Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Комунального некомерційного підприємства "Клінічна лікарня "Психіатрія" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) кримінальне провадження № 0002834 щодо застосування примусових заходів медичного характеру до

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою законного представника особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2023 до ОСОБА_9 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Цією ж ухвалою застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, залишено без змін.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції змінити в частині виду примусового заходу медичного характеру з госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом .

Представник не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, і, посилаючись на положення ст.94 КК України, якою передбачено види примусових заходів медичного характеру, звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини в рішенні у справі "Берланд проти Франції" щодо природи та мети примусової госпіталізації такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є покаранням у розумінні п.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Враховуючи вимоги ч.ч.3, 4 ст.503 КПК України, у відповідності з якими кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, і що примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними, звертає увагу, що, обираючи вид психіатричного закладу, суд не звернув увагу на її та потерпілої ОСОБА_5 доводи, що ОСОБА_9 не вчинив діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і що він не становить особливу небезпеку для суспільства, а також на угоду з потерпілою про примирення. Навпаки, як вбачається з висновку амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 751 від 01.12.2022, ОСОБА_9 є тільки небезпечним для оточуючих. А тому, на переконання законного представника, суд повинен був застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. І для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд мав спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі у разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Заслухавши суддю-доповідача; доводи законного представника ОСОБА_8 , особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_5 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що суд першої інстанції вірно обрав вид примусового заходу медичного характеру; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Як встановив суд, 20 жовтня 2022 року близько 13 години ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, вступив у словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_5 . В ході розвитку конфлікту ОСОБА_9 завдав долонею руки один удар в потиличну ділянку голови та кулаком лівої руки один удар в праве око ОСОБА_5 .

Своїми діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження у виді відкритої травми правого ока - навколоочного синця справа; субкон`юнктивального крововиливу справа; рани правого ока з ушкодженням складових правого ока (з випадінням та/або втратою внутрішньоочної тканини), яка супроводжувалась контузією (4 ступеня), з проникаючим склеральним пораненням (з випадінням внутрішньоочних оболонок, що обумовило розвиток тотальної гіфеми правого ока), з розвитком втрати функцій правого ока (гострота зору складає нуль). Вказане проникаюче поранення правого ока призвело до втрати функції зору та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм стійкої втрати загальної працездатності).

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_9 за викладених в ухвалі обставин у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч.1 ст.121 КК України, - умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, що спричинило втрату функції органу, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування ухвали, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів законного представника про неправильне обрання судом ОСОБА_9 виду примусового заходу медичного характеру, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Згідно з ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.503 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно з ч.5 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Обираючи ОСОБА_9 вид примусового заходу медичного характеру, суд врахував вимоги закону та ступінь небезпечності психічного хворого, який згідно з висновком амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 751 від 01.12.2022 в період вчинення діяння і на час проведення експертизи страждав на хронічне психічне захворювання - шизофренію панароїдну, з епізодичним типом перебігу та стабільним дефектом на органічному фоні (F20.02 за МКХ-10), не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом на час проведення експертизи потребує надання психіатричної допомоги у виді поміщення в спеціальний лікувальний заклад і є небезпечним для оточуючих.

За приписами п.5 ч.1 ст.513 КПК у разі необхідності застосування примусових заходів медичного характеру обов`язок визначати їх вид покладено саме на суд, який відповідно до положень вказаних раніше норм має керуватися такими критеріями: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб).

На питання про те, чи потребує ОСОБА_9 застосування до нього примусових заходів медичного характеру і яких саме, експерти відповідь не надали, зазначивши у висновку, що це юридична категорія, тому визначення необхідності її застосування виходить за межі їх компетенції. Водночас, висновок про те, що ОСОБА_9 є небезпечним для оточуючих, комісія експертів мотивувала особливостями його психічного стану - характерними для шизофренічного процесу емоційною холодністю, маловиразністю, амбівалентністю, негативістичністю, порушенням мислення (зісковзування, непослідовність, схильність до резонерства), відсутністю критики до свого стану та діяння, у якому він підозрювався.

Доводи законного представника, що ОСОБА_9 не вчиняв суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і не становить особливу небезпеку для суспільства, а тому не підлягає госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи характер і тяжкість його захворювання, вчинення ним щодо своєї матері суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з насильством, яке містить ознаки тяжкого злочину, наслідки у виді втрати нею функції зору, а також небезпеку, яку ОСОБА_9 становить для оточуючих. А госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, яку просить застосувати ОСОБА_8 , підлягають психічно хворі особи, які за своїм психічним станом не становлять загрози для суспільства.

Тому підстав для зміни ОСОБА_9 виду примусового заходу медичногохарактеру і, відповідно, зміни ухвали, як про це порушується питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу законного представник ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру, яка поміщена до закладу за надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3