КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2100/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Богуслав, Київської обл., громадянку України, маючузагальну середню освіту, не працюючу, не одружену, зареєстровануза адресою: АДРЕСА_1 та проживаючуза адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму: визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено їй покарання: - за ч. 1 ст. 186 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі; - за ч. 3 ст. 185 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі. - за ч. 1 ст. 309 КК України - 1 (один) рік обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточно ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі до ст.ст. 104, 75 КК України звільнено засуджену ОСОБА_8 від відбування покарання, з випробуванням, якщо вона протягом 2 (двох) років не вчинить нового правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засуджену ОСОБА_8 наступні обов`язки: - не виїжджати замежі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого оргуну з питань пробації. Зазначено, що речові докази: - PVP(1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою 0,231, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м.Києві - знищити; - канабіс масою 0,54 г, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м.Києві - знищити; - велосипед марки «BMX LOWDOWN 20», який знаходяться на збереріганні у ОСОБА_9 , - залишити ОСОБА_9 . Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави, процесуальні витрати на залучення експертів Київського науково-дослідного експертно - криміналістичного центру при МВС України, за проведення експертизи №СЕ-19/111-20/43039-МРВ від 15.09.2020 року, в сумі 1307 грн. 00 коп. Згідно вироку 13.11.2017 року близько 08 год. 15 хв., обвинувачена ОСОБА_8 перебуваючи біля Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №110 ім. К. Гапоненка, за адресою: місто Київ, вул. Козацька, 5, помітила раніше знайомого малолітнього ОСОБА_10 та вирішила відкрито викрасти його майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачена ОСОБА_8 , підійшовши до ОСОБА_10 , дістала з кишені штанів розкладний ніж, який виключно тримала в руці, без погроз і запропонувала потерпілому відійти від школи в напрямку вул. Деміївська. У подальшому, обвинувачена ОСОБА_8 , сховала ніж до кишені і зняла з ОСОБА_10 , шапку фірми «NAPAPIJRI», вартістю 1300 грн. Після цього, обвинувачена ОСОБА_8 попросила у потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон, продемонструвавши ніж, без погроз. На її прохання, потерпілий віддав телефон марки «MEIZU» моделі «М5» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 4 600 грн., сховавши ніж до кишені, почала комусь телефонувати, проте не додзвонившись запитала у потерпілого ОСОБА_10 про наявність грошових коштів. Потерпілий дістав із гаманця грошові кошти в розмірі 200 грн., і передав їх обвинуваченій. Завершивши злочинні дії, обвинувачена ОСОБА_8 , залишила місце вчинення правопорушення, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 6 100 грн. Таким чином, ОСОБА_8 , визнається винною за ч. 1 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж). Не зупинившись на вчиненому, 18.07.2018 року, приблизно о 22 год. 30 хв. обвинувачена ОСОБА_8 , зайшла на територію чужого подвіря, за адресою: АДРЕСА_3 , звідки викрала велосипед марки «BMX LOWDOWN 20», що належить потерпілому ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_8 залишила місце вчинення правопорушення, завдавши останньому матеріального збитку на суму 5 355рн., а викраденим розпорядилася на власний розсуд. Тобто, ОСОБА_8 визнається винною за ч. 3 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище. Окрім того, обвинувачена ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, незаконно придбала та зберігала при собі психотропну речовину - PVP, без мети збуту. 27.08.2020 року о 17 год. 20 хв., обвинувачена ОСОБА_8 , за адресою: м. Київ, вул. Деміївська, 14, була зупинена працівниками поліції, які під час огляду виявили та вилучили у неї речовину, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/111-20/43039-МРВ від 15.09.2020 року є особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, загальною масою 0,231 г. PVP, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список №2 особливо небезпечних психотропних засобів, обіг яких заборонено» в «Таблиці 1», є особливо небезпечною психотропною речовиною. Таким чином, ОСОБА_8 визнається винною за ч.1 ст. 309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту. Прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись із вироком суду, подала апеляційну скаргу, в якій з урахуванням внесених змін просить вирок суду змінити, ОСОБА_8 , яка засуджена за ч. 1 ст. 186 КК України звільнити від покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст..49, 106 КК України. У відповідності до ст.ст. 100, 374 КПК України вирішити питання про долю речових доказів - мобільного телефону «MEIZU» моделі «М5» та шапки фірми «NAPAPIJRI», що належать потерпілому ОСОБА_10 . В іншій частині вирок суду залишити без змін. Прокурор зазначає, що на час розгляду кримінального провадження судом 13.11.2022 року строки, передбачені ст.. 106 КК України за фактом вчинення неповнолітньою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України минули. Таким чином на час проведення засідання суд мав роз`яснити право на звільнення від кримінальної відповідальності. Строки, визначені ст. 49, 106 КК України не переривалися та не зупинялися. На час ухвалення оскаржуваного вироку інших вироків, що набрали законної сили не ухвалено. Звертає увагу, що всупереч ст.. 100, 374 КПК України судом не вирішено питання щодо речових доказів, які отримав потерпілий ОСОБА_10 . Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги, думку захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Встановлено, що ОСОБА_8 , будучи неповнолітньою, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, 13.11.2017 року. Станом на час вчинення цього злочину діяла попередня редакція ст. 12 КК України, відповідно до якої вказаний злочин відносився до злочинів середньої тяжкості та згідно з п. 2 ч. 2 ст. 106 КК України строк давності для звільнення особи, що вчинила такий злочин у віці до 18 років становив п`ять років. На даний час вказаний злочин з урахуванням редакції ст. 12 КК України відповідно до Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 є нетяжким та строк давності звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 106 КК України також становить п`ять років. Частиною 1 ст. 106 КК України визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, яка діяла на час вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Частина 3 ст. 49 КК України в чинній редакції визначає, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається з вироку суду, 18.07.2018 року ОСОБА_8 вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який є тяжким злочином та вчиненням якого переривається перебіг строку давності за вчинення попереднього злочину. Таким чином, прокурор помилково вважає, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, минув на час ухвалення судом першої інстанції вироку. Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, яким переривається строк давності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, встановлена оскаржуваним вироком та сторонами не заперечується, а відтак вчинення нового злочину за ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується обвинувальним вироком суду. Посилання прокурора на практику Верховного Суду в апеляційній скарзі для даного випадку є недоцільним, оскільки розглядувані судом касаційної інстанції обставини є іншими. За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора в цій частині. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відраховується з 18.07.2018 року та на даний час не минув. Натомість небезпідставними є доводи апелянта щодо необхідності вирішення питання про долю речових доказів, а саме: мобільного телефону «MEIZU» моделі «М5» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 та шапки фірми «NAPAPIJRI», що належать потерпілому ОСОБА_10 . Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України урезолютивній частині вироку зазначаються зокрема рішення щодо речових доказів і документів. Судом першої інстанції залишено поза увагою, що мобільний телефон «MEIZU» моделі «М5» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 та шапка фірми «NAPAPIJRI», що належать потерпілому ОСОБА_10 , були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0010784 та передані на зберігання законному представнику потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , однак подальша доля цих речових доказів у вироку суду не визначена. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю. З урахуванням наведеного, мобільний телефон «MEIZU» моделі «М5» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 та шапку фірми «NAPAPIJRI» слід залишити потерпілому ОСОБА_10 . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. З наведених підстав апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду - зміні в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Керуючись ст.ст. 405, 407 , 413 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 13 грудня 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 змінити в частині вирішення питання щодо речових доказів. Мобільний телефон «MEIZU» моделі «М5» сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 та шапку фірми «NAPAPIJRI», що належать потерпілому ОСОБА_10 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0010784, які знаходяться на зберіганні у законного представника потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , залишити потерпілому ОСОБА_10 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3