Єдиний унікальний номер 317/1103/23
Провадження № 1-в/317/47/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про встановлення факту незаконного затримання,-

ВСТАНОВИВ:

28.02.2023 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява засудженого ОСОБА_2 про встановлення факту незаконного затримання у кримінальній справі № 0810/5476/2012.

Дослідивши заяву, оглянувши матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Приписами ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Аналіз наведених норм свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання. Крім того, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення про звільнення особи у разі її незаконного затримання.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 ОСОБА_2 засуджено за п. 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до довічного позбавлення волі.

Наразі вказаний вирок виконується, тобто ОСОБА_2 знаходиться в установі виконання покарань та має статус засудженого.

Отже, на час звернення до суду із заявою про встановлення факту незаконного затримання у кримінальній справі № 0810/5476/2012 ОСОБА_2 не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого (підсудного), не має запобіжного заходу та не є затриманим. Більше того, у даній справі наразі вже не здійснюється досудове розслідування (слідство).

Вказані обставини у сукупності виключають можливість здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні слідчим суддею.

Крім того, згідно приписів ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

7-1) про застосування до засуджених примусового годування;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до ч. 5 ст. 53, ч. 3 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 1 ст. 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 Кримінального кодексу України;

13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

У поданій заяві про встановлення факту незаконного затримання засуджений ОСОБА_2 жодне із означених у ст. 537 КПК України питань не ставить. Підстав вважати, що поставлене ним у заяві питання стосується виконання вироку, немає.

Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Оскільки на стадії виконання вироку вже виключена можливість здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні слідчим суддею, жодне із означених у ст. 537 КПК України питань, яке могло б бути розглянуто судом ОСОБА_2 не ставить, заяву засудженого слід йому повернути.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 2, 9, 206, 537, 539 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_2 про встановлення факту незаконного затримання повернути заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її постановлення.

Суддя ОСОБА_1