ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/501/23 Справа № 219/3195/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

13.04.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2021р., яким обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестове Артемівського р-ну Донецької області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2

визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років

за участю захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим за ч. 1 ст. 115КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.

Вирок оскаржено в апеляційному порядку обвинуваченим, який не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації його дій та доведеності його винуватості не погодився із суворістю призначеного покарання;

- прохає вирок в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації його дій та доведеності його винуватості не погодився із суворістю призначеного покарання;

- вважає, що судом призначено покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суперечить вимогам ст. 50 КК України, оскільки покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, не дотримано вимог ст. 3 ЄКПЛ, та не звернуто увагу на трактат ОСОБА_11 «Про злочин і покарання» 1764р. про те, що покарання містить у собі превентивну складову не тільки для обвинуваченого, а й для інших осіб, де очікуваним результатом є не тільки виправлення особи, і загальна превенція, кара є не лише метою покарання, а засобом виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами;

- вважає, що суд при призначенні покарання належним чином не дотримався принципу індивідуалізації та диференціації покарання, та належним чином не врахував що обвинувачений вчинив злочин під час заподіяння йому потерпілим тілесних ушкоджень, характеризується посередньо, раніше не судимий, має на утримання літню мати та призначив надто суворе покарання;

- прохає оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Обвинувачений участь у судовому засіданні не приймав, подану ним апеляційну скаргу прохав розглядати за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи його захисника ОСОБА_7 , який підтримав подані апеляційні скарги, прохав їх задовольнити та призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст.115 КК України, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та прохав вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 22.01.2021р., приблизно о 12:00год. вживав спиртні напої зі своїми знайомими неподалік від свого фактичного місця мешкання. В той же день, приблизно о 14:00год. обвинувачений повернувся додому в АДРЕСА_2 . Прийшовши додому між обвинуваченим та зі співмешканцем матері - потерпілим ОСОБА_9 з приводу того, що обвинувачений зловживає спиртними напоями та виносить майно з квартири у вітальній кімнаті розпочався конфлікт, при цьому потерпілий під час пред`явлення претензій забрав у обвинуваченого з рук пластикову електричну переноску та наніс нею кілька ударів по голові обвинуваченого. Під час зазначеного конфлікту обвинувачений, обурившись на поведінку потерпілого за висловлені на його адресу претензії та образи, а також за удари пластиковою електричною переноскою по голові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з мотивів помсти за образи та спричинені тілесні ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, з метою протиправного позбавлення життя потерпілого, пройшов до кухні, де взяв зі стола в праву руку кухонний ніж та, підійшовши до потерпілого, який знаходився в положенні стоячи у вітальній кімнаті біля міжкімнатного проходу з кухнею, наніс йому один удар ножем в грудну клітину зліва, із напрямом ранового каналу спереду назад та зліва направо.

В результаті протиправних дій з боку обвинуваченого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, а саме проникаюче поранення грудної клітки з пошкодженням серця, яке починається раною в 6-му міжребір`ї зліва по середньо-ключичній лінії, в результаті чого потерпілий помер на місці.

Смерть потерпілого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем мешкання в результаті гострої крововтрати, обумовленої проникаючим колото-різаним пораненням грудної клітини зліва з пошкодженням серця, про що свідчать наявність колото-різаної рани в 6-му міжребір`ї зліва по середньо ключичній лінії, 1 500 мл крові в лівій плевральній порожнині, пошкодження серцевої сумки з наявністю рідкої з червоними згортками крові в її порожнині, пошкодження верхівки серця, яке проникає у порожнину лівого шлуночка, а також дані судово-гістологічного дослідження (крововиливи інфільтративного міокарду, спазм багатьох інтрамуральних артеріол; нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з порушенням реологічних властивостей крові у просвітах багатьох судин).

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - умисне вбивство.

Вирок оскаржений обвинуваченим та його захисником в частині призначення покарання, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність його винуватості в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції із дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, внаслідок якого настала смерть потерпілого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується незадовільно, оскільки до Старостинського округу Бахмутського району Донецької області неодноразово поступали скарги від родичів на його незадовільну поведінку у побуті, він був неодноразово помічений у зловживанні спиртними напоями та у порушенні громадського порядку, офіційно непрацевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, враховано обставину, що обтяжують покарання обвинуваченому, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Крім того суд при призначенні покарання керувався принципом верховенства права, практикою ЄСПЛ, з урахуванням особи обвинуваченого, його поведінки до, під час та після вчинення злочину, наявності обставини, що обтяжує його покарання, врахувавши позицію потерпілого, суд дійшов висновку, що його виправлення та перевиховання можливі тільки в умовах ізоляції від суспільства, та вважав за необхідне призначити йому покарання у межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з урахуванням вимог ст. 65 КК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, не вбачає ознак його надмірної суворості, рішення суду першої інстанції щодо призначеного покарання є законним, обґрунтованим та справедливим.

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов на підставі наступного.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина є найвищою соціальною цінністю в державі і її життя є невід`ємним правом, закріпленим у ст. 27 Основного Закону України. Обов`язок держави - захищати життя кожного. Цей постулат закладений в усіх міжнародних документах з прав людини.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) гарантує право кожного на життя, яке охороняється законом, тобто над державою тяжіє обов`язок зробити все для убезпечення людського життя.

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08.11.2001р.) ЄСПЛ зазначив: «що перше речення п. 1 ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також тих, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних нори кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечується правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм. За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Тому належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

З урахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, відсутності обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання, поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, а саме вживання алкогольних напоїв та перебування у стані алкогольного сп`яніння, незначний привід для вбивства потерпілого, а саме претензії з боку потерпілого про стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, та продаж речей з будинку для придбання алкоголю, та нанесення йому ударів подовжувачем, які не спричинили істотної шкоди здоров`ю та життю обвинуваченого, тобто неспівмірні дії обвинуваченого щодо потерпілого у обстановці, яка склалася, під час вчинення злочину, а саме що обвинувачений пройшов на кухню, взяв ніж, тобто предмет із підвищеною травмуючою дією, та наніс удар у життєво важливу частину тіла потерпілого - в область серця, та після цього - спроби надати допомогу потерпілому, які не могли мати позитивний результат, загальних засад призначення покарання, а саме законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання, а також ту обставину, що серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, суд апеляційної інстанції вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У зв`язку з викладеним вище, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про надмірну суворість покарання та прохання призначити більш м`яке покарання обвинуваченому, що суд при призначенні покарання належним чином не дотримався принципу індивідуалізації та диференціації покарання, та належним чином не врахував, що обвинувачений вчинив злочин під час заподіяння йому потерпілим тілесних ушкоджень, також не врахував, що обвинувачений характеризується посередньо, раніше не судимий, має на утримання літню мати та призначив надто суворе покарання, є неслушними та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом призначено покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суперечить вимогам ст. 50 КК України, оскільки покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, не дотримано вимог ст. 3 ЄКПЛ, та не звернуто увагу на трактат ОСОБА_11 «Про злочин і покарання» 1764р. про те, що покрайня містить у собі превентивну складову, не тільки для обвинуваченого, а й для інших осіб, де очікуваним результатом є не тільки виправлення особи, і загальна превенція, кара є не лише метою покарання, а засобом виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами, також не мають під собою підґрунтя з підстав наведених вище.

Крім того слід звернути увагу, що санкція ч. 1 ст. 115 КК України, яка передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, має як мінімальну межу у виді семи років позбавлення волі, так і максимальну межу у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Суд з урахуванням фактичних обставин справи, тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, та обставин що пом`якшують та обтяжують його покарання, керуючись принципами індивідуалізації покарання, законності та справедливості, а також на підставі внутрішнього переконання та самосвідомості визначає розмір покарання у межах санкції статті. При цьому мінімальний розмір покарання може бути призначений за умови ряду «позитивних» обставин з боку обвинуваченого, якими можна врахувати наприклад визнання винуватості, щире каяття, відшкодування завданої шкоди, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивна характеристика обвинуваченого, та його позитивна роль у суспільстві.

В той же час, обвинувачений свою винуватість визнав частково, наслідком злочину став незначний привід внаслідок яких настали невідворотні наслідки у виді смерті потерпілого, обвинувачений характеризується негативно, злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, не працевлаштований, для придбання алкоголю продає речі з дому, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції, відсутність обставин, які пом`якшують його покарання, а тому принцип законності, індивідуалізації, диференціації та справедливості покарання дотримано належно та у повному обсязі, жодних ознак катування та приниження гідності обвинуваченого внаслідок призначеного покарання судом апеляційної інстанції не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону не встановлено, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим, підстави для його зміни або скасування відсутні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років - залишити без задоволення.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на десять років - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді