Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5985/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9
прокурора: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001659 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2021 року, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.
Звільнено ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України (в редакції закону на час вчинення злочину) від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк в два роки, якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_8 відповідно до ст.76 КК України періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Позовні вимоги ОСОБА_12 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_8 на корись ОСОБА_12 5931 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну) гривню 58 копійок у відшкодування матеріальної шкоди, 65000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, 2000 (дві тисячі) гривень судових витрат.
Сплачений ОСОБА_12 судовий збір в сумі 1600 грн. повернуто ОСОБА_12 .
Арешт на автомобіль марки ЗАЗ-110308 д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.11.2016 року, скасовано.
Речові докази, які зберігаються на території Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, автомобіль марки ЗАЗ р.н. НОМЕР_1 повернуто володільцю ОСОБА_13 , велосипед марки «Україна» повернуто ОСОБА_12 .
Судові витрати за проведення експертизи в сумі 2814 (дві тисячі чотирнадцять) гривень 72 копійки стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави.
встановила:

Згідно вироку, ОСОБА_8 28.10.2016 року близько 20-ої год., керуючи технічно справним автомобілем марки ЗАЗ-110308 р.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_14 , рухаючись на освітленій вуличним освітленням ділянці дороги вул. Залізничної зі сторони центра міста Коростень зі швидкістю, яка не перевищувала безпечної в межах населеного пункту, навпроти будинку №75 в порушення вимог пунктів 10.1, 11.3 Правил Дорожнього руху України, виявив неувагу до дорожніх обставин та їх змін, не переконався в безпеці своїх дій, при проїзді вказаного відрізку дороги не врахував дорожньої обстановки, виїхавши на смугу зустрічного руху не надав перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_12 , яка рухалась по правому краю проїзної частини в зустрічному напрямку, та передньою частиною свого автомобіля здійснив зіткнення з велосипедом, в результаті якого велосипедист ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у виді рани по передньо-зовнішній поверхні від підколінника до середньої треті, рани по передній поверхні на межі нижньої треті та середньої треті лівої гомілки, відкритого уламкового перелому діалізу (середньої треті) лівої великогомілкової кістки, перелому малогомілкової кістки на рівні середньої треті кістки при наявності артеріальної кровотечі, після чого залишив місце пригоди.
Своїми умисними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КГІК України.

Зазначає, що його підзахисний свою вину в суді в інкримінованому йому злочині не визнав і відмовився від дачі свідчень, на його думку докази вини ОСОБА_8 у справі відсутні.

По зазначеному провадженню повідомлення про підозру і обвинувальний акт затверджувала прокурор Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_15 , яка не мала на те процесуального права, а також до 16.10.2019 року приймала участь в судових засіданнях при допиті потерпілої, свідків, обвинуваченого.

Це свідчить на його думку, що повідомлення про підозру від 15.12.2016 року і обвинувальний акт у кримінальному провадженні був затверджений не уповноваженим прокурором.

Крім того, в матеріалах провадження відсутня постанова про групу слідчих, а тому вважає, що досудове розслідування здійснювали неуповноважені слідчі.

За таких обставин, вважає, що всі докази, які надані стороною обвинувачення є не допустимими доказами, оскільки отримані в порушенням норм КПК.

На його думку судом не доведено керування ОСОБА_8 транспортним засобом.

Вважає, що суд не вправі був обґрунтовувати свої висновки протоколом огляду місця події від 28.10.2016 р. по АДРЕСА_1 , оскільки мав місце не огляд місця ДТП, а обшук, який було проведено у приміщенні гаража належного ОСОБА_13 без ухвали слідчого судді та дозволу власника, а тому вважає, що цей доказ є недопустимим.

Визнання цього доказу недопустимим відповідно до доктрини «Плодів отруйного дерева» свідчить про недопустимість експертиз технічного стану транспортного засобу та обставин ДТП.

Також, вважає, що недопустимим доказом є медична довідка № 6069 і висновок судово-медичного експерта № 334 щодо тілесних ушкоджень у потерпілої, оскільки вони містять лікарську таємницю та здобуті в порушення вимог кримінального процесуального закону, без ухвали слідчого судді на звичайний запит, а обвинуваченому медичні документи на підставі яких проводилася експертиза не відкривалися.

Крім того, слідчим, прокурором у кримінальному провадженні не попереджено експерта ОСОБА_16 про кримінальну відповідальність.

Зазначає що цивільний позов щодо відшкодування шкоди заподіяної правопорушенням потерпілій не підлягає задоволенню, оскільки транспортний засіб, застрахований в ПАТ СК «Київській страховий дім», за таких обставин суд повинен був залучити в якості відповідача страхову компанію.

Прокурор ОСОБА_11 , оспорює вирок в частині призначеного покарання, просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

З висновком суду про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не погоджується, оскільки ОСОБА_17 винним себе у вчиненні злочину не визнав, від дачі пояснень відмовився, вчинив хоча і необережний, проте тяжкий злочин.

На його думку суд не врахував, що потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, поведінку обвинуваченого, який з місця події зник, допомогу потерпілій не надавав, в скоєному не розкаявся, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.

У своїй апеляційній скарзі, представник потерпілої ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини вважає, що призначене судом покарання за своєю м`якістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, просить вирок суду, в частині призначеного покарання скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі, без застосування статей 75,76 КК України.

Зазначає, що порушення обвинуваченим, навіть і з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР України призвело до порушень невід`ємних прав потерпілого, в тому числі і на здоров`я - потерпіла внаслідок ДТП отримала інвалідність.

При цьому, обвинувачений в повному обсязі не відшкодував шкоду завдану потерпілій, не визнав вини та не розкаявся у вчиненому, не вжив заходів для надання медичної допомоги після ДТП.

Крім того зазначає, що судом не взято до уваги, зазначену в обвинувальному акті обтяжуючу обставину - вчинення злочину в стані сп`яніння.

Крім того, судом не визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, залишення потерпілої в небезпеці, на чому наполягав представник потерпілої.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинувачуваного, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечили щодо доводів апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої, пояснення представника потерпілої, прокурора, які підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення та заперечили щодо апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, від дачі показань відмовився, в судових дебатах заявив про свою непричетність до дорожньо-транспортної пригоди, перебування за кермом транспортного засобу заперечив.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченого та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_8 .

Так, потерпіла ОСОБА_12 дала показання про те, що 28.10.2016 р. о 20.05 год. велосипедом їхала в бік центру міста по краю проїзної частини. Дорога освітлювалась, на її велосипеді був встановлений ліхтар. В зустрічному напрямку їхав «бус» білого кольору, позаду - автомобіль темного кольору, який почав обгін, виїхав на зустрічну полосу та збив її. Через високий бордюр вона не могла з`їхати на тротуар. То був автомобіль «Таврія», обличчя водія не бачила, бо її засліпили фари. Її доставили в лікарню. Через декілька днів до лікарні прийшов обвинувачений, зізнався, що то він зробив, дав свої контактні дані, обіцяв допомагати, його батьки приносили продукти. Його мати їй говорила, що він з друзями на авто їздили в баню, збив її, коли їхав додому. Обвинувачений просив пробачення, свою вину визнавав, в грудні повідомив, що може відшкодувати їй частину витрат та передав 25000 грн. в присутності її чоловіка та адвоката, про що вона написала розписку. На початку судового розгляду звертався з пропозицією відшкодувати ще 2000 доларів, але щоб вона забрала всі заяви.

Свідок ОСОБА_18 показала, що керувала транспортним засобом по вул. Горького м.Коростень, яка переходить в вул.Залізничну. Попереду рухався інший транспортний засіб, водій якого, на її думку, перебував в нетверезому стані, оскільки постійно змінював швидкість та траєкторію руху, виїздив на зустрічну смугу руху. На вул.Залізнична між вулицями Космонавтів та Тюленіна той автомобіль почав здійснювати обгін, виїхав на зустрічну смугу близько до тротуару та збив велосипедиста, не зупинився, продовжив рух, збільшивши швидкість, та повернув на провулок Калініна. Вона зателефонувала чоловікові та повідомила про ДТП. Той автомобіль був невеликих розмірів, вона визначила як 8-9-а модель ВАЗ. Обличчя водія не бачила. Її чоловік поїхав на місце ДТП, потім розповів, що там вже була «швидка», чекали поліцію.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтвердили свою присутність у якості понятих при проведенні 28.10.2016 р. огляду місця ДТП та транспортного засобу, присутність при огляді автомобіля власника та виявлення на ньому пошкоджень, а на місці ДТП пошкодженого велосипеда та пошкоджених частин транспортного засобу.

Так, відповідно до рапорту чергового Коростенського ВП, 28.10.2016 року о 22:45 хв. до чергової частини Коростенської ЦМЛ надійшло повідомлення про надання медичної допомоги ОСОБА_12 , яка доставлена до лікарні з тілесними ушкодженнями після ДТП.

За даним фактом розпочато досудове розслідування, яке внесено в ЄРДР за № 0001659 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченного ч.2 ст. 286 КК України.
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.10.2016 року, зафіксовано обстановку на місці події, виявлення велосипеду марки «Україна» з пошкодженням переднього колеса, вилки, потертостями на рамі, уламки скла освітлювальних приладів автомобіля (т.1 а.с. 105-112).
Відповідно до протоколу огляду місця події, де 28.10.2016, о 23.45 розпочато огляд транспортного засобу за адресою: м. Коростень пров. Калініна. Вказана слідча дія проведена за участю понятих, спеціаліста ОСОБА_21 та власника приміщення ОСОБА_13 , проводилось фотографування. Проведеним оглядом встановлено, що на автомобілі ЗАЗ 110308, реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору наявні пошкодження: подряпини на лівій стороні переднього бамперу, подряпини капоту, розбита ліва передня фара, подряпини на лівому передньому брилі, розбито переднє вітрове скло зліва, відірване кріплення лівого бокового дзеркала заднього виду. Вказаний автомобіль вилучено, за постановою слідчого визнано речовим доказом.

Вказаний огляд проведено за добровільної згоди власника гаражу ОСОБА_13 , який підписав даний протокол. Скарг чи зауважень щодо проведення цієї слідчої дії ні від ОСОБА_13 , ні від інших учасників не надходило. ОСОБА_13 мав умови та процесуальні гарантії, які захищають здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди. Добровільність своєї згоди на проведення огляду транспортного засобу ОСОБА_13 засвідчив під час його допиту судом.

Твердження захисту про те, що даний огляд проведений з грубим порушенням вимог закону, а саме без дозволу суду, а відтак протокол цієї слідчої дії є недопустимим доказом є необґрунтованими.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що підставою для проведення огляду місця події (гаражу) стало повідомлення про отримання потерплою ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, в наслідок ДТП. З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд безпосереднього місця події, в процесі якого встановлено власника транспортного засобу, який може бути причетний до вказаного ДТП.

Враховуючи те, що огляд місця події був проведений у відповідності до вимог процесуального закону, під час його проведення з дотриманням вимог цього закону було виявлено та вилучено транспортний засіб ЗАЗ 110308, реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору з наявними пошкодженнями, про які конкретно вказано у протоколі, при проведенні огляду були присутні власник транспортного засобу, поняті, спеціаліст, які підписали протокол без зауважень, апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника про недопустимість такого доказу.

Ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01.11.2016 року накладено арешт на майно, яке було вилучено під час огляду місця події (гаражу), а саме на транспортний засіб ЗАЗ 110308, реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить ОСОБА_14 .
Про неправомірність огляду та вилучення належного йому майна власник не заявив.

Висновком експерта №3/1111 від 05.12.2016 року встановлено, що гальмова система, рульове керування, ходова частина автомобіля ЗАЗ-110308 р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП знаходились в працездатному стані, ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і ДТП, не виявлено.

Висновком експерта №3/1112 від 06.12.2016 року встановлено, що транспортно - трасологічного дослідження відповідно до якої первинний контакт досліджуваних транспортних засобів відбувся між лівою кутовою частиною переднього бампера автомобіля ЗАЗ-110308 н.з. НОМЕР_1 та лівим пером рульової вилки велосипеда.

В момент первинного контакту кут між повздовжньою віссю автомобіля ЗАЗ та повздовжньою віссю велосипеда визначається рівним близько 160+5 градусів, відносно напрямків їх руху.

З технічної точки зору зіткнення відбулось вказаних транспортних засобів в районі перед початком утворення осипу уламків освітлювальних приладів.

Висновком експерта №3/1113 від 05.12.2016 року встановлено, що дослідження обставин механізму дорожньо-транспортних пригод відповідно до якої водію автомобіля ЗАЗ-110308 н.з НОМЕР_1 необхідно було діяти у відповідності до вимог пп. 10.1, 11.3. При заданих вихідних даних в наведеній дорожній обстановці, дії водія автомобіля ЗАЗ не відповідали вищевикладеним технічним вимогам Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці, дії велосипедиста не регулюються технічними нормами Правил дорожнього руху України, оскільки велосипедист знаходився у аварійній обстановці, яка була створена виїздом автомобіля ЗАЗ на його смугу руху, і односторонні дії велосипедиста не гарантували уникнення зіткнення.

В даній дорожній обстановці з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходиться виїзд автомобіля ЗАЗ-110308 н.з. НОМЕР_1 на зустрічну смугу руху.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №334 від 06.12.2016 про встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді: рани по передньо-зовнішній поверхні від підколінника до середньої треті, рани по передній поверхні на межі нижньої треті та середньої треті лівої гомілки, відкритого уламкового перелому діалізу (середньої треті лівої великогомілкової кістки, перелому малогомілкової кістки на рівні середньої треті кістки, при наявності артеріальної кровотечі, які згідно висновку судово-медичного експерта №334 від 06.12.2016 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованим та хибними доводи захисника досудове слідство проведено не уповноваженим слідчим та прокурором, так як в матеріалах справи відсутні постанови про призначення групи слідчих та призначення групи прокурорів.

В суді апеляційної інстанції, прокурором було надано до огляду та долучено до матеріалів справи постанову начальника СВ Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_22 від 29.10.2016 року про призначення у кримінальному провадження № 0001659 слідчого ОСОБА_23 .

Постановою першого заступника керівника Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_24 від 29.10.2016 року про призначення групи процесуальних прокурорів, ОСОБА_15 призначено старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001659.

Доводи сторони захисту про те, що захиснику не були відкриті матеріали справи, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Адвокат ОСОБА_9 вступив у справу 31.03.2017 року (т. 1 а.с.92), відповідно до угоди про надання правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_8 . Розгляд справи за його участю відбувався понад чотири роки. В судовому засіданні 07.07.2017 року захисник заявив клопотання про надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи. Його клопотання було задоволено та відкладено розгляд справи.

Захисник клопотань про доповнення судового розгляду, в тому числі клопотань про визнання доказів недопустимими не заявляв, вважав можливим перейти до судових дебатів, а у судових дебатах заявив про недопустимість всіх представлених обвинуваченням письмових доказів, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сторона обвинувачення була позбавлена можливості довести свою позицію, подавши додаткові докази, заявивши відповідні клопотання, що порушує принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості та містить ознаки зловживання правом.

Судом першої інстанції безпосередньо досліджено всі обставини вчинення кримінального правопорушення, а у вироку в повному обсязі надано оцінку та спростовано доводи захисника, що аналогічні доводам апеляційної скарги, з таким рішенням погоджується і апеляційний суд.

Не може колегія суддів погодитися і з доводами апеляційної скарги про недопустимість висновку СМЕ №334 виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_12 .

Як вбачається з висновку СМЕ експерт ОСОБА_16 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384,385,387 КК України, що посвідчив своїм підписом.

Відповідно до змісту ст. 2 КПК України, визначено завдання кримінального провадження, при цьому застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, які законодавець визначив як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.
Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.
В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду мають бути права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. На користь такого висновку свідчить зміст ст. 87 КПК України, якою визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання.

ВП ВС у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17 (провадження № 13-3кс22) констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).
У кожному із зазначених вище випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України.
Враховуючи, що потерпіла не оспорює правомірність отримання експертом її медичних документів за запитом слідчого, а лікарська таємниця стосується у даному випадку виключно її права та не порушує жодним чином прав обвинуваченого підстави для визнання цього доказу, а також медичної довідки №6069 про надання медичної допомоги потерпілій отриманої особисто нею недопустимими колегія суддів не вбачає.

Є необґрунтованими на думку колегії суддів також і доводи захисту про не відкриття обвинуваченому медичних документів на підставі яких було проведено СМЕ потерпілої.
Так, при ознайомленні, в порядку ст. 290 КПК з матеріалами досудового розслідування, в тому числі з даними проведеної експертизи, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки, в тому не висловлювала такої вимоги і під час судового розгляду.
З огляду на викладене аргументи про недопустимість як доказу висновку експерта щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої через не відкриття на стадії виконання ст. 290 КПК медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є неприйнятними.
Така позиція узгоджується з висновком ВС висловленій у постанові від 27.01.2020 у справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218кмо19).

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора та представника потерпілої про те, що суд призначив ОСОБА_8 м`яке покарання та невірно застосував положення ст. 75 КК України, то вони на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Покарання ОСОБА_8 на думку колегії суддів, призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та наслідки, обставини що пом`якшують його покарання ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є часткове добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжує його покарання, дані про особу обвинуваченого, який працездатного віку, по місцю проживання характеризується задовільно, на спеціалізованих обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, а також думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні суворого покарання.

Вказана в обвинувальному акті як обтяжуюча обставина вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшла, оскільки ОСОБА_13 , згідно пред`явленого йому обвинувачення, не обвинувачується в тому, що на момент вчинення правопорушення перебував в стані сп`яніння, а вжив алкогольні напоїв вже після події злочину, не має правового значення при кваліфікації діяння як злочинного.

Крім того, відповідно до обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_8 не пред`явлено обвинувачення у залишенні потерпілої у небезпеці.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК України, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_8 на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання на думку колегії суддів врахував вказані вимоги закону.

Враховуючи, що обвинувачуваний ОСОБА_8 , не зважаючи на невизнання під час судового розгляду своєї вини, що є формою самозахисту, його виправлення можливо без відбування покарання, оскільки обвинувачений вперше вчинив необережний злочин, працює, частково добровільно відшкодував спричинену шкоду, потерпіла на суворому покаранні не наполягала, колегія суддів не вбачає підстав для визнання призначеного ОСОБА_8 покарання з застосуванням ст. 75 КК України явно несправедливим через його м`якість, а також не вважає, що суд першої інстанцій неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, який був заявлений до обвинуваченого суд першої інстанції свій висновок про стягнення матеріальної та моральної шкоди належним чином обґрунтував і такий висновок у колегії суддів сумніву не викликає, врахувавши, що ОСОБА_8 заперечував, що керував транспортним засобом, а захист заперечував позовні вимоги виключно з підстав недоведеності вини обвинуваченого, клопотання про залучення співвідповідача не заявляв.

Стороною захисту розмір позовних вимог оспорювався.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би тягнули за собою скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 , прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: