Справа № 331/3876/22
Провадження № 1-кс/331/1145/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2022 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про передачу майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001776 від 23.09.2022 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про передачу майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001776 від 23.09.2022 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Управління СБ України в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001776 від 23.09.2022 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що невстановлені в ході досудового розслідування особи, з числа громадян України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, спрямованих на допомогу державі агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора російської федерації, вчиняючи дії з метою завдання шкоди Україні, шляхом підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представника держави-агресора.
Підставою для внесення відомостей до ЄРДР кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України було повідомлення слідчого СВ УСБУ в Запорізькій області про самостійне виявлення джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001487 від 15.08.2022 р.
Постановою прокурора від 23.09.2022 з матеріалів кримінального провадження № 0001487 від 15.08.2022 р. виділені матеріали досудового розслідування (докази), які будуть використані під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001776 від 23.09.2022 р. за ч. 2 ст. 111-2 КК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2022 р. у рамках № кримінального провадження № 0001487 накладено арешт, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, вилучене під час проведення обшуку у приміщенні пункту обміну kitgroup.ua, за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 159, прим. 2, у тому числі на предмети зовні схожі на грошові кошти номіналами: 1000 грн 309 шт.; 500 грн 3500 шт.; 200 грн 1968 шт.; 100 грн 1261 шт.; 50 грн 519 шт.; 20 грн 339 шт.; 10 грн 21 шт.; 5 грн 40 шт.; 2 грн 1 шт.; 1 грн 15 шт.; 100 доларів США 710 шт.; 50 доларів США 60 шт.; 20 доларів США 28 шт.; 10 доларів США 74 шт.; 5 доларів США 28 шт.; 2 доларів США 1 шт.; 1 доларів США 20 шт.; 1,2,5,10,20 доларів США загальною сумою 104 долара США; 500 Євро 4 шт.; 200 Євро 1 шт.; 100 Євро 106 шт.; 50 Євро 54 шт.; 20 Євро 3 шт.; 10 Євро 9 шт.; 1,2,5,10,20 доларів США загальною сумою 104 долара США; 10 фунтів стерлінгів 46 шт.; 20 фунтів стерлінгів 44 шт.; 100 польських злот 1 шт.
07.09.2022 р. постановою слідчого СВ УСБУ в Запорізькій області у рамках кримінального провадження № 0001487 вилучене майно під час обшуку визнано речовим доказом.
Майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, не містить слідів кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним ст. 100 КПК України та може без шкоди для кримінального провадження бути передане в управління Національному агентству (АРМА).
Незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству майна та в результаті цього невжиття заходів щодо збереження арештованого майна утруднить або зробить неможливим (втрата, погіршення фізичного стану майна, зменшення його економічної вартості) застосування негативних наслідків до юридичної або фізичної особи у разі винесення обвинувального вироку, а у разі винесення виправдувального вироку може стати порушенням прав особи у вигляді втрати вартості майна на час здійснення досудового розслідування та судового розгляду, що в обох випадках унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.
Разом з тим, вжиття заходів щодо управління вказаним арештованим майном спрямовані на захист інтересів юридичної або фізичної особи, оскільки гарантує власнику майна (у разі його встановлення) збереження його вартості, а також дає можливість збільшити цю вартість, тим самим компенсуються усі негативні наслідки застосування такого арешту.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про день, час та місце засідання повідомлявся належним чином.
Прокурор у клопотанні просив розглянути клопотання про передачу арештованого майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів без участі власників вказаного майна.
Слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності власника майна на підставі ч.1 ст. 172 КПК України, також неприбуття прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання у відповідності до зазначеної норми закону.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, прийшов до наступного.
Згідно ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Так, в провадженні слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження № 0001487 від 15.08.2022 р., за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст. 111-1 КК України.
З матеріалів досудового розслідування № 0001487 від 15.08.2022 р., за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.4 ст. 111-1 КК України було виділено в окреме провадження кримінальне провадження № 00001776 від 23.09.2022 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
В рамках кримінального провадження № 0001487 від 15.08.2022 р. ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2022 року, зокрема, на предмети зовні схожі на грошові кошти номіналами: 1000 грн 309 шт.; 500 грн 3500 шт.; 200 грн 1968 шт.; 100 грн 1261 шт.; 50 грн 519 шт.; 20 грн 339 шт.; 10 грн 21 шт.; 5 грн 40 шт.; 2 грн 1 шт.; 1 грн 15 шт.; 100 доларів США 710 шт.; 50 доларів США 60 шт.; 20 доларів США 28 шт.; 10 доларів США 74 шт.; 5 доларів США 28 шт.; 2 доларів США 1 шт.; 1 доларів США 20 шт.; 1,2,5,10,20 доларів США загальною сумою 104 долара США; 500 Євро 4 шт.; 200 Євро 1 шт.; 100 Євро 106 шт.; 50 Євро 54 шт.; 20 Євро 3 шт.; 10 Євро 9 шт.; 1,2,5,10,20 доларів США загальною сумою 104 долара США; 10 фунтів стерлінгів 46 шт.; 20 фунтів стерлінгів 44 шт.; 100 польських злот 1 шт. накладено арешт.
Арешт на вказане нерухоме майно накладено з метою збереження речового доказу.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (п.2 ч.1 ст. 170 КПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до приписів ст.84, 98 КПК України речові докази є окремим процесуальним джерелом доказів. Так, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з цим за наявності вказаних ознак будь-яке майно (речі, документи, нерухоме чи рухоме майно) в кримінальному провадженні може мати статус речових доказів незалежно від того, чи накладений на нього арешт з відповідною метою (в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України). Необхідність використання певного майна як речового доказу залежить від рішення слідчого чи прокурора, яке може бути прийняте на будь-якому етапі досудового розслідування.
Спеціальним механізмом для забезпечення збереження арештованого у кримінальному провадженні майна є визначений законодавством України інститут управління таким майном, який закріплено Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Зазначений Закон визначає єдиною підставою для управління активами накладення на них арешту у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 19 Закону) без конкретизації мети такого арешту.
Спеціальним механізмом для забезпечення збереження арештованого у кримінальному провадженні майна є визначений законодавством України інститут управління таким майном, який закріплено Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Зазначений Закон визначає єдиною підставою для управління активами накладення на них арешту у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 19 Закону) без конкретизації мети такого арешту.
Положеннями ч. 6 ст. 100 КПК України передбачено, що речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.
Згідно з ч. 1 ст. 19 вказаного Закону Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
В силу вимог ч.7 ст.100 КПК України вирішення питання про передачу майна в управління здійснюється за правилами накладення арешту на майно. Натомість, арешт майна, згідно з п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження.
Отже, питання про передачу майна в управління Національному агентству слідчий суддя розглядає з урахуванням загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Вирішуючи питання щодо передачі майна в управління Національному агентству, слідчий суддя звертає увагу на те, що обов`язковою умовою передачі майна в управління Національного агентства є наявність мети забезпечення збереження таких речових доказів або збереження їхньої економічної вартості, звідси має наслідком покладення обов`язку на слідчого, прокурора щодо доведення обставин, які підтверджують, що у разі нездійснення таких дій, майно може бути перетворене, знищене, зіпсоване або його економічна вартість істотно зменшиться в ціні.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна. Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар. Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Відтак, за допомогою такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна вже досягнуто завдань кримінального провадження, які полягають у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Положення КПК України та Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх збереганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 року №1104, покладаються на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази під час досудового розслідування, обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.
Разом з тим, прокурор звертаючись з клопотанням про передачу речових доказів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ними в рамках кримінального провадження № 00001776 не надав слідчому судді жодних доказів, які б свідчили про наявність наведених в клопотанні ризиків, а саме по собі визнання майна речовим доказом, не може тягнути за собою його обов`язкову передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів.
Прокурором не доведено, що незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, майна, зазначеного у клопотанні, унеможливить виконання завдань кримінального провадження та не забезпечить збереження речових доказів та їх економічної вартості, не доведено обставин, які підтверджують, що у разі нездійснення передачі вказаного у клопотанні майна в управління Національному агентству, майно може бути перетворене, знищене, зіпсоване або його економічна вартість істотно зменшиться в ціні, а тому, на переконання слідчого судді, застосування такого порядку зберігання речових доказів суперечитиме принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи обставини кримінального провадження, підстав передачі зазначеного майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, слідчий суддя не вбачає.
Таким чином, клопотання прокурора є необґрунтованим, тому у слідчого судді відсутні підстави його задоволення.
Керуючись вимогами ст.ст. 9, 100, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про передачу майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001776 від 23.09.2022 р., за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1