним проїхали два вантажні автомобілі (другий автомобіль з причепом) та продовжили рух по вул. Незалежності в напрямку місця ДТП, що відповідає інформації про рух транспортного засобу автомобіля MAN моделі TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , отриманої в результаті роботи бортового комплексу «Teletrack» TT2-21L. Також з оглянутого відеозапису вбачається, що у період часу з 18:02:55 до 18:05:54 14.01.2020 року інші вантажні транспортні засоби вул. Незалежності в напрямку виїзду з міста до сел. Зарічне Лиманського району Донецької області не рухалися.

Судом встановлено, що вказаний доказ отримано представником потерпілого у спосіб, передбачений законом. Зокрема ч. 1, 3 ст. 93 КПК передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Отже, вказаний доказ отримано представником потерпілого у спосіб, передбачений КПК України та подано суду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 56, ч. 4 ст. 58 КПК України, а тому доводи захисника щодо недопустимості вказаного доказу є необґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції з приводу того, що в даному конкретному випадку вичерпано всі заходи, що могли бути направлені на перевірку обставин, які мають значення для кримінального провадження та відповідно до ст. 91 КПК входять до предмета доказування.

За встановлених судом першої інстанції обставин дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК кваліфіковано правильно, оскільки останній допустив грубе порушення вимог ПДР, що перебувало у причинно-наслідковому зв`язку з отриманням потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що висновками експертиз не дано відповідей на всі поставлені питання, також у цілому не спростовують правильності висновків суду про доведеність винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84)

При оцінці доказів сторони обвинувачення суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Судом забезпечено в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, виходячи із принципів реалізації права особи на справедливий суд.

Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд визнав докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вони передбачені як джерела доказування у КПКУкраїни, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.

Посилання сторони захисту на відеозапис, здійснений стороною захисту 26.01.2021 року в період з 17:32 до 18:38 в районі перехрестя вул. Леваневського та вул. Незалежності в м. Лиман Донецької області за участю ОСОБА_7 та двох незацікавлених осіб, на якому зафіксовано проїжджаючі автомобілі, тип, марку, модель чи номерний знак яких з вказаного відеозапису встановити неможливо; протокол огляду від 20.05.2020 року, з доданою до нього фото таблицею, під час якого оглянуто, наданий ОСОБА_7 , його особистий блокнот, який містить записи обвинуваченого, зроблені у листопаді 2019 року про маршрути його прямування, зокрема: Розквіт-Бердянськ, Осипове-Бердянськ, Малохатка-Бердянськ, Мілове-Власовка, Н.Біла-Бердянськ, Розквіт-Приколотне, Скоргівка-Запоріжжя; лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Луганській області (філія ГСЦ МВС) від 10.12.2020 року № 31/12/1-1590, у відповідь на адвокатський запит захисника в порядку ст. 20, 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яким повідомлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів з 01.01.2013 року до 09.12.2020 року наявні 149 записів за параметрами: тип ТЗ за конструкцією вантажний, тип кузова ТЗ сідловий тягач-е, колір зелений, відмітка тільки остання операція на ТЗ, адреса реєстрації власника Луганська область; 338 записів за аналогічними параметрами з адресою реєстрації власника Донецька область; лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Луганській області (філія ГСЦ МВС) від 17.12.2020 року № 31/12/1-1677, у відповідь на адвокатський запит захисника, яким повідомлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів з 01.01.2013 року до 15.12.2020 року з наявні 0 записів за параметрами: тип ТЗ за конструкцією причіп, тип кузова ТЗ пр-контейнеровоз, колір зелений, відмітка тільки остання операція на ТЗ, адреса реєстрації власника Луганська області; 1 запис за аналогічними параметрами за типом кузова ТЗ пр-зерновоз-е; 106 записів за аналогічними параметрами за типом кузова ТЗ пр-самоскид-е; 9 записів за аналогічними параметрами за типом ТЗ за конструкцією напівпричіп та за типом кузова ТЗ н/пр-контейнеровоз-е; 1 запис за аналогічними параметрами за типом ТЗ за конструкцією напівпричіп та за типом кузова ТЗ н/пр-зерновоз-е; 22 записи за аналогічними параметрами за типом ТЗ за конструкцією напівпричіп та за типом кузова ТЗ н/пр-самоскид-е. Також за вказаними параметрами з адресою реєстрації власника у Донецькій області містяться відповідно: 3, 3, 224, 82, 2 та 80 записів; Довідка ПП «Артель-Транс» від 28.01.2021 року, згідно з якою обсяг послуг по вантажоперевезенням в січні 2021 року в порівнянні з січнем 2020 року зменшився приблизно на 70%.; довідка ПП «Артель-Транс» від 13.04.2021 року, згідно з якою станом на 13.04.2021 року підприємство використовує у своїй господарській діяльності 21 причіп із зазначенням їх марки, моделі та номерних знаків; роздруковані зображення бамперів вказаних причепів, на більшості з яких відсутні торцеві накладки; були предметом оцінки судом першої інстанції та суд прийшов до обґрунтованого висновку, що всі ці данні є статистичними та свідчать про наявність в Донецькій та Луганській областях великої кількості автомобілів з причепами зеленого кольору, які могли 14.01.2020 року прямувати вул. Леваневського та вул. Незалежності в м. Лиман Донецької області

Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд визнав докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вони передбачені як джерела доказування у КПКУкраїни, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування.

За такими обставинами ствердження захисту про відсутність обставин щодо стягнення шкоди з цивільного відповідача ПП «Артіль-транс», оскільки в ході судового розгляду достеменно встановлено лише факт скоєння 14 січня 2020р. в районі будинку АДРЕСА_2 дорожньо-транспортної пригоди, в ході якої потерпілому велосипедисту ОСОБА_8 заподіянні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, але не доведена причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння даного кримінального правопорушення, є безпідставними.

При вирішенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди судом враховано вимоги ч.1 ст.128 , ч.5 ст.128 КПК України статей 23, 1193 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з положеннями ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Судом встановлена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 статті 286 КК України, та вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої був травмований потерпілий.

Згідно з статтею 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 зазначеного Кодексу, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлена винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 статті 286 КК України, та вчинення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої був травмований потерпілий.

Заявлена потерпілим сума матеріальної шкоди в розмірі 11486 гривень, яку він поніс у зв`язку із придбанням необхідних ліків, підтверджується долученими до позову письмовими доказами (фіскальними чеками на придбання ліків та отримання медичних послуг), а тому суд обґрунтовано стягнув в повному обсязі.

Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд керувався критеріями загальнолюдських цінностей і виходив з розуміння того, що отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, поза всяким сумнівом, пов`язана з душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував, що потерпілому ОСОБА_8 дійсно довелось перенести моральні та фізичні страждання, пов`язані із заподіянням йому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, вчиненого обвинуваченим, докладати додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, необхідністю знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, витрачати значні кошти на лікування та організацію власного життя. Порушився звичний для нього уклад життя, плани та суспільні зв`язки, на тривалий час він втратив працездатність, досі не позбувся негативних наслідків, спричинених його здоров`ю.

Суд, з урахуванням обставин справи, характеру нанесених тілесних ушкоджень потерпілому, глибини його фізичних та душевних страждань, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 та стягнув з цивільного відповідача ПП «Артіль-Транс» в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди грошові кошти в сумі 50 000 гривень.

Підстав для задоволення апеляційних вимог представника цивільного відповідача колегія суддів не вбачає.

Згідно положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, характеризується , працює водієм вантажних автомобілів, позитивно характеризується за місцем роботи та мешкання, одружений; відсутність наявність обставини, що пом`якшує та обтяжують.покарання обвинуваченому

З врахуванням викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, та оцінюючи поведінку обвінуваченого до вчинення кримінального правопорушення, практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ступінь небезпечності ОСОБА_7 для суспільства не перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому дійшов до правильного висновку про призначення покарання у виді штрафу в межах санкції статті, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

В якості виховного механізму при запобіганні вчинення нових злочинів до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано таке покарання, як позбавлення права керувати транспортним засобом на певний строк. При визначенні строку позбавлення обвинуваченого права керувати транспортним засобом суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік буде достатнім та необхідним розміром для виправлення засудженого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи скарги захисника, яки й одночасно є представником цивільного відповідача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи, на які він зауважує у скарзі, не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та не є, відповідно до положень ст.ст.412, 415 КПК України, безумовною підставою для зміни або скасування вироку.

Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг, а отже і скасуванню вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних порушень вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та представника цивільного відповідача ПП «Артель-транс» адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 вересня 2021 року щодо обвинувачення ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді :