У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР №0000083 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7

на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 липня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , не судимої,

- обвинуваченої за ч. 1 ст. 125 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 липня 2022 року ОСОБА_7 засуджена за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 2 754,14 грн., моральної шкоди - 5 000 грн., а також 18 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині вирішення цивільного позову, зменшити суму стягнень та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 1929,34 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, а також 3000 грн в рахунок відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник оскаржує вирок в частині цивільного позову щодо відшкодування судових витрат на надання правової допомоги, а також щодо розміру майнової шкоди, пов`язаної з витратами на лікування потерпілої та не отриманого доходу у виді заробітної плати.

Зазначила, що погоджується зі стягненням з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 збитків у вигляді упущеної вигоди (не отриманого доходу у вигляді заробітної плати) в сумі 1464,24 грн. Однак, не погоджується частково з розміром стягнутих витрат на лікування потерпілої ОСОБА_8 . На думку апелянта, суду не надано доказів того, що медичний препарат «Біакон гель» вартістю 50,80 грн призначено лікарями ОСОБА_8 для застосування для лікування; не може бути включена до загальної суми витрат вартість препаратів «Діакарб» - 371,40 грн, «Аспаркам» - 67 грн, та «Трифас» - 335,60 грн., оскільки хоча лікарем і були призначені вказані ліки, але потерпілою не надано доказів витрат на їх придбання, тобто не доведено витрачання коштів на загальну суму 774 грн на придбання медичних препаратів.

На думку апелянта, стягненню підлягають витрати потерпілої на призначені їй лікарями та придбані нею для лікування медичні препарати: Вінпоцетин-дарниця вартістю 57,90 грн, Гліцисед - 96,50 грн, Квадевіт -146,10 грн, Нообут - 122,60 грн, Пірацетам-дарниця 42 грн, загальною вартістю 465,10 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення витрат на придбання ліків - в сумі 824,80 грн (1289,90 грн - 465,10 грн) суд першої інстанції повинен був відмовити. Тому захисник вважає, що слід зменшити розмір матеріальної шкоди, стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілої 1929, 34 грн (1464,24 грн + 465,10 грн).

Щодо стягнення з ОСОБА_7 витрат на правову допомогу в розмірі 18 000 грн, то апелянт вважає, що розмір є необґрунтованим, завищеним та не відповідає обсягу наданої допомоги. Зазначила, що потерпілою та її представником не надано суду першої інстанції належних доказів оплати потерпілою витрат на правову допомогу і такими доказами не можуть бути квитанції, довідка адвоката про оплату гонорару в сумі 18000 грн, та акт наданих послуг з відміткою про оплату послуг.

Зазначила, що справа не відноситься до категорії складних справ, та її розгляд полягав у допиті обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 , дослідженні письмових матеріалів справи, свідки у справі не допитувалися. Через нескладність справи судові засідання не були тривалими, а адвокат ОСОБА_9 був присутній в двох судових засіданнях (21 червня та 24 червня 2022) тривалість яких становила до 1 години часу. Однак, в калькуляції вартості послуг з правової допомоги зазначено, що адвокатом надано послугу з захисту інтересів потерпілої в судових засіданнях: 2 судових засідання по 6 годин кожне. Вартість послуги 600 грн. за 1 годину (3 600 грн. за одне засідання, 7 200 грн. всього). Судом безпідставно враховано 12 годин на представництво інтересів потерпілої в судовому засіданні замість 55 хвилин (що б могло коштувати лише 600 грн, виходячи з вартості 1 години часу, вказаної в калькуляції).

Також захисник вважає, що вартість складання Договору про надання правової допомоги (600 грн), вказана в калькуляції (п. 2) є необґрунтованою та завищеною, так само як і час, витрачений на його складання. Також вважає необґрунтованим стягнення витрат в частині складання процесуальних документів (п. 3 калькуляції) в сумі 600 грн. Щодо подання заяви про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, то вона відсутня в матеріалах справи.

Також апелянт вважає, що завищено час на складання позовної заяви про стягнення матеріальної та моральної шкоди. На думку апелянта, необґрунтованим є стягнення судом вказаної у калькуляції послуги з відрядження до м. Вознесенська власним транспортним засобом в сумі 4800 грн., до якої адвокатом було включено витрати на пальне та добові. Доказів прибуття адвокатом до суду на власному транспорті не надано суду, в тому числі чеки про придбання пального, розрахунок його витрат, а також не надані документи на підтвердження витрат на відрядження. Просить звернути увагу, що такі витрати (на відрядження), не відносяться до правової допомоги, а є витратами, пов`язаними з її наданням. Тому, на думку апелянта, докази їх понесення повинні доводитися окремо, з наданням відповідних підтверджуючих фінансових документів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

02 травня 2022 року, приблизно о 08 год., ОСОБА_7 прибула до приймальні ДП «ДГ Зорі над Бугом», що знаходиться за адресою: пл. Центральна, 4, с. Яструбинове Вознесенського району Миколаївської області, де між нею та ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, яка переросла в бійку.

В ході бійки ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , підійшла до останньої, лівою рукою схопила за шию та притисла до стіни, після чого кулаком правої руки нанесла не менше чотирьох ударів в область голови ОСОБА_8 , чим завдала їй тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови з крововиливами на верхньому повіці лівого ока, підщелепній ділянці зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнана винною в умисному легкому тілесному ушкодженні та її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 до апеляційного суду не з`явилися, належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Захисник ОСОБА_6 надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі ОСОБА_7 . Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду. Апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_9 , до апеляційного суду не з`явилися. Потерпіла ОСОБА_8 надіслала до суду заяву, в якій вказала, що не має можливості з`явитись до апеляційного суду, недовіри до суду не має. Адвокат ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причини неявки не повідомив. Неявка потерпілої та її представника не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав вимоги апеляційної скарги та вважав, що вирок підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що вирок підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи в її межах, суд встановив таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України є правильними та апелянтом не оспорюються.

Тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє рішення суду в цій частині.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про неправильне вирішення судом першої інстанції питання щодо відшкодування судових витрат на надання правової допомоги, а також щодо розміру майнової шкоди, пов`язаної з витратами на лікування потерпілої та не отриманого доходу у виді заробітної плати, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_8 був заявлений цивільний позов, в якому вона просила стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 завдану їй майнову шкоду в сумі 2 754, 14 грн, яка складалась з витрат на її лікування, через отримання тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , та недоотримання доходу, а також просить стягнути спричинену їй моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 18 000 грн. (а. с. 22-26).

Як вбачається з вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Що стосується оскарження цивільного позову в частині відшкодування витрат на лікування потерпілої через отримання тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 та недоотримання доходу, суд вважає, що рішення судом першої інстанції в цій частині прийнято правильно та достатньо вмотивовано.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_8 внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень за обставин, встановлених судом першої інстанції, перебувала на амбулаторному лікуванні у КП «КНП Вознесенська багатопрофільна лікарня» Вознесенської міської ради з діагнозом посттравматичний стресовий розлад в період з 02.05.2022 по 11.05.2022, що підтверджується копією амбулаторної картки ОСОБА_8 (а. с. 28-31) та копіями лікарняних листів ОСОБА_8 (а. с. 36, 37).

Згідно копії амбулаторної картки ОСОБА_8 діагноз посттравматичний стресовий синдром виник у потерпілої внаслідок побиття її ОСОБА_7 .

Витрати на лікування ОСОБА_8 склали 1289, 90 грн, що підтверджується копіями наданих чеків та роздруківок з каталогу товарів АНЦ (а. с. 32-35) та копією амбулаторної картки ОСОБА_8 , згідно якої їй були призначені медичні препарати для лікування.

Отже, документально підтверджені витрати на лікування потерпілої ОСОБА_8 складають 1 289,90 грн.

Не відповідають дійсності наведені апелянтом доводи щодо не підтвердження потерпілою витрат на лікування в сумі 774 грн на придбання медичних препаратів, оскільки ліки Біакон гель вартістю 50,80 грн, Діакарб - 371,40 грн, Аспаркам - 67 грн та Трифас - 335,60 грн були придбані 03.05.2022 під час проходження потерпілою амбулаторного лікування, та їх придбання підтверджено відповідним чеком (а.п. 32).

Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до довідки про доходи, виданої ДП «ДГ «Зорі над Бугом», ОСОБА_8 за час її перебування на лікарняному в період з 02.05.2022 по 11.05.2022 нарахована заробітна плата за місцем роботи в сумі 1698 грн. (а. с. 38). При цьому, відповідно до довідки про доходи ДП «ДГ «Зорі над Бугом», при умові відпрацювання робочого часу з 02.05.2022 по 11.05.2022 заробітна плата потерпілої склала б 3162 грн 24 к. (а. с. 39). Отже, ОСОБА_8 фактично недоотримала дохід в розмірі 1464 грн 24 к.

За такого, суд дійшов правильного висновку, що позов потерпілої ОСОБА_8 в частині стягнення майнової шкоди в сумі 2754,14 грн. (1289,90 грн+1464,24 грн) є обґрунтованим та підлягаючим задоволенню. З цими висновками суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується.

Разом з тим, суд вважає слушними доводи апелянта про необґрунтований та завищений розмір стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу в сумі 18000 грн, який не відповідає обсягу наданої правової допомоги, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Оплата праці адвоката є результатом відповідних домовленостей між адвокатом та його клієнтом і визначається договором про надання правової допомоги.

Відповідно до положень ст. ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04.06.2022 між потерпілою ОСОБА_8 та адвокатським об`єднанням «Закон» укладено договір про надання правової допомоги. Вартість послуг адвокатського об`єднання по даному договору складає 18000 грн. Для надання правової допомоги ОСОБА_8 адвокатським об`єднанням «Закон» призначений адвокат ОСОБА_9 (а. с. 40- 43).

Адвокатом ОСОБА_9 в судовому засіданні надана калькуляція вартості послуг з правничої допомоги та акт наданих послуг з правничої допомоги, в яких деталізовані послуги, що надаються, їх кількість та вартість (а. с. 71, 72), та відповідно до квитанцій про отримання оплати за надані послуги від 04.06.2022 та 17.06.2022, адвокат ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_8 на виконання умов договору про надання правової допомоги 18 000 грн (а. с. 73, 74).

Суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що матеріали провадження містять належні, допустимі та достатні докази на підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_8 витрат на правову допомогу та безпідставно задовольнив вимоги про стягнення на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу в сумі, яка зазначена потерпілою.

При вирішенні даного питання, суд першої інстанції не звернув уваги, що при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, справа не відноситься до категорії складних справ. При цьому, ОСОБА_7 визнала свою вину у вчиненому злочині. Розгляд справи полягав у допиті обвинуваченої ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 , дослідженні письмових матеріалів справи, свідки у справі не допитувалися.

Як вбачається з калькуляції вартості послуг з правничої (правової) допомоги, у ній наявні 8 пунктів, зокрема, у п. 1 «Зустріч та попередня консультація замовника зі змісту проблемного питання», вказано, що консультація була проведено 2 години, та зазначено розмір консультації за 1 годину 600 грн.

За такого, суд вважає обґрунтованими витрати зазначені у цьому пункті у сумі 1200 грн.

Суд погоджується з доводами апелянта, що вартість складання договору про надання правової допомоги - 600 грн, яка вказана в калькуляції (п. 2), є необґрунтованою та завищеною, так само як і час, витрачений на його складання, оскільки договір є стандартним, його форма є напрацьованою об`єднанням. За такого, зазначені витрати судом апеляційної інстанції не враховуються.

Щодо стягнення витрат в частині складання процесуальних документів (п. 3 калькуляції) в сумі 600 грн, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, отримання їх копій (п. 5 калькуляції) у сумі 1200 грн., а також складання позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення у сумі 2400 грн. (п. 6 калькуляції), то вони є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Тому, ці витрати, на переконання апеляційного суду, обґрунтовано враховані судом першої інстанції.

Щодо стягнення витрат на захист інтересів в судовому засіданні (п. 7 калькуляції), то суд вважає їх завищеними, з огляду на таке.

Так, через нескладність справи судові засідання не були тривалими, зокрема, були проведені наступні судові засідання: 21.06.2022, початок о 10:05 год., кінець о 10:55 год, тобто тривалість засідання 50 хв.; 24.06.2022, початок о 14:06 год., кінець о 14:10 год, тобто тривалість засідання 5 хв.; 01.07.2022, початок о 14:55 год., кінець о 15:14 год, , тобто тривалість засідання близько 20 хв.; 08.07.2022, початок о 9:44 год., кінець о 11:44 год., адвокат ОСОБА_9 не був присутнім в судовому засіданні. Таким чином, адвокат ОСОБА_9 був присутній в трьох судових засіданнях (21.06.2022, 24.06.2022 та 01.07.2022), тривалість яких становила до 01:15 години часу.

Однак в калькуляції вартості послуг з правової допомоги (а. с. 71) зазначено, що адвокатом ОСОБА_9 надано послугу з захисту інтересів потерпілої в судових засіданнях: 2 судових засідання по 6 год. кожне. Вартість послуги 600 грн. за 1 годину (3600 грн за одне засідання, 7200 грн. всього), що не відповідає матеріалам справи. Вказана обставина не була врахована судом першої інстанції та безпідставно враховано 12 годин на представництво інтересів потерпілої в судовому засіданні, замість 01 год 15 хв. За такого, є підтвердженими витрати лише на суму 750 грн. Тому, вартість послуги щодо надання захисту в судовому засіданні, зазначеної в калькуляції (п. 7), необхідно зменшити до 750 грн.

Що стосується стягнення судом першої інстанції вказаної у калькуляції (п. 8) послуги з відрядження до м. Вознесенська власним транспортом у сумі 4 800 грн., до якої адвокатом було включено витрати на пальне та добові, то суд вважає їх явно завищеними, а витрати на пальне та добові не підтверджені. Разом з тим, з врахуванням того, що адвокат ОСОБА_9 в судові засідання до м. Вознесенська двічі приїзжав з м. Миколаєва, апеляційний суд вважає за необхідне врахувати витрати в цій частині лише в сумі 1200 грн, керуючись принципом співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині рішення про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу до 6 750 грн., що є співмірним наданій правовій допомозі та часу, витраченому адвокатом на її надання, і відповідатиме принципу справедливості, а також критеріям розумності їх розміру, виходячи з обставин справи.

За такого, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині стягнення процесуальних витрат.

Зменшити суму стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу до 6750 грн.

В інший частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3