Справа № 953/2259/23
н/п 1-кс/953/2336/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні в.о. прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, подане у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002045 від 23.06.2022,

у с т а н о в и в:

1. Процедура.

1.1. До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, яким прокурор з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, просить накласти арешт на майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 із забороною права на відчуження та розпорядження, а саме:

земельну ділянку з кадастровим номером :00:008:0060 площею 0,25 га;

квартиру загальною площею 57,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :00:008:0049 площею 0,6269 га;

земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0383 площею 6,1556 га, адреса: Харківська обл., Купянський район, с/рада Ягідненська;

квартиру загальною площею 36,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

квартиру загальною площею 45,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

транспортний засіб RENAULT FLUENCE 1598, (2010), № двиг. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 .

2. Зміст поданого клопотання та його обґрунтування.

2.1. Вимоги клопотання прокурор обґрунтовує тим, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002045 від 23.06.2022 за підозрою громадянки України ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Згідно встановлених слідством обставин, ОСОБА_4 , яка займає посаду заступника начальника відділу обслуговування громадян № 13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, та є державним службовцем п`ятого рангу, перебуваючи на території м. Куп`янськ Харківської області, у невстановлений період часу, але не раніше 24.02.2022, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Харківської області, а саме посаду керівника підрозділу пенсійного забезпечення т.зв. «тимчасової військової адміністрації Харківської області».

Вказана посада при реалізації посадових обов`язків пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а саме: здійснення організації діяльності вищевказаного підрозділу з видачі чи заміні пенсійних посвідчень мешканцям Куп`янської територіальної громади Харківської області, видачі одноразової грошової допомоги від імені держави-агресора Російської Федерації та створеної нею окупаційної адміністрації у вигляді 10 000 рублів, обліку проживаючих на території Куп`янської територіальної громади Харківської області осіб, які потребують отримання грошової допомоги у вигляді пенсій, соціального забезпечення та інших виплат, визначення ділянок роботи для підлеглих працівників, організація відкриття та функціонування структурних підрозділів пенсійного забезпечення при т.зв. «тимчасовій військовій адміністрації Харківської області» у смт. Шевченково, смт. Дворічне, смт. Великий Бурлук та інших населених пунктах Куп`янського району Харківської області.

14.07.2022, в порядку ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Повістками про виклик на 19, 20 та 21.07.2022 ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, викликана на 10 год. 00 хв. для проведення процесуальних дій вручення письмового повідомлення про підозру вчиненні кримінального правопорушення, допиту як підозрюваного, а також вручення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, у зазначені дати ОСОБА_4 не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Враховуючи той факт, що станом на 14.07.2022 та дотепер є підстави вважати, що ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території, що створює обґрунтовану неможливість вручення їй письмового повідомлення про підозру у день його складення, як це передбачено вимогами ст. 278 КПК України, та у способи, передбачені ч.ч. 1, 2, 4 7 ст. 135 КПК України, здійснено комплекс заходів, направлених на належне повідомленні особі про підозру у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а саме опублікування підозри ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення та повісток про виклик підозрюваної до слідчого УСБУ в Харківській області на офіційних веб-сайтах Офісу Генерального прокурора в рубриці «повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування», Служби безпеки України та газеті «Урядовий кур`єр».

У зв`язку з переховуванням від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також через відсутність інформації про місцезнаходження підозрюваної ОСОБА_4 , постановою від 26.07.2022 останню оголошено в розшук на території України.

Відповідно до інформаційних довідок з державних реєстрів, у тому числі Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наданої РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області інформації, ОСОБА_4 на праві власності належить таке майно: земельна ділянка з кадастровим номером :00:008:0060 площею 0,25 га; квартира загальною площею 57,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :00:008:0049 площею 0,6269 га; земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0383 площею 6,1556 га, адреса: Харківська обл., Купянський район, с/рада Ягідненська; квартира загальною площею 36,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира загальною площею 45,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; транспортний засіб RENAULT FLUENCE 1598, (2010), № двиг. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 .

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відтак, необхідність накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_4 , обґрунтована сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом. А ризиком, для запобігання якого необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна з метою уникнення його можливої конфіскації як виду покарання, що підтверджує існування потреби у такому заході забезпечення кримінального провадження.

3. Узагальнені позиції сторін кримінального провадження

3.1. У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином, надала суду заяву з проханням розглядати клопотання за її відсутністю.

За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Отже, слідчий суддя, приймаючі рішення про розгляд справи за відсутності заявника, приймає до уваги положення частини 6 статті 9 КПК України, згідно з якою, у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України до таких засад, зокрема, відносяться доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, а доступ до правосуддя іншим шляхом, окрім ухвалення відповідних судових рішень неможливий.

Таким чином, з метою недопущення обмеження доступу до правосуддя, на думку слідчого судді, клопотання можливо розглянути по суті і у відсутності сторони кримінального провадження, яка подала клопотання.

3.2. У порядку ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майнаклопотання розглядається без повідомлення підозрюваної та її захисника.

3.3. Через неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.

4. Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження

4.1. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення: (3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; (4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше (ч. 6 ст. 170 КПК України).

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 цього Кодексу слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: (1) правову підставу для арешту майна; (3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); (5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (6) наслідки арешту майна для третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 ст. 173 КПК України).

5. Мотиви та оцінка слідчого судді

5.1. Правова підстава для арешту майна

З клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002045 від 23.06.2022 за підозрою громадянки України ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На обґрунтування вчинення кримінального правопорушення прокурор до клопотання додав матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002045 від 23.06.2022, які дослідженні у судовому засіданні.

Так, 14.07.2022, в порядку ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

26.07.2022 підозрювану ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0002045 від 23.06.2022оголошено у розшук.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.03.2023 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні.

5.2. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 6 ст. 193 КПК України, підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останньої до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями наступних документів з матеріалів кримінального провадження, досліджених у судовому засіданні: протоколом допиту свідка ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом огляду від 25.06.2022; протоколом огляду від 26.07.2022; протоколом огляду від 27.03.2022; листом ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.12.2022.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, могла вчинити інкриміновані їй кримінальні правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваної, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваної, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваною ОСОБА_4 конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

5.3. Розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб

Як установлено судовим розглядом, підозрюваній ОСОБА_4 на праві власності належить таке майно: земельна ділянка з кадастровим номером :00:008:0060 площею 0,25 га; квартира загальною площею 57,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :00:008:0049 площею 0,6269 га; земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0383 площею 6,1556 га, адреса: Харківська обл., Купянський район, с/рада Ягідненська; квартира загальною площею 36,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира загальною площею 45,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ; транспортний засіб RENAULT FLUENCE 1598, (2010), № двиг. K4MW839R002568, № куз. НОМЕР_2 , що підтверджується інформаційними довідками з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наданої РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області інформації.

Слідчий суддя зауважує, що критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з тимчасовим позбавленням власника (володільця) права на відчуження та розпорядження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Разом із цим, слідчий суддя звертає увагу, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

6. Висновки

З урахуванням встановлених вище обставин, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, таке втручання у право на власності є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні в.о. прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , - задовольнити.

Накласти арешт (з тимчасовим позбавленням власника (володільця) права на відчуження та розпорядження) на майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

земельну ділянку з кадастровим номером :00:008:0060 площею 0,25 га;

квартиру загальною площею 57,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку з кадастровим номером :00:008:0049 площею 0,6269 га;

земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0383 площею 6,1556 га, адреса: Харківська обл., Купянський район, с/рада Ягідненська;

квартиру загальною площею 36,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ;

квартиру загальною площею 45,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 ;

транспортний засіб RENAULT FLUENCE 1598, (2010), № двиг. НОМЕР_1 , № куз. НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Підозрювана, обвинувачена, їх захисник, законний представник, інший власник майна або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Текст ухвали складений і підписаний без проголошення 31.03.2023.

Слідчий суддя - ОСОБА_1