Ухвала

іменем України

31 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 215/6416/21

провадження № 51-2928 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2022 року щодо нього,

встановив:

За вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше судимого, засуджено за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

14 вересня 2021 року в період часу з 13:00 год. до 22:00 год. ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, за допомогою фізичної сили переліз через паркан будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Перебуваючи на території домоволодіння будинку № 12 за вказаною адресою, ОСОБА_1 підійшов до літньої кухні та за допомогою фізичної сили власних рук відкрив двері літньої кухні, звідки викрав металеві двері, металеві одвірки до дверей та дві металеві решітки до радіатора, після чого почергово виніс вищевказане майно із літньої кухні та перекинув через паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , а в подальшому з викраденим із місця події зник, завдавши потерпілій ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 2037,50 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2022 року вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_1 залишено без зміни.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

25 жовтня 2022 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга засудженого зі змісту якої вбачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього, просить змінити вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням статей 75, 76 КК. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, його молодий вік та наявність хвороби. Вказує на те, що він визнав свою вину, викрадене майно повністю повернуто потерпілій, по місцю проживання характеризується позитивно, має захворювання, є учасником АТО з 12 січня 2019 року по 04 серпня 2019 року.

Крім того, зазначає про те, що проживає разом із матір`ю, яка потребує сторонньої допомоги через хворобу.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення засудженим ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі ним не оспорюються та не заперечуються.

Доводи в касаційній скарзі засудженого щодо необхідності звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК є неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до статті 65 КК при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з частиною 1 статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд першої інстанції, призначаючи засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК є тяжким злочином; дані про особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також те, що викрадене майно повернуто потерпілій. При цьому, місцевий суд відніс щире каяття засудженого до обставин, що пом`якшують покарання, та не встановив обставин, що його обтяжують.

Наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що саме такий вид покарання засудженому буде достатнім і необхідним для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції додатково зважив на те, що ОСОБА_1 засуджено за те, що він вчинив новий умисний корисливий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, що на думку апеляційного суду, вказує на те, що засуджений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та підтвердив свою схильність до вчинення кримінальних правопорушень, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість його особи.

З огляду на зазначене, апеляційний суд не вбачав підстав для застосування до засудженого положення статті 75 КК.

Так, висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо призначення засудженому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців у колегії суддів також сумнівів не викликає, оскільки під час призначення покарання враховано та оцінено обставини, на які покликається засуджений у касаційній скарзі. З огляду на те, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу засуджений.

Переконливих доводів щодо зміни судових рішень та призначення засудженому покарання із застосуванням положень статті 75 КК у касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до частини 1 статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене ОСОБА_1 , є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.

Таким чином, з касаційної скарги засудженого та наданих до неї судових рішень Суд не вбачає підстав для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 травня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2022 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5