Справа №621/1330/22
Провадження №1-кп/621/101/23
УХВАЛА
01 лютого 2023 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення: прокурора - ОСОБА_3
з боку захисту: обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів з метою забезпечення кримінального провадження, мотивуючи тим, що судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що полягають у можливості переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_4 проситв застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту так як потребує лікування, а в умовах слідчого ізолятору надати кваліфіковану медичну допомогу не можуть. Має постійне місце проживання, тому буде виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого належним чином.
Захисник ОСОБА_5 заявив, що клопотання не містить жодної дати, ні коли складено, ні коли закінчується строк тримання під вартою, ні до якої дати слід продовжити тримання під вартою. Такого клопотання він не бачив ніколи в житті, тому воно є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного:
Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, скоєного у період непогашеної судимості.
Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 спливає 09.02.2023, судовий розгляд не розпочато, учасники процесу не допитані, ризики, які було встановлені ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.
Запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною 1 статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Такий підхід відповідає практиці ЄСПЛ, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» (Ignatovv. Ukraine) вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_4 з метою попередження ризику переховування його від суду, оскільки він не може не усвідомлювати ймовірність повторного визнання його вини за висунутим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Згідно положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу до обвинуваченого є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливостей, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.
У цьому кримінальному провадженні є висока вірогідність ухилення обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так як кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується відноситься до умисних тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, вчинене ним в період непогашеної судимості за умисні тяжкі злочини.
Усвідомлення обвинуваченим наявності інституту судимості на час вчинення кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, не стало стримуючим фактором його свідомості та волі щодо вчинення іншого тяжкого кримінального правопорушення.
Вказані ризики виключають застосування більш м`якого запобіжного заходу, а обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою є пропорційним характеру вчинених дій та ризикам у цьому кримінальному провадженні, що наведені вище і відповідає справжнім інтересам суспільства щодо існування в умовах правомірної поведінки.
За наведеного, суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_4 під вартою на строк, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.
Доказів про неможливість перебування ОСОБА_4 у ДУ "Харківський слідчий ізолятор" за станом здоров`я стороною захисту не надано.
Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в пункті 35 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Летельє проти Франції".
Продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є одночасною відмовою у обранні більш м`якого запобіжного заходу, до яких відноситься і домашній арешт.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається.
На спростування доводів сторони захисту щодо відсутності дати на клопотанні сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу, то суд виходить із приписів ст. 103 КПК України, де процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання, та п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 108 КПК України, в яких зазначено, що під час судового засідання ведеться журнал судового засідання, в якому зазначаються такі відомості: дата і час початку та закінчення судового засідання; час, номер та найменування процесуальної дії, що проводиться під час судового засідання, а також передані суду під час процесуальної дії речі, документи, протоколи слідчих (розшукових) дій і додатки до них.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії, та згідно ч. 1 ст. 115 КПК України, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.12.2022 встановлено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 09.02.2023.
Послідовність вчинення процесуальних дій стосовно інституту продовження запобіжного заходу є чіткою та зрозумілою і не потребує додаткового тлумачення.
Згідно з ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 314-317, 177-178, 334, 336 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу - задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківській слідчий ізолятор" на шістдесят днів, до 01 квітня 2023 року, включно.
Судове засідання провести в режимі відеоконференцзв`язку за участю обвинуваченого ОСОБА_4 з ДУ "Харківський слідчий ізолятор".
Судовий розгляд відкласти до 09 год 00 хв 13 лютого 2023 року.
Копію ухвали негайно направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.
Виконання ухвали в частині забезпечення відеозв`язку доручити відповідній службовій особі установи.
Викликати у судове засідання учасників судового провадження.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом семи діб до Харківського апеляційного суду.
Повний текст ухвали складено о 13 год 00 хв 01.02.2023.
Суддя: