Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/29/22
У Х В А Л А
21 листопада 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілих - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника власника майна - ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_8 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_15 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_16 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України,

У С Т А Н О В И В :

У жданому кримінальному провадженні потерпілою була визнана ОСОБА_17 власниця квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті потерпілої ОСОБА_17 її спадкоємцем являється ОСОБА_18 , який відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно отримав право власності на вказану квартиру. Дата державної реєстрації права власності 07.06.2019, підстава для державної реєстрації рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2019 про визнання за ОСОБА_18 права власності на квартиру у порядку спадкування за законом після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_17 .
В судовому засіданні представник ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_14 подала клопотання про скасування арештів, які були накладені на вказану квартиру в ході досудового розслідування у цій кримінальній справі. Крім того, ОСОБА_18 просив суд визнати його потерпілим у кримінальній справі як правонаступника померлої потерпілої ОСОБА_17 .

Представник власника майна підтримала клопотання ОСОБА_18 та пояснила, що власник майна зазнає моральної і фінансової шкоди у зв`язку з арештом його нерухомості. При цьому зауважила, що ОСОБА_18 не має жодних фінансових зобов`язань з приводу цього майна, наразі майно перебуває під арештом незаконно, на цей час відсутні загрози з боку підсудних щодо позбавлення ОСОБА_18 його нерухомості шляхом незаконного відчуження. Разом з тим, він позбавлений можливості законно розпорядитися власною квартирою, право на яке підтверджено документально.

Потерпілі не заперечували проти задоволення підтримала клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що зазначене у клопотанні нерухоме майно визнане речовим доказом у справі відповідно до постанови слідчого.

Підсудні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також заперечували проти задоволення клопотання власника майна.

Заслухавши доводи сторін, суд встановив наступні обставини та прийшов до таких висновків.

В провадженні суду перебуває кримінальна справа № 1/445/11, що складається з кримінальних справ, які на стадії досудового розслідування мали номери №, №6, №7.

Постановою ст.слідчого СУ ОГУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_19 від 30.12.2004 року у кримінальній справі № накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 із забороною її відчуження (т. 45 ар. 111).

Постановою ст.слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України ОСОБА_20 від 16.05.2009 року у кримінальній справі № 6 об`єкти нерухомості, зокрема, квартира АДРЕСА_2 , були визнані речовими доказами та встановлена заборона проведення їх відчуження (т. 102 ар.112).

Постановою ст.слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України ОСОБА_21 від 31.05.2011 року у кримінальній справі № 7 було накладено арешт на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 ар. 53-54).

У зазначений постанові слідчого відсутня вказівка на те, що на майно потерпілої накладається арешт. Разом з тим, заборона відчуження нерухомого майна, що встановлена слідчим, фактично являється елементом арешту майна, хоча так і не названа.

Як вбачається з мотивувальної частини зазначеної постанови, підставою для прийняття рішення щодо заборони відчуження об`єктів нерухомості слідчим вказано: 1) визнання об`єктів нерухомості речовими доказами; 2) необхідність збереження нерухомого майна та протидії його незаконному відчуженню.

Розглядаючи клопотання потерпілої, суд встановлює: чи є актуальними визначені слідчим підстави для заборони відчуження (арешту) нерухомості на цей час; чи наявні інші (аніж визначені слідчим) підстави для заборони відчуження (арешту) нерухомості на цей час.

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час фактичного накладення слідчим арешту на майно потерпілої ОСОБА_17 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Інші підстави для накладення арешту на майно не передбачалися.

Правила визнання предметів речовими доказами та їх зберігання визначалися положеннями ст.ст. 79-81 КПК України (1960).

Так, ч.ч. 1, 3 ст. 79 КПК України (1960) визначено, що речові докази зберігаються при справі, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, досудового слідства і в суді або передаються для зберігання відповідному підприємству, установі чи організації. В окремих випадках речові докази можуть бути до вирішення справи в суді повернуті їх володільцям, якщо це можливо без шкоди для успішного провадження в справі.

Відповідно до положень ст. 81 КПК України (1960) питання про речові докази вирішуються вироком, ухвалою чи постановою суду, при цьому гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям.

Таким чином, КПК України (1960) не надавав дозволу накладати арешт на нерухоме майно потерпілого, однак надавав суду можливість повернути потерпілому його майно, визнане речовим доказом, до остаточного вирішення кримінальної справи по суті.

Обвинувачення за ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, щодо незаконного заволодіння нерухомим майном ОСОБА_17 , пред`явлено підсудним ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_7 , ОСОБА_24 та двом іншим особам, матеріали щодо яких виділені в окремі кримінальні провадження. Відповідно до відомостей, викладених в обвинувальному висновку, інкриміновані підсудним події відбувалися не пізніше грудня 2003 року, тобто більше, ніж 15 років тому.

Відносно ОСОБА_23 і ОСОБА_24 кримінальне провадження було закрито зі звільненням від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, судом встановлено, що спочатку обтяження на майно накладалися слідчим в інтересах потерпілої ОСОБА_17 , для збереження її права власності. Однак в подальшому ці обтяження стали для правонаступника помершлої потерпілої тягарем та перешкодою для реалізації його прав.

Тобто визначені слідчими 30.12.2004 року, 16.05.2009 року та 31.05.2011 року підстави для заборони відчуження нерухомого майна ОСОБА_17 , а тепер ОСОБА_18 , на цей час перестали існувати, а інші підстави для продовження обтяження майна - не виникли.

Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 79 КПК України (1960), суд вважає, що в даному випадку скасування обмежень, накладених на нерухоме майно правонаступника померлої потерпілої ОСОБА_17 , можливо здійснити до остаточного вирішення справи, без шкоди для провадження. Доказів або аргументованих тверджень того, що скасування арешту майна потерпілої потягне негативні наслідки для кримінального провадження, стороною обвинувачення та підсудними надано не було.

Суд констатує, що раніше ОСОБА_18 вже звертався до суду з аналогічним клопотанням у цьому кримінальному провадженні і ухвалою суду від 04.02.2019 року було відмовлено у його задоволенні. На той час рішення суду було мотивоване тим, що розгляд кримінальної справи перебував на стадії підготовчої частини судового засідання, письмові докази та інші документи судом не досліджувалися, що унеможливлювало вирішення питання щодо речових доказів. Однак, наразі обставини у провадженні змінилися, про що зазначено в цій ухвалі вище. До того ж, рішення слідчого про визнання нерухомості речовим доказом цією ухвалою не скасовується.

Керуючись ст.ст. 78, 81, 273 КПК України (1960 р.), розділом ХІ «Перехідні положення» КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_18 задовольнити частково.

Скасувати арешт із забороною відчуження об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_2 , накладений постановою ст.слідчого СУ ОГУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_19 від 30.12.2004 року у кримінальній справі №.

Скасувати заборону на проведення відчуження об`єкту нерухомості квартири АДРЕСА_2 , встановлену постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України ОСОБА_20 від 16.05.2009 року у кримінальній справі № 6.

Скасувати арешт, накладений постановою ст.слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України ОСОБА_21 від 31.05.2011 року у кримінальній справі № 7 на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3