Справа № 215/7309/20
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2023 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого, судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника, адвоката ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції з ДУ «Криворізька УВП (№3) МЮ України заяву засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку, Азербайджана, такого що відбуває покарання в ДУ «Криворізька УВП (№3)

про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі строковим покаранням,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020 р. засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі на строкове покарання. Вказує, що відсутність можливості звільнення порушує його права, адже покарання яке він відбуває вже тривалий час змінило його особу, а перспектива звільнення відсутня

Засуджений та його захисник, у судовому засіданні підтримали вказане клопотання та просили його задовольнити, крім того ОСОБА_4 просив замініти йому довічне позбавлення волі на 15 років позбавлення волі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилається на відсутність законодавчої заміни довічного позбавлення волі строковим покаранням.

Вивчивши клопотання, вислухавши учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Пунктами 2,3, 14 ч.1 ст. 537 КПК України, зокрема передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 п.1ст. 539 цього Кодексу, в даному випадку суд, за місцем виконання вироку, має право вирішувати інші питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким та всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Як вбачається з витребуваних матеріалів, то вироком колегії судді Нікопольського міськрайсуду Дніпропетровської області від 17.10.2012 р., який набрав законної сили ОСОБА_4 визнаний винним і засуджений до довічного позбавлення волі (а.с.24-29), загалом відбув більш близько 11 років позбавлення волі.

Частиною 1 ст. 82 КК України передбачена лише можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, законом не передбачена.

Частину першу статті 81 КК України, яка передбачала умовно-дострокове звільнення осіб засуджених до позбавлення волі, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в тім, що вона унеможливлює її застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 р.

Згідно змісту ст.64 КК України, яка передбачає призначення покарання у вигляді довічого позбавлення, то вказана норма неконституційною не визнавалася.

Так покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на строкове позбавлення волі, не передбачене національним законодавством.

В клопотанні засудженого мова йде фактично про перегляд судового рішення в частині призначеного йому покарання, а тому клопотання засудженого не може бути задоволене, оскільки, незважаючи на доводи наведені в клопотанні, у тому числі на судову практику Європейського суду з прав людини, та вищезазначеного Рішення Конституційного Суду, це питання знаходиться поза межами повноважень, якими наділений суд на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року). Вказаний принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду.

Таке правозастосування відповідає практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 р. у справі «Петухов проти України №2» суд посилається на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Конституційного Суду № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 р. також визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кодексу в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Викладені рішення приймається судом до уваги. Але ЄСПЛ прямо зобов`язав державу Україна реформувати систему перегляду покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Виконання рішення ЄСПЛ для держави передбачає цілий комплекс заходів, які потребують в першу чергу, внесення змін до національного законодавства.

Оскільки вказане питання до теперішнього часу на законодавчому рівні не врегульовано - клопотання засудженого є передчасним та в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі ст.ст.64, 81, 82 КК України, керуючись 537 ч.1 п.2,3,14, 539 ч.2 п.1 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі строковим покаранням відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, а засудженим в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДЯ