Справа № 347/191/23
Провадження № 1-кп/347/135/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2023 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним № 0000309 від 17 грудня 2022 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Спас Коломийського району Івано- Франківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не працевлаштований, не одружений, раніше судимий, депутатом не обирався

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України

в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на території України діє воєнний стан.

У ранковий час 17.12.2022 ОСОБА_4 , перебуваючи в селі Люча Яблунівської селищної територіальної громади Косівського району Івано- Франківської області, з метою вчинення крадіжки свійських тварин, а саме коней, що належать ОСОБА_6 , зайшов на територію неогородженого господарства за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на території вказаного господарства, ОСОБА_4 , впевнившись у відсутності сторонніх осіб та у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив запірний механізм дверей підсобного приміщення, де утримувались коні та інші свійські тварини, після чого проник всередину цього приміщення.

У подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи у підсобному приміщенні, спеціально призначеному для утримання свійських тварин, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, таємно викрав належних ОСОБА_6 двох коней, а саме кобилу сірої в яблучко масті, вартістю 20 333 (двадцять тисяч триста тридцять три) гривні, та кобилу червоної масті, вартістю 22 000 (двадцять діві тисячі) гривень.

Після вчинення крадіжки двох свійських тварин ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 42 333 (сорок дві тисячі триста тридцять три) гривні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину повністю визнав, та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Додатково ствердив, що потерпілий є його знайомим. ОСОБА_4 було добре відомі, що в потерпілого ОСОБА_6 є свійські тварини, а саме два коня. Вказані коні добре відомі ОСОБА_4 , оскільки дані тварини часто випасались на його полі. ОСОБА_4 ствердив, що не мав наміру завдати шкоди ОСОБА_6 , а просто взяв цих коней, щоб зробити домашню побутову роботу в господарстві, зокрема повозити дрова. Ствердив, що одразу після того, як закінчив би роботу повернув їх ОСОБА_6 . ОСОБА_4 зазначив, що дійсно вказані коні були вилучені в нього працівниками поліції, в той момент коли він рухався з ними проїжджою частиною, що підтверджує відсутність у нього наміру завдати шкоди, чи приховати викрадене майно. За допомогою коней, хотів повозити лише дрова. ОСОБА_4 наголосив, що не мав наміру завдати шкоду комусь. ОСОБА_4 щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого, просив його суворо не карати, зробив для себе правильні висновки. Просив не позбавляти його волі, та врахувати той факт, що він і так вже перебуває під вартою з 17 грудня 2022 року, що є достатнім покаранням. Зазначив, що подібного не вчинятиме, та буде займатися вихованням двох неповнолітніх дітей.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. В заяві ОСОБА_6 ствердив, що жодних претензій майнового характеру до обвинуваченого немає. Просив призначити покарання відповідно до закону.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Отже, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) повторно, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває. ОСОБА_4 зареєстрований у с. Спас, Коломийського району однак там тривалий час не проживає, а проживає в с. Акрешори, Косівського району в цивільному шлюбі та має двох неповнолітніх дітей, 2016 року народження, та 2021 року народження. Згідно довідки- характеристики Старости с. Спас, скарг на ОСОБА_4 до сільської ради протягом 2022 року не потупало, депутатом не являється.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні свідоцтва про народження дітей, однак в матеріалах справи є копія вироку Косівського районного суду від 2016 року, в якому зазначено, що на утриманні обвинуваченого є неповнолітня дитина.

Суд також звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягався до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом`якшують покарання, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, повне визнання вини на стадії судового розгляду, також відсутність майнових претензій у потерпілого, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, критичне ставлення до вчиненого.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, предмет злочину, суд вважає, що в даному випадку за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до переконання, що до обвинуваченого ОСОБА_4 слід застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому інший, більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді арешту.

Так, на переконання суду, наявні обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття ОСОБА_4 , який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, своєю активною позицією демонстрував критичне ставлення та негативну оцінку своїм протиправним діям, перебування на утриманні малолітньої дитини, відсутність претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого.

Призначення ОСОБА_4 покарання у виді арешту, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому обраний під час судового розгляду у виді тримання під вартою, залишити на строк зазначений в ухвалі про обрання запобіжного заходу.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання, строк його перебування під вартою в умовах Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)», починаючи з 13 год 15 хв. 17.12.2022 року, із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день арешту.

Строк відбування покарання за даним вироком слід обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 , а саме з 13 год.15 хв. 17 грудня 2022 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 залишити на строк до 17 квітня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 1132 грн., 68 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Косівського районного суду від 20.12.2022 року на мобільний телефон марки Nokia моделі RM-1190 чорного кольору (ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ) із вмонтованими двома картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вилучений у ОСОБА_4 під час особистого обшуку

Речові докази:

- кобилу сірої в яблучко масті та кобилу червоної масті, які передані на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 - повернути законному володільцю ОСОБА_6 .

- знімок екрану мобільного телефону (скріншот) ОСОБА_7 на аркуші паперу - залишити при матеріалах кримінального провадження.

- мобільний телефон марки Nokia моделі RM-1190 чорного кольору (ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ) із вмонтованими двома картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вилучений у ОСОБА_4 під час особистого обшуку - повернути ОСОБА_4 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1