Справа № 444/2101/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/993/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції кримінальне провадження № 444/2101/22 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 185 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_5 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Жовківського районного суду Львівської області від 24.03.2021, та призначено остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання 20.07.2022. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він, будучи засудженим 24.03.2021 Жовківським районним судом Львівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі, та якого на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном три роки, на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.

Так, ОСОБА_5 , 13 липня 2022 року o 11 годині 15 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом злому дверного замка автомобіля марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору, проник у вказаний автомобіль, який належить ОСОБА_9 , та який, знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , із якого умисно, таємно викрав автомагнітолу з маркувальним написом «Mosfet KDC-1072U» 50Wx4 та пульт дистанційного управління до неї в заводській комплектації вартістю 180 (сто вісімдесят) гривень, флеш-накопичувач торговельної марки SanDisk моделі Cruzer Fit 32Gb вартістю 135 (сто тридцять п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок, кабель AUX USB 1 м вартістю 30 (тридцять) гривень, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 345 (триста сорок п`ять) гривень 20 (двадцять) копійок, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок змінити, із застосуванням ст. 69 КК України пом`якшити покарання до 3 років 1 місяці та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши 3 роки іспитового строку.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що ухвалюючи вирок, суд не взяв до уваги той факт, що обвинувачений повністю визнав вину, щиро розкаявся та дав визнавальні покази як на стадії досудового розслідування, так і в судовому засіданні. Окрім цього, шкоду, заподіяно потерпілому, ОСОБА_5 повністю відшкодував, додаткових претензій чи цивільного позову пред`явлено йому не було.

За таких обставин захисник вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання, нижче від найнижчої межі, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просять апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу захисника заперечив, просить вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_8 , прокурора, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

Фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюються.

Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то таке призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, в тому числі за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив злочин проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи та схильність до протиправної поведінки, думку потерпілого; обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заданої шкоди; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Доводи апелянта про неврахування судом при призначенні покарання особи обвинуваченого та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого через суворість колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.

Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

Будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 у зв`язку із станом здоров`я не може перебувати у місцях позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, усі обставини кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На думку колегії суддів, підстав для застосування щодо ОСОБА_5 при призначенні йому покарання положень ст.ст. 69, 75 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного, і які мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.

Також не підлягають задоволенню апеляційні вимоги про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як такі, що не відповідають вимогам закону.

Виходячи з положень ч. 2 ст.75, ч. 3 ст. 78 КК України та відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Оскільки кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні вчинено ОСОБА_5 в період іспитового строку, суд першої інстанції правильно визначив остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком невідбутої частини покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 24 березня 2021 року та визначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, при судовому розгляді в суді першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, і підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4