Справа № 466/5962/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/724/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 466/5962/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 354 КК України,

з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами заступника прокурора Львівської області ОСОБА_11 та захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2020 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11900,00 грн. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона працюючи на посаді лікаря-невролога дитячого неврологічного відділення для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» згідно наказу № 6-к від 01.08.2018 року не будучи службовою особою, в обов`язки якої, відповідно до посадової інструкції, затвердженої головним лікарем КНП Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» від 10.08.2018 року входить застосування сучасних методів профілактики, діагностика та лікування хворих дітей з неврологічною патологією, проведення консультацій за направленнями лікарів інших спеціальностей, керування роботою середнього медичного персоналу, ведення медичної документації, діючи умисно, з корисливих мотивів, в особистих корисливих інтересах, діючи усупереч інтересам служби, будучи працівником зазначеної медичної установи, маючи умисел на незаконне збагачення вимагала та одержала від ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 7 000 гривень за оформлення медичної документації (витягу з медичної картки), визначення та офіційне підтвердження діагнозу, що в подальшому надавало юридичні підстави для продовження терміном на 5 років виплати державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років.
Так, обвинувачена ОСОБА_5 , працюючи на посаді лікаря-невролога дитячого неврологічного відділення для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», з використанням свого становища та наданих законом повноважень, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, при зверненні до неї ОСОБА_12 з питанням проходження обстеження і лікування її дочки ОСОБА_13 для підтвердження діагнозу «Дитячий церебральний параліч, спастичний тетрапарез зі стійкими руховими розладами. ЗПМР.» 27 березня 2019 року у приміщенні свого кабінету неврологічного відділення КНП "Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» у м. Львові по вул. П. Орлика, 4 висловила вимогу передачі їй неправомірної грошової вигоди за формулювання діагнозу, оформлення медичної документації (витягу з медичної картки), що у подальшому мала слугувати підставою для призначення та виплати соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років.
05 квітня 2019 року ОСОБА_12 прибула до кабінету обвинуваченої ОСОБА_5 , що у приміщенні КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», за адресою: м. Львів, вул. П.Орлика, 4, де під час розмови остання повідомила, що готова видати витяг з медичної карти її дочки ОСОБА_13 та запитала чи принесла остання обумовлені раніше грошові кошти. У відповідь ОСОБА_12 надала останній наявні у неї грошові кошти у сумі 1000 грн., на що обвинувачена ОСОБА_5 повідомила, що вказаної суми недостатньо і зобов`язала прибути до неї 08.04.2019 та додатково надати неправомірну вигоду у більшому розмірі.
08 квітня 2019 року приблизно о 16.00 год., ОСОБА_12 , на виконання вказівок обвинуваченої ОСОБА_5 прибула до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», за адресою: м. Львів, вул. П. Орлика, 4, де у кабінеті останньої передала, а обвинувачена ОСОБА_5 умисно незаконно одержала неправомірну вигоду в сумі 6000 грн., після чого її протиправні дії були викриті працівниками правоохоронного органу (01.04.2019 ОСОБА_12 звернулась до правоохоронного органу із заявою про протиправні дії обвинуваченої) та предмет неправомірної вигоди був вилучений.
На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_11 та захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої, прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Вважає, що суд, обираючи обвинуваченій ОСОБА_5 міру покарання, в повній мірі не врахував дані про особу винної та обставини вчиненого злочину. Зокрема, судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_5 , будучи медичним працівником, вчинила корупційний злочин, поєднаний із вимаганням неправомірної вигоди. Крім того, суд, посилаючись на позитивну характеристику ОСОБА_5 та вік обвинуваченої як на характеризуючі обставини, залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи про наявність у неповнолітньої ОСОБА_13 реального діагнозу «ДЦП, спастичний тетрапарез зі стійкими руховими розладами. ЗПМР», вимагала у її багатодітної матері-одиначки неправомірну вигоду за надання формальної виписки з медичної картки пацієнта, яка слугуватиме як підстава для продовження виплати державної допомоги дитині-інваліду, що свідчить про низькі морально-етичні якості та нівелює її позитивну характеристику, яка фактично носить формальний характер. При цьому, обставин які пом`якшують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 вини у скоєному не визнала, не розкаялася, надавала неправдиві, суперечливі показання з метою уникнення кримінальної відповідальності, чим перешкоджала встановленню об`єктивної істини у справі.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_14 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на такі доводи: судом не було здобуто доказів причетності ОСОБА_5 до скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України, а, навпаки, були встановлені докази про вчинення провокації дачі неправомірної вигоди ОСОБА_5 , які суд не взяв до уваги; ОСОБА_5 в суді показала, що не висловлювала ОСОБА_12 жодних сум дачі їй неправомірної вигоди, а лише повідомила, що дитину треба привести в лікарню; ОСОБА_12 підтвердила, що ОСОБА_5 27.03.2019 не говорила їй про суми неправомірної вигоди, а вона сама собі так вирішила; незрозуміло, звідки взялася сума неправомірної вигоди у розмірі 15000 грн, про яку ОСОБА_12 вказала у заяві, поданій нею до СБУ 01.04.2019; стороною обвинувачення не надано доказів дачі ОСОБА_5 неправомірної вигоди у сумі 1000 грн, окрім показів свідка ОСОБА_12 , жодних відеозаписів цієї події суду надано не було, незважаючи на прохання сторони захисту; суд безпідставно не задовольнив клопотання про допит понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17 про те, що ОСОБА_12 декілька разів приходила до нього та просила за винагороду дати їй медичне заключення, у чому їй категорично було відмовлено, та не навів їх у вироку; заяву до СБУ ОСОБА_12 подала 01.04.2019, тобто тоді, коли ОСОБА_5 з своєї доброї волі, без будь-яких домовленостей із ОСОБА_12 ; працівники СБУ мали можливість задокументувати вимагання і отримання ОСОБА_5 , неправомірної вигоди у ОСОБА_12 , проте чомусь не зробили цього; з відеозапису від 08.04.2020 не видно, що ОСОБА_5 брала кошти у ОСОБА_12 ; суд не відреагував на клопотання сторони захистку витребувати усі відеозаписи, а також безпідставно відмовив у допиті свідків працівників СБУ, які брали участь у слідчих діях, та експерта ОСОБА_18 , який склав висновок про те, що на руках ОСОБА_5 була хімічна речовина, при цьому, що при огляді під час затримання руки ОСОБА_5 не світилися.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечили проти апеляційної скарги прокурора. Обвинувачена ОСОБА_5 повідомила суду, що жодних коштів вона від потерпілої не брала. Потерпіла ОСОБА_12 дійсно приходила до неї в лікарню та просила продовжити соціальну допомогу дитині без огляду, маючи при цьому усі необхідні документи. ОСОБА_12 говорила, що не має машини, щоб привезти дитину в лікарню, а також те, що у неї є маленька дитина, яку вона не може залишити саму. Вона ( ОСОБА_5 ) сказала, що спробує їй допомогти, проте вона має привести дитину хоча б на день. Оскільки були усі документи, вона підготувала витяг з історії хвороби з заключенням про продовження соціальної допомоги. 05.04.2019 ОСОБА_12 приїхала за витягом, проте такий ще не був підписаний. ОСОБА_12 не стала очікувати та сказала, що приїде у понеділок 08.04.2019.

Захисник ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанції додатково повідомив, що йому незрозуміла позиція прокурора щодо покарання, оскільки судом першої інстанції призначено те покарання, яке просив прокурор.

Прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу прокурора з наведених в ній мотивів, апеляційну скаргу захисника заперечили.
Заслухавши доповідь судді, сторони судового провадження, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 слід залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 354 КК України допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 408, п.2, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставами для зміни вироку.
Так, вироком суду ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона, будучи працівником установи, який не є службовою особою, одержанні неправомірної вигоди з вчинення дій з використання свого становища в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди. Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 354 КК України.
Незважаючи на заперечення обвинуваченою ОСОБА_5 вини в одержанні нею неправомірної вигоди від ОСОБА_12 за вчинення дій з використанням свого становища в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , а саме: видача витягу з медичної карти хворої дитини ОСОБА_13 та інших додаткових документів, які мали слугувати підставою для призначення та виплати соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років, така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів.
Зокрема, допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що її донька ОСОБА_13 є інвалідом дитинства, оскільки хворіє на дитячий церебральний параліч та отримує державну соціальну допомогу, термін якої закінчувався в травні 2019 року. 27 березня 2019 року вона звернулась до обвинуваченої ОСОБА_5 , яка проводила огляд її дитини минулого разу для переогляду та отримання висновку медичного заключення про хворобу, що у подальшому мала слугувати підставою для призначення та виплати соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років. ОСОБА_5 за отримання такої довідки їй необхідно передати 7000 грн. Враховуючи, що у неї важке матеріальне становище і зайвих коштів у неї немає, тому звернулась із заявою до СБУ. 05.04.2019 року обвинувачена ОСОБА_5 в кабінеті сказала, що готова без огляду дитини на підставі тих документів, які вона принесла із собою, видати витяг з медичної карти її дочки ОСОБА_13 і запитала чи принесла вона обумовлені раніше грошові кошти. Вона передала ОСОБА_5 1000 грн, проте остання сказала, що вказаної суми недостатньо і зобов`язала її прибути до неї 08.04.2019 року та додатково надати неправомірну вигоду у більшому розмірі, а саме ще 6000 грн. 08.04.2019 року близько 16.00 год., вона в кабінеті обвинуваченої ОСОБА_5 передала їй ще 6000 грн. Обвинувачена погодилась із цією сумою та відправила її чекати на витяг з медичної карти її дочки ОСОБА_13 на вулицю дитячої лікарні.
Вина ОСОБА_5 в одержанні неправомірно вигоди підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .
На підтвердження встановлених судом обставин свідчать також долучені до матеріалів кримінального провадження докази: наказ головного лікаря «Міської дитячої клінічної лікарні м. Львова» № 84 від 08.06.1993 та наказ головного лікаря КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» № 6-к від 01.08.2018 року, відповідно до яких обвинувачена ОСОБА_5 прийнята та пізніше переведена на посаду лікаря-невролога дитячого неврологічного відділення для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», що є установою; протокол обшуку від 08.04.2019, відповідно до якого в службовому кабінеті ОСОБА_5 поруч із столом останньої були виявлені та вилучені гроші в сумі 6 000 грн у 12 купюрах номіналом по 500 грн кожна, при цьому вказані купюри були звірені з грошовими коштами зазначеними у протоколі ідентифікації (помічення) грошових коштів від 08.04.2019, а також виявлені та вилучені витяг з медичної картки № 4911 ОСОБА_13 , медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_13 № 4911; відеозапис вказаного обшуку; висновок експерта речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 2106 від 26.06.2019; витяг з медичної карти № 4911 ОСОБА_13 ; протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 16.05.2019; протокол про результати здійснення контролю за вчиненням злочину від 21.05.2019.
Досліджені в судовому засіданні докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_5 у тому, що вона, будучи працівником установи, який не є службовою особою, одержанні неправомірної вигоди з вчинення дій з використання свого становища в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду.
Усі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 були предметом розгляду у суді першої інстанції, при цьому суд перевірив їх та належним чином обґрунтував, з яких підстав такі твердження сторони захисту не підлягають задоволенню.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Відповідно до пункту 5 примітки до ст. 354 КК України у статтях 354, 368, 368-3 і 368-4 цього Кодексу під вимаганням неправомірної вигоди слід розуміти вимогу щодо надання неправомірної вигоди з погрозою вчинення дій або бездіяльності з використанням свого становища, наданих повноважень, влади, службового становища стосовно особи, яка надає неправомірну вигоду, або умисне створення умов, за яких особа вимушена надати неправомірну вигоду з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

Із законодавчого визначення та судової практики випливає, що вимагання неправомірної вигоди матиме місце у випадку наявності трьох обов`язкових у своїй сукупності ознак: ініціатива давання неправомірної вигоди повинна походити саме від одержувача такої вигоди; схиляння на давання неправомірної вигоди повинна містити чітку і беззаперечну вимогу із обов`язковою наявністю відкритих погроз або створення реальних умов, що не залишають особі вибору як лише дати таку неправомірну вигоду; вказані погрози або створення умов повинні бути прямо пов`язані зі службовим становищем особи, мати протизаконний характер та бути спрямованими на завдання шкоди правам та законним інтересам особи, що дає неправомірну вигоду.

Верховний Суд України неодноразово визначав у своїх правових позиціях (№ 5-14кс12, 5-13кс13, 5-28кс13, 5-43кс13, 5-47кс13, 5-14кс15, 5-124кс15), що вимагання неправомірної вигоди не матиме місця, якщо особа, що дає неправомірну вигоду, має інтерес в неправомірних діяннях службової особи. Тобто таким чином обійти вимоги законодавства з метою задоволення своїх інтересів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження відповідно до посадової Інстурукції лікаря-невролога неврологічного відділення для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки, затвердженої головним лікарем КНМ «Міська клінічна дитяча лікарня м. Львова», ОСОБА_5 як лікар невролог належить до професійної групи «Професіонали», в її обов`язки входить застосування сучасних методів профілактики, діагностика та лікування хворих дітей з неврологічною патологією, проведення консультацій за направленнями лікарів інших спеціальностей, керування роботою середнього медичного персоналу, ведення медичної документації.
Відповідно до показань обвинуваченої ОСОБА_5 даних нею у суді першої та апеляційної інстанцій, 27.03.2019 ОСОБА_12 приходила до неї в лікарню та просила її продовжити соціальну допомогу дитині, без огляду дитини в лікарні, маючи для того всі документи, скерування, витяг і довідку про відсутність інфекційних захворювань. ОСОБА_12 пояснила їй, що не має машини щоб привести дитину в лікарню і має маленьку 3-х місячну дитину, яку годує грудьми: не може її залишити саму. Вона, сказала ОСОБА_12 , що постарається їй допомогти, але вона має привести дитину в лікарню хоча би на один день.
Відповідно до показань завідуючого неврологічного відділення КНП «Міська клінічна дитяча лікарня м. Львова» ОСОБА_17 та заступника головного лікаря КНП «Міська клінічна дитяча лікарня м. Львова» ОСОБА_19 , у хворої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є хронічне захворювання, вилікувати неможливо. Додатково пояснили, що витяги з медичної карти та інші додаткові документи, які у подальшому мали слугувати підставою для призначення та виплати соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років можна видавати лише після того, як хвора дитина пройде курс стаціонарного лікування. Чому в журналі зареєстрованих осіб, які проходили (проходять) лікування у неврологічному відділенні КНП «Міська дитяча клінічна лікарня міста Львова» у період з 01.01.2019 по 08.04.2019 не зареєстрована ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснити не може, однак такий запис мав би бути.
Тобто з наведеного вбачається, що ОСОБА_12 була заінтересована у неправомірних діях ОСОБА_5 , оскільки бажала отримати витяг з медичної карти дитини ОСОБА_13 , який був необхідний для призначення та виплати соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 роківбез поміщення дитини на стаціонарне лікування.

Також, колегія суддів вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ініціатива давання неправомірної вигоди вийшла саме від ОСОБА_5 , а також що ОСОБА_5 , в силу своїх повноважень могла створити реальні умови, що не залишали ОСОБА_12 вибору як лише дати таку неправомірну вигоду, а тому в діях ОСОБА_5 відсутнє вимагання неправомірної вигоди, і такі дії слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 354 КК України на ч. 3 ст. 354 КК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься нетяжких, особи обвинуваченої, її вік (1957 року народження), яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 3 ст. 354 КК України.
Колегія суддів, при цьому, не погоджується з твердженням прокурора, що покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та є занадто м`яким, та звертає увагу на таке.
ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу та міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.
Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права.
На думку колегії суддів покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з врахуванням тяжкості вчинкеного кримінального правопорушення та особи обвинуваченої, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення, в вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 354 КК України на ч. 3 ст. 354 КК України.

У решті вирок слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 4 ст. 354 КК України на ч. 3 ст. 354 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4