Справа № 624/486/18
Провадження № 1-кп/626/34/2023
УХВАЛА

Іменем Украни

повна частина

14 лютого 2023 року Красноградський районний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 ,

за участю : секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої- адвоката ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краснограда, кримінальне провадження №0000017 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Кегичівка Кегичівського району Харківської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, має вищу освіту, офіційно не одружений, тимчасово не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красноградського районного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000017 від 07.01.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що 06.01.2015 року близько 20:00 год. водій технічно справного автомобіля VOLVO S80 д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на швидкості понад 110 км/год. по автодорозі м.Красноград-смт.Сахновщна-м.Купянск КПП Піски в напрямку із с.Дар Надежда Сахновщинського району Харківської області до с. Андріївка Кегичівського району Харківської області та проїжджаючи повз електроопору № 87, виявив небезпеку для руху, а саме автомобіль VOLKSWAGEN GETTA, який рухався назустріч по зустрічній смузі руху відносно останнього.

Однак ОСОБА_7 порушив вимоги п.п.10.1, 34.1.1,11.3 ПДР України, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху, діючи зі злочинною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, але легковажно розраховував на їх відвернення, не впевнився в безпечності своїх дій, проявив неуважність, перевищив максимально допустиму швидкість за межами населеного пункту та виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN GETTA, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 .

В результаті ДТП пасажир автомобілю VOLKSWAGEN GETTA ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді у вигляді закритої травми лівої черевної порожнини, субкапсулярний розрив та гематому лівої нирки, макрогематургія, садна на обличчі.

Порушення вище перелічених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , згідно даних висновку комісійної судової транспортно-трасолоічної та автотехнічної експертизи №6829/16-52/14092/17-52 від 31.07.2017 року, знаходяться причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Таким чином, згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_7 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подала письмове клопотання про закриття даного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 та звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Із клопотання слідує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким злочином.

Також адвокат зазначила, що згідно п.3) ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, а з часу його вчинення минуло понад 8 років, а тому збігли встановлені строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Крім того, адвокат послалася на постанову Верховного суду від 30 травня 2019 рокупо справі № 639/793/17(Провадження № 51-656 км 19), що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження, тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Однак в матеріалах кримінального провадження будь-які докази підтвердження ухилення ОСОБА_7 від слідства відсутні. Навпаки, допитаний на вимогу апеляційного суду свідок ОСОБА_9 вказав, що його дружина, мати обвинуваченого, ОСОБА_10 , померла, але він пам`ятає, що працівники поліції були в них дома, вручали якісь документи і дружина їм говорила, що син з ними не живе, він проживає в с. Карабущине, знаходиться на лікуванні, давали їм номер телефона ОСОБА_7 .

Тобто адвокат вважає, що ОСОБА_7 не ухилявся від досудового розслідування, вручення повідомлення про підозру та оголошення його в розшук проведено з грубими порушенням норм КПК України і тому провадження по кримінальному провадженні необхідно закрити.

Обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до положень ч.3 ст. 285 КПК України, було роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити. Також ОСОБА_11 пояснив, що після ДТП він довгий час перебував лікуванні у різних лікарняних закладах, а саме в Красноградській ЦРЛ в січні 2015 року, в КНП №11 м. Одеса в січні- лютому 2016 року, в КНП м. Харків в березні -квітні 2016 року та листопаді -грудні 2016 року. Протягом 2017 року перебував в дома за місцем своєї реєстрації в с. Карабущине Кегичівського району, Харківської області, де у нього є власний будинок. В червні 2018 року йому на посту працівники поліції вручили повістку для явки в Кегичівський відділ поліції, в призначений в повістці час він з`явився до райвідділу і слідчий вручив йому повідомлення про підозру.

З січня 2015 року по липень 2018 року його ні разу не викликали в поліцію, ні разу не відбирали пояснень і не допитували. Він знав, що по кримінальному провадженню проводяться експертизи, але вважав себе невинуватим ОСОБА_12 йому нічого не повідомляла про вручення їй поліцією яких-небудь документів, в другій половині 2017 року вона тяжко хворіла, практично не вставала із ліжка.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даного клопотання. Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 також просила відмовити у задоволенні клопотання, так як ОСОБА_7 не проживав за місцем реєстрації тривалий час про що він і сам підтвердив в своїх поясненнях в судовому засіданні і тому на її думку повідомлення про підозру правомірно було вручено його матері.

Також слідчим правомірно оголошено в розшук ОСОБА_7 та подано до слідчого судді клопотання про його затримання з метою приводу. Слідчий суддя задовольняючи клопотання зазначив в своїй ухвалі від 11.12.2017 року, що воно підтверджується копіями матеріалів розслідування. Ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Прокурор погодилася із думкою потерпілої та її представника.

Вислухавши сторони, свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов до такого.

Частиною першою статтія 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Із частини першої ст. 281 КПК України витікає, що якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а ч. 6 цієї статті також визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.05.2019 №639/793/17, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК), пов`язує зупинення строків давності лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 № 5-1кс15: «Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.281 КПК, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови її належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує її в розшук. Причому підстава для оголошення в розшук під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч.2 ст.49 КК у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.»

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального Суду від 05.04.2021 року у справі №323/1109/19.

Так, Верховний Суд зазначив: «Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.»

Судом були досліджені оригінали письмових доказів, які надала сторона обвинувачення в підтвердження ухилення ОСОБА_7 , а саме:

- постанову про підозру, яка вручена 22.11.2017 року його матері ОСОБА_10 (т.3, а.с. 122);

- постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку ОСОБА_7 від 23.11.2017 року (т.2, а.с. 97-99);

- клопотання до слідчого судді про дозвіл на затримання ОСОБА_7 та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.2, а.с. 100-102);

- ухвалу слідчого судді від 11.12.2017 року про надання дозволу на затримання ОСОБА_7 (т.2, а.с. 106-107);

- рапорт працівника поліції від 11.01.2018 року, що ОСОБА_7 може проживати з матір`ю ( т.2, а.с. 108);

- рапорт працівника поліції від 24.04.2018 року, що місцезнаходження Шевченка невідомо ( т.2, а.с. 109-110);

- корінець повідомлення про вручення повістки ОСОБА_7 від 04.07.2018 року (т.2, а.с. 116);

-довідку Кегичівського МДПТІ, що ОСОБА_7 має у власності в с. Карабущине Кегичівського району Харківської області житловий будинок із надвірними спорудами (т.2, а.с. 120);

- форму №1 про отримання ОСОБА_7 паспорта від 17.08.2006 року, де місце проживання також вказано с. Карабущине (т.2, а.с. 127);

-вимоги про судимості ОСОБА_7 , де вказано, що останній 19.11.2015 року оголошувався в розшук, але як цивільний відповідач (т.2, а.с. 131-133);

-довідку органу пробації, яка надана начальнику Кегичівського ВП, що ОСОБА_7 зареєстрований в с. Карабущине, Кегичівського району, Харківської області, на обліку станом на 22.09.2017 року не перебуває (т.2, а.с. 134).

На думку суду вищевказані докази не підтверджують факт умисного ухилення ОСОБА_7 від слідства.

Так, органом досудового розслідування порушені вимоги ст. 278 КПК України , тому що близьким особам повідомлення про підозру вручається тільки у випадку неможливості такого вручення відповідній особі.

Однак до 22.11.2017 року ОСОБА_7 ні разу до слідчого не викликався, навіть відсутній у матеріалах кримінального провадження рапорт працівника поліції про виїзд до нього за місцем проживання та реєстрації в с. Карабущине, Кегичівського району не дивлячись на те, що слідчому достеменно було відомо місце його проживання ще з початку досудового розслідування, що підтверджується листом Красноградської ЦРЛ від 16.01.2015 року (т.3, а.с. 25).

Приймаючи до уваги вищевикладене у слідчого не було підстав виносити постанову від 23.11.2017 року про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_7 в розшук, так як слідчий не впевнився, що останній відсутній за місцем проживання.

Однак навіть після оголошення в розшук, ОСОБА_7 фактично не розшукували, тому що з першого рапорту працівника поліції витікає, що він живе з матір`ю, а з другого, що його місцезнаходження встановити не можливо, а за місцем проживання в с. Карабущине його місцезнаходження перевірено не було. (т.2, а.с. 108-110).

Тому шестимісячний строк вищезазначеної ухвали слідчого судді минув і ухвала була не виконана.

Повістка про виклик була вперше вручена ОСОБА_11 тільки 04.07.2018 року. Після отримання повістки ОСОБА_7 негайно з`явився до слідчого Кегичівського РВ, хоча мав можливість при бажанні ухилитися від явки.

Крім того, суд зазначає, що досудове розслідування проводилось не конкретно відносно ОСОБА_7 , а по факту ДТП за його участю та ОСОБА_8 і тому відповідно він не зміг знати, що в нього виник статус підозрюваного з 23.11.2017 року.

Доказів, що хвора мати повідомляла про вручену їй підозру сторона обвинувачення не надала.

Крім того, судом на виконання ухвали апеляційного суду був допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , який вказав, що його дружина- мати обвинуваченого, ОСОБА_10 , померла, але він пам`ятає, що працівники поліції були в них дома, вручали якісь документи і дружина їм говорила, що син з ними не живе, він проживає в с. Карабущине, знаходиться на лікуванні, давали їм номер телефона ОСОБА_7 .

Також відсутність наміру ухилятись від слідства доводить той факт, що ОСОБА_7 внаслідок ДТП, яка мала місце 06.01.2015 року, отримав серйозні тілесні ушкодження у вигляді відламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової і малогомілкових кісток та в цей же день, тобто 06.01.2015 року був госпіталізований до Кегичівської ЦРЛ та в подальшому проходив тривале лікування в різних лікувальних закладах, саме як громадянин ОСОБА_7 , що проживає в с. Карабущине, Кегичівського району, (Кегичівська ЦРЛ, Красноградська ЦРЛ, Клінічний госпіталь в/ч №2542, м.Одеси, Одеська «Міська клінічна лікарня №11», КНП «Міська багатопрофільна лікарня №18 м.Харкова»), що підтверджується відповідними медичними довідками, мав обмеження в пересуванні та не приховував, як своє місце перебування так і свою особу(т.3 а.с.25-46, 127-131).

Посилання представника потерпілої на покази обвинуваченого в судовому засіданні, як визнання ним факту ухилення від слідства, суд не може прийняти до уваги, тому, що ОСОБА_7 категорично наполягав, що протягом 2017 року, саме коли матері була вручено повідомлення про підозру, він проживав і перебував за місцем реєстрації в с. Карабущине.

Також посилання адвоката ОСОБА_13 на ухвалу слідчого судді Кегичівського районного суду Харківської області про підтвердження ухилення ОСОБА_7 копіями матеріалів розслідування, суд не може прийняти як факт доказ ухилення, так як під час судового засідання були досліджені саме оригінали усіх документів, які надала сторона обвинувачення. Однак із досліджених доказів суд не встановив факту ухилення ОСОБА_7 від слідства.

Крім того, ОСОБА_7 не мав можливості оскаржити дану ухвалу, тому що на момент вручення йому особисто повідомлення про підозру в липні 2018 року, дана ухвала слідчого судді втратила свою чинність.

Також наявність у ОСОБА_7 адвоката в 2015 році з яким уклала угоду його мати не підтверджує факт ухилення, так як згідно листа-відповіді прокурора за № 05-54-33-15 адвокату ОСОБА_14 останньому відмовлено із знайомленням з матеріалами кримінальниого провадження з підстав не визначення статусу учасників ДТП ( т.4, а. с. 215).

Крім того, суд враховує, що угода з адвокатом укладається як особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, так і потерпілою особою.

Разом з тим, сторона обвинувачення не надала ніяких доказів, що угода із адвокатом ОСОБА_14 була укладена матір`ю ОСОБА_7 , як з особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, згідно з вищевказаними правовими висновками Верховного Суду, зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч.2 ст.49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Крім того, ч.1 ст. 281 КПК Украні передбачено. що розшук слідчим оголошується тільки у випадку, якщо підозрювана особа не з`являється без поважних причин на виклик слідчого за умови його належного повідомлення про такий виклик і до оголошення підозрюваного в розшук слідчий зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Крім того, вручення письмового повідомлення про підозру матері ОСОБА_7 відповідно до ч.1 ст. 278 КПК України можливе лише у разі неможливості такого вручення особисто йому.

Однак стороною обвинувачення не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт умисного ухилення від слідства ОСОБА_7 та вчинення органом досудового слідства реальних процесуальних дій щодо його виклику, які стали наслідком оголошення його в розшук, а також взагалі його обізнаність про те, що стосовно саме відносно нього проводиться слідство. Вперше виклик до слідчого він отримав тільки 04.07.2018 року.

Також до вручення повідомлення про підозру його матері, ОСОБА_7 ні разу до органів досудового розслідування не викликався.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд не вбачає за можливе застосовувати положення ч.2 ст. 49 КК України.

Таким чином, з урахування того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме нетяжкого злочину 06.01.2015 року, тобто з часу його вчинення минуло вісім років, а тому збігли встановлені строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності і кримінальне провадження підлягає закриттю..

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, у разі закриття кримінального провадження цивільний позов не розглядається.

Керуючись ст.ст.128, 284-288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000017 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.01.2015 року закрити.

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ОСОБА_15 про стягнення майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази: автомобілі VOLKSWAGEN GETTA, р.н. НОМЕР_2 та VOLVO S80 р.н. НОМЕР_1 залишити у користуванні їх власників.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя