Справа № 953/1234/23
н/п 1-кс/953/1539/23
"23" лютого 2023 р. м. Харків
Слідчий суддя Київського районного суду міста ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеленолдільськ Опостолівського району Дніпропетровської області, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично мешкає кв. АДРЕСА_2
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 111-1 КК України,
В провадження Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
24.02.2022 Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.
З початку військової агресії РФ, на територіях, які опинилися в окупації, серед яких був і смт. Шевченкове, Куп`янського району, Харківської області, представники держави-агресора, створили незаконні органи влади, які розпочали впроваджувати політичні стандарти РФ.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку червня 2022 року у громадянина України ОСОБА_6 , який перебував на тимчасово окупованій території Куп`янського району Харківської області, займаючи посаду «Главного специалиста сектора внутренней политики Шевченковского территориального управления ВГА Купянского района Харьковской области», виник кримінально протиправний умисел направлений на здійснення колабораційної діяльність, а саме організації та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора, спрямовані на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації.
Слідством встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді «Главного специалиста сектора внутренней политики Шевченковского территориального управления ВГА Купянского района Харьковской области», знаходячись у смт. Шевченкове Харківської області, під час його окупації, з метою здійснення інформаційної діяльності у співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора, спрямовані на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації здійснював заходи по розповсюдженню інформаційних газет «Харьков Z» серед місцевих мешканців смт. Шевченкове та Шевченківського району Харківської області.
Згідно з дослідженням спеціаліста - співробітника Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди ОСОБА_8 встановлено, що об`єктивний зміст викладений у інформаційних газетах «Харьков Z» характеризується проросійським наративом і містить висловлювання антиукраїнського змістового наповнення.
В наданих на дослідження матеріалах міститься інформація щодо підтримки держави-агресора, її окупаційної адміністрації та збройних формувань, виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішньо громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації території України, а також глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, представників збройних формувань російської федерації, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів.
Інформація, яка зафіксована у наданих матеріалах, містить фактичні твердження з елементами оціночних суджень.
Встановлена інформація безпосередньо має публічний характер, який передбачає розповсюдження серед необмеженого кола осіб.
Характер поширеної ОСОБА_6 інформації негативно впливає на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились та на формування їх ставлення до збройної агресії рф проти України, а також до осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, представників збройних формувань рф та представників підконтрольних рф самопроголошених органів.
Тобто, ОСОБА_6 здійснюючи дії та заходи по розповсюдженню інформаційних газет «Харьков Z» необмеженому колу осіб на окупованій території України чим здійснив інформаційну діяльності у співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора, спрямовані на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації.
Серед іншого, ОСОБА_6 збирав інформацію про місце розташування виборчих комісій на території Шевченківского району Харківської області та здійснював огляд приміщень для проведення в подальшому референдуму про приєднання території смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області до держави агресора.
Також діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_6 був відповідальним за збір інформації щодо агітаційних приміщень, стендів, флагштоків на території смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області.
Проведення даних заходів було спрямовано на підтримку політики, що проводиться країною агресором по відношенню до України, позитивного ставлення мешканців смт. Шевченкове Куп`янського району Харківської області до окупації міста збройними силами РФ та безпосередньо до військових РФ.
21.02.2023 в порядку, визначеному ст. 208, 615 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий співробітниками УСБУ в Харківській області.
21.02.2023 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 1111 КК України.
У слідства є достатні дані вважати, що ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_6 інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
У зв`язку з викладеним, до підозрюваного ОСОБА_6 просять обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.
В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Слідчий , в судовому засіданні клопотання підтримав.
Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання. В своїй промові зазначив наступне. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків визначених в ст. 177 КПК України.
Щодо обґрунтованості підозри, то він вважає, що підозра пред`явлена ОСОБА_6 не відповідає критеріям достатніх підстав та доказів, які б давали змогу неупередженому спостерігачеві зробити висновок про те, що кримінальне правопорушення могло мати місце і що підозрювана особа ймовірно його вчинила.
Щодо наявності ризиків зазначених стороною обвинувачення, зазначив що всі перелічені ризик є абстрактними та не підтверджені об`єктивними та належними доказами, є лише припущеннями органу досудового розслідування. Так, досудове розслідування триває з вересня місяця, та ОСОБА_6 було відомо про проведення певних слідчих дій, однак він нікуди не скрився та продовжив мешкати за місцем свого постійного проживання. Також вважає недоведеними і наявність ризику впливу на свідків та можливість продовження скоєння кримінального правопорушення.
Також адвокат, зауважив, що норма КПК України, а саме ч.6 ст. 176 суперечить Конституції України, оскільки порушує принцип верховенства права та обмежує право особи на свободу та особисту недоторканість.
З урахуванням своєї промови захисник зазначив, що вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, а якщо слідчий суддя дійде висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то вважає за можливе, з огляду на рішення ЄСПЧ, визначити альтернативу у вигляді застави в розмірі , що не є завідомо непосильним для ОСОБА_6 .
Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав промову свого захисника.
Вислухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши в нарадчий кімнаті матеріали досудового розслідування, слідчий суддя набуває висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
В рамках досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження 21.02.2023 року, в порядку, визначеному ст. 208, 615 КПК України, ОСОБА_6 був затриманий співробітниками УСБУ в Харківській області.
21.02.2023 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 1111 КК України.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Змістом ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.
Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Відповідно до вимог п.п.4,5 ч.1 ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням із прокурором. Повідомлення має містити, зокрема, такі відомості: зміст підозри, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З матеріалів цього провадження об`єктивно вбачається, що в повідомленні про підозру ОСОБА_6 за ознаками злочину, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник в своїй промові зазначав, що наявними в справі матеріалами не доведено співпраці ОСОБА_6 із державою агресором та її окупаційною адміністрацією, оскільки дані матеріали не містять ані розпоряджені ані наказів держави агрусора , адресованих ОСОБА_6 , щодо здійснення організації та проведення заходів політичного характеру.
Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.
Захисник в своїй промові зазначав, що наявними в справі матеріалами не доведено співпраці ОСОБА_6 із державою агресором та її окупаційною адміністрацією, оскільки дані матеріали не містять ані розпорядженні ані наказів держави агресора , адресованих ОСОБА_6 , щодо здійснення організації та проведення заходів політичного характеру.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
Незважаючи на важливість критерію обґрунтованості підозри, визначення вказаного терміну в кримінальному процесуальному законодавстві відсутнє. Водночас , виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).
Аналізуючи положення практики ЄСПЛ, можна дійти висновку, що обґрунтованість підозри містить два аспекти. Перший стосується питання вчинення кримінального правопорушення, а другий доведення обставин, які за розумного неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, доведення обставин, викладених в повідомленні про підозру, здійснюється наявними в матеріалах провадження доказами.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у:
протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 17.10.2022року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 17.10.2022 року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 10.12.2022 року
протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 22.09.2022року ;
протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 16.10.2022 року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 01.10.2022 року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 18.09.2022 року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 16.09.202 року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_16 від 21.09.2022 року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_17 від 10.12.2022 року;
протоколі допиту свідка ОСОБА_18 від 16.11.2022 року;
протоколі огляду речей і документів від 11.01.2023 року;
висновком спеціаліста від 16.02.2023 року.
Відповідно до діючого законодавства слідчий суддя, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу зобов?язаний перевірити наявність обгрунтованої підозри.
Пункт 5 частини 5 статті 214 КПК містить поняття "попередня правова кваліфікація". Це свідчить про те, що кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, який у цьому аспекті розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку).
Уточнення або зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, що є юридичною оцінкою вчиненого, наряду з можливими змінами фактичної сторони розслідуваного кримінального правопорушення, відбувається й через зміну раніше повідомленої підозри. Стаття 277 КПК не передбачає вимогу наводити у повідомленні про підозру (зміну раніше повідомленої підозри) обґрунтування прийняття такого процесуального рішення.
Оскільки, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).
Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення, яке йому інкримінуються, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України.
Слідчий в своєму клопотанні зазначив, що під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені п.п.1,3,5 ст. 177 КПК України.
Щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1,,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, то слідчий суддя набуває висновку про їх доведеність стороною обвинувачення.
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Санкція частини 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років.
Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства
Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.
Щодо ризику, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, слід зазначити, що на сьогоднішній час на території України продовжує діяти військовий стан, тривають бойові дії, ОСОБА_6 , за період перебування в окупації набув тісних зав`язків з представниками збройних формувань країни агресора рф. Все це дає підстави вважати про можливість продовження ОСОБА_6 співпраці з країною агресором .
Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Захисник в судовому засіданні , зазначив, що слідчий суддя зобов`язаний визначити заставу при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та прохав визначити розмір застави який би не був завідомо непосильним для ОСОБА_6 .
У відповідності до ст. 183 КПК України , слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255--3 Кримінального кодексу України;
5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
В даному випадку слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні колабораційної діяльності, а саме у вчиненні дій, спрямованих на організацію та проведення заходів політичного характеру, здійснення інформаційної діяльності у співпраці з окупаційною адміністрацією держави-агресора, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації.
Так, безпосередньо кримінальне правопорушення в скоєні якого підозрюється ОСОБА_6 , не відноситься до злочину яке спричиняє загибель людей, однак зважаючи на війну котра йде на території держави Україна, своїми діями ОСОБА_6 сприяв здійсненню окупаційними військами такої діяльності , котра спричинила загибель людей.
Крім того, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114--2, 258-258--5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями109-114-2,258-258-5,260,261,437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою. Отже це є імперативна норма, визначена законодавцем.
Враховуючи викладене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, без визначення суми застави.
Керуючись ст. ст. 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,
Клопотання слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 погоджене з прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів - до 21 квітня 2023 року включно, без визначення розміру застави.
Зобов`язати слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 про тримання під вартою останнього.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1