Справа № 346/4133/22
Провадження № 11-кп/4808/549/22
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційну скаргу прокурора Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2022 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 17.10.2022 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, скасувати з підстав невідповідності висновків суду; викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, а також з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні спільного подання начальника державної установи «Коломийська виправна колонія №41» та голови спостережної комісії Коломийської райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання відмовити.

Наголошує, що висновки суду, про можливість заміни невідбутої частини більш м`яким покаранням, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються матеріалами, дослідженими під час її розгляду.

Засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання в допускав порушення режиму, за що на нього було накладено дисциплінарні стягнення. Всупереч вказаним доказам, суд допустив припущення, яке не ґрунтується на матеріалах справи про те, що засуджений в цілому характеризується позитивно і що передбачені законом засоби виправлення досягли свої мети до повного відбуття засудженим призначеного покарання.

Вказує, що засуджений ОСОБА_8 на жодному виробництві установи не працевлаштований, залучається тільки до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 118 КВК України засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день. Проте, під час розгляду справи судом не встановлено до яких саме робіт залучався засуджений та на який час, за яке добросовісне відношення до виконання робіт, засудженому оголошувались заохочення. Наголошує, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання виявив своє небажання стати на шлях виправлення.

Вважає, що факт застосування до засудженого за час відбування покарання стягнень та відсутність укладення договору цивільно-правового характеру жодним чином не свідчить про те, що він довів своє виправлення, а також те, що цілі покарання досягнуті.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.10.2022 року задоволено спільне подання начальника державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» та голови спостережної комісії Коломийської райдержадміністрації Івано-Франківської області про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_8 , визначеного вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.07.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України, на невідбутий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців 9 днів (дев`ять) днів.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу;

- засуджений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, суд першої інстанції при постановлені судового рішення знехтував вказаними вимогами закону, що призвело до істотного порушення вимог діючого кримінального законодавства.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є передчасною та неналежним чином невмотивованою та необґрунтованою.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Згідно з положеннями ч. 2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з цим, діючим законодавством передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Закон також наголошує, що слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Між тим, примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно норм закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор наголошує на тому, що засуджений ОСОБА_8 на жодному виробництві установи не працевлаштований. Залучається тільки до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі. Засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання виявив своє небажання стати на шлях виправлення.

Колегія суддів не може спростувати твердження прокурора, оскільки суд першої інстанції не навів переконливих доказів, які б свідчили про протилежне.

Колегія суддів вважає, що доказом сумлінного ставлення засудженого до праці є не лише його участь у суспільно-корисній роботі щодо благоустрою території місця позбавлення волі, а й його працевлаштування, добросовісне виконання обов`язків, підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, навчанні тощо.

В той же час, дослідивши поведінку засудженого ОСОБА_8 за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора про те суд першої інстанції не вмотивував висновок про те, що засуджений довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови умовно-дострокового звільнення.

Отже, становлення особи на шлях виправлення розцінюється як сукупність даних щодо прагнення засудженого до такого виправлення, тобто позитивні зрушення в його поведінці, так й його ставленні до праці, які, в свою чергу, свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може бути ефективно продовжуватись й в умовах звільнення від відбування покарання.

Крім того, обов`язковими умовами для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є відбуття визначених ч. 3 ст. 81 КК України частин покарання в залежності від ступеня тяжкості вчиненого злочину, форми вини та кримінального минулого засудженого.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений відбув 2/3 строку покарання, визначеного за умисний тяжкий злочин, установлений порядок відбування покарання порушував, за що накладено стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, має п`ять заохочень за активну участь у житті відділення та виконання покладених обов`язків, що свідчить про позитивні зміни в поведінці засудженого, до закінчення строку відбування покарання залишилось 1 рік, 6 місяців, 9 днів. Відтак, суд дійшов невмотивованого висновку та не навів переконливих доводів про те, що передбачені законом засоби виправлення досягли своєї мети до повного відбуття засудженим призначеного покарання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Разом з цим під сумлінною поведінкою необхідно розуміти дотримання режиму відбування покарання, виконання покладених на засудженого законних обов`язків, виконання законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання, поведінкою в побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Діюче законодавство наголошує на тому, що при умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання, слід ретельно з`ясувати той факт, що засуджений став на шлях виправлення, що вбачається із сукупності даних, а саме: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльності, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці тощо.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про застосування до засудженого ст. 81 КК України, необхідно брати до уваги дані щодо його особи саме протягом відбування покарання.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Саме по собі рішення державної установи про можливість внесення подання про застосування до засудженого ст. 81 КК України, не може бути безумовною підставою для його задоволення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про задоволення клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 належним чином не врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, а також особу засудженого.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги та відсутність переконливих висновків суду першої інстанції про те, що засуджений за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, перестав бути суспільно небезпечним, та відсутність в рішенні суду висновків про те, що засудженим строк ув`язнення виконав повною мірою своє призначення, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, ухвала суду до скасування з призначенням нового судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5