ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1214/21

Провадження № 11-кп/4820/201/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 25.12.2020 за № 0000426 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Довжок Кам`янець-Подільського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишено попередній у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання час тримання під вартою з 25 грудня 2020 року по день набрання вироком законної сили включно відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 21 566 грн. 92 коп. процесуальних витрат на залучення експертів (т.1, а.м.к.п.165).

Після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 грудня 2020 року (т.2, а.м.к.п.109-111) арешт на речі.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 25 грудня 2020 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в коридорі будинку АДРЕСА_1 , в ході словесної суперечки із ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, прийняв рішення про заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Тоді ж, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , перебуваючи у коридорі вищевказаного будинку, з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, щодо спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, умисно наніс своїми руками та ногами близько 5-ти ударів по тулубу та голові останнього, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді 2-х синяків в області перехідної кайми та слизової оболонки верхньої губи в усіх відділах, перелому кісток носу та 5-ти ран в області спинки носа, лівої і правої щоки, верхньої губи справа, лівої внутрішньої раковини, які за ступенем тяжкості відносять до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я, внаслідок яких ОСОБА_10 втративши рівновагу, впав на підлогу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , взявши у свої руки металеву кришку, яка знаходилась в коридорі вищевказаного будинку, умисно наніс вказаною кришкою сім ударів по голові ОСОБА_10 спричинивши таким чином, останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепномозкової травми, 7-ми субарахноїдальних крововиливів, крововиливів в м`які тканини голови в тім`яній ділянці зліва, в лівій завушній ділянці, в середньому відділі тім`яно-потиличної ділянки, 5-ти ран на волосистій частині голови в тім`яній ділянці зліва, в лівій завушній ділянці, в середньому відділі тім`яно-потиличної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від отримання яких ОСОБА_10 помер на місці події.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких вважають, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки доказів наявності в діях ОСОБА_7 умислу спрямованого на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень не встановлено і такі висновки не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На їх думку, суд не взяв до уваги, що він наносив удари потерпілому з метою самозахисту, оскільки саме потерпілий спровокував конфлікт та першим почав спричиняти йому тілесні ушкодження, не дав цим обставинам правової оцінки. Це, на думку сторони захисту, свідчить про перевищення ОСОБА_7 меж необхідної оборони і є підставою для зміни вироку та перекваліфікації його дій на ст. 124 КК України з призначенням покарання в межах санкції даного кримінального закону.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора та потерпілу, які просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено з дотриманням вимог закону, таких порушень закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин провадження та перевірка їх доказами судом проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в процесі судового та апеляційних розглядів ОСОБА_7 не заперечував та ствердив обставини конфлікту з потерпілим у вечірню пору 26 грудня 2020 року, за місцем його проживання будинку АДРЕСА_1 , спричинення потерпілому ОСОБА_10 численних тілесних ушкоджень, в тому числі за допомогою залізної кришки, однак викладав свою версію подій.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка показала, що причиною смерті її сина, потерпілого ОСОБА_10 , є спричинення численних тілесних ушкоджень обвинуваченим, який і раніше проявляв агресію в тому числі до власної матері. Ствердила, що потерплий був психічно хворим, проте агресії не проявляв, а у випадку загострення захворювання багато говорив та кричав.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка показала, що в належному їй домоволодіння відбулася бійка між її сином ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , по закінченні якої виявила потерпілого в коридорі будинку з ушкодженнями на голові та сліди крові на підлозі.

Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка показала, що наприкінці грудня 2020 року, в домоволодінні родини ОСОБА_13 , бачила потерпілого ОСОБА_10 , який лежав на підлозі із численними тілесними ушкодженнями та сліди крові, при цьому ОСОБА_7 повідомив їй, що так треба було.

Свідок ОСОБА_14 , підтвердив, що наприкінці грудня 2020 року, в складі швидкої допомого виїжджав на місце події, де виявив тіло ОСОБА_10 без ознак життя із численними видимими ушкодженнями голови. Там же перебував ОСОБА_7 , який мив руки та обличчя в рукомийнику, був збуджений, на запитання відповів, що оборонявся і побив потерпілого.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_15 , в день події він бачив потерпілого ОСОБА_10 у церкві, той вів себе спокійно. За словами свідка, потерпілий, хоча й був психічно хворим, проте не проявляв агресії, лише кричав і словесно сварився. Водночас вказав, що він неодноразово чув від матері засудженого ОСОБА_7 про насильницькі дії сина стосовно неї, а також бачив сліди такого насильства.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_16 - лікаря-психіатра КНП «Багатопрофільна центральна районна лікарня Слобідсько-Кульчієвецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області», потерпілий ОСОБА_10 перебував на обліку у психіатричному кабінеті з 2005 року, лікувався у Хмельницькій обласній психіатричній лікарні двічі - тричі на рік, агресії не проявляв, добровільно погоджувався на госпіталізацію.

Показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_17 , який показав, що ОСОБА_10 було нанесено не менше семи ударів саме у волосисту частину голови у швидкій послідовності один за одним, із прикладанням значної сили, у той час, коли потерпілий лежав на підлозі, відвернутий обличчям у бік, протилежний від ОСОБА_7 , тобто не чинив будь-яких активних дій стосовно обвинуваченого та перебував до нього обернути спиною. Ствердив, що крововиливи під мозкову оболонку свідчать про місце прикладання ударів, яких було не менше семи, можливість отримати такі тілесні ушкодження від падіння виключається. При цьому показав, що кожен крововилив, виявлений у ОСОБА_10 , спричиняв втрату свідомості та є тяжким тілесним ушкодженням;

Крім того, факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними протоколу огляду місця події від 25 грудня 2020 року зі схемами та фототаблицями до нього з яких вбачається, що за місцем проживання обвинуваченого виявлено труп ОСОБА_10 з видимими тілесними ушкодженнями та плями бурого кольору схожі на крові, тобто саме в тому місці, де зі слів ОСОБА_7 він наносив численні удари, в тому числі за допомогою сторонніх предметів ОСОБА_10 в той час, коли він вже не вчиняв активних дій щодо обвинуваченого.

Змістом протоколу проведення слідчого експерименту стверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 , в присутності захисника, із застосуванням відеозйомки, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на нього, в деталях вказав місце, спосіб та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , в тому числі руками та залізною кришкою у голову, від чого той впав біля умивальника, а він, узявши кришку, наніс ОСОБА_10 ще ряд ударів у голову.

Із даних висновків судово-медичних експертиз від 16 лютого 2021 року № 330 і від 25 лютого 2021 року № 1 вбачається, що виявлені на трупі ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження було спричинено не менше ніж семи ударами, а легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я було спричинено п`ятьма ударами. Тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, семи субарахноїдальних крововиливів, крововиливів у м`які тканини голови в тім`яній ділянці зліва, у лівій завушній ділянці, в середньому відділі тім`яно-потиличної ділянки, п`яти ран на волосистій частині голови в тім`яній ділянці зліва, у лівій завушній ділянці, в середньому відділі тім`яно-потиличної ділянки могли утворитися внаслідок ударів тупим твердим предметом із ребристою травмуючою поверхнею з прикладанням значної сили, мають ознаки тяжких як небезпечних для життя в момент спричинення і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті

Із висновку судової біологічної експертизи від 27 квітня 2021 року №СЕ-19/102-21/1170-Б слідує, що на металевий емальованій кришці виявлено сліди крові, походження яких можливе від потерпілого, водночас походження котрих виключається від ОСОБА_18 ..

Даними висновку судово-медичної експертизи від 29 грудня 2020 року № 462 стверджується те, що у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді одного синяка в ділянці спинки носа справа та зліва з розповсюдженням на підочні ділянки і верхні повіки обох очей, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока у внутрішньому відділі, одного крововиливу в ділянці нижньої губи в середньому відділі на рівні її кайми, одного синяка на тильній поверхні правої кисті на рівні першого п`ясно- фалангового суглоба, які належать до легких тілесних ушкоджень та утворилися не менше трьохразової дії тупого (тупих) предметів по механізму «удар».

Із висновку судово-психіатричної експертизи від 10 лютого 2021 року № 72 слідує те, що ОСОБА_7 хронічно протікаючим душевним захворюванням (психічним захворюванням), недоумством не хворіє, не хворів таким і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на період інкримінованого йому злочину, а також може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на теперішній час. ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованого йому злочину в стані фізіологічного афекту, фрустрації, психічного стресу, патологічного сп`яніння не перебував, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що відносно скоєного і на теперішній час ОСОБА_7 є осудним.

Проаналізувавши названі висновки експертів в сукупності з іншими дослідженими доказами, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку що виявленні на трупі ОСОБА_10 тілесні ушкодження спростовують твердження ОСОБА_18 про те, що він наніс лише 2 удари кришкою у голову потерпілому, коли той стояв навпроти нього.

Такі твердження сторони захисту спростовуються зафіксованими під час огляду місця події слідами численних слідів крові на тумбочці рукомийника біля розташування голови трупа. Будь-яких плям крові на стінах коридору виявлено не було.

Більш того, судово-медичний експерт ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердив ту обставину, що удари по голові ОСОБА_10 були нанесені в той час, коли потерпілий лежав на землі, повернутий обличчям від ОСОБА_18 , тобто був розміщений спиною до обвинуваченого, в лежачому положенні, у зв`язку з чим удари наносилися у волосисту частину голови.

За таких обставин, з огляду на те, що потерпілий в момент нанесення йому численних тілесних ушкоджень по голові, що призвели до його смерті перебував в лежачому положенні, повернутий спиною до обвинуваченого, жодним чином не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності та не впливає на кваліфікацію його дій твердження сторони захисту, що не встановлено не було відібрано зразків крові на тумбочці рукомийника, не проведено молекулярно-генетичне дослідження їх приналежності. Оскільки, тяжкі тілесні ушкодження потерпілому обвинувачений наносив на підлозі, коли ОСОБА_10 лежав.

Про наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх кількість, локалізація поранень, а саме: умисне нанесення численних ударів, в ділянку голови потерпілого, який лежав на підлозі, повернутий спиною до обвинуваченого, тобто в життєво-важливий орган.

Про наявність умислу в діях ОСОБА_7 , спрямованого саме на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, вказує відсутність необхідності в спричиненні такої значної кількості тілесних ушкоджень у волосисту частину голови ззаду, з прикладанням значної сили лежачому на підлозі та повернутому в іншу від нього сторону ОСОБА_10 , який вже не чинив активних дій, оскільки з показань лікаря судово-медичного експерта після першого ж удару в голову ззаду залізною кришкою мав втратити свідомість та припинення таких протиправних дій виключно після відсутності ознак життя у потерпілого.

Встановлені фактичні обставини провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження (наніс численні удари за допомогою залізної кришки в голову потерпілого, який перебував на підлозі розміщений спиною до нього, з прикладанням значної сили, виключно в життєво важливий орган ОСОБА_10 ).

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість порушення кримінального провадження та його засудження саме за ч. 2 ст. 121 КК України.

Зазначені вище обставини, перебування потерпілого на підлозі спиною до обвинуваченого, без свідомості, відсутність необхідності спричинення потерпілому ОСОБА_10 такої значної кількості тілесних ушкоджень, виключно у життєво важливий орган голову за допомогою стороннього предмету, відсутність реального супротиву потерпілого обвинуваченому, виключають смерть останнього при самозахисті чи перевищенні таких меж, в чому намагається переконати колегію суддів сторона захисту, оскільки дії ОСОБА_7 носили свідомий, умисний, цілеспрямований характер.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_7 були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 36 чи 124 КК України на увагу суду не заслуговують, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 КК України кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання особи.

Відповідно до вимог ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно із ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно-небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно-небезпечного посягання.

Втім, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 124 КК має бути встановлено і доведено, що посягання почалося, триває і потребує негайного відвернення, обвинувачений застосовує заходи для припинення такого посягання на нього, проте зазначені заходи перевищують межі необхідної оборони, тобто він заподіює шкоду, яка є надмірною. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

А тому, доводи про те, що ОСОБА_7 захищався від неправомірних дій потерпілого і діяв в стані необхідної оборони, є неприйнятними, оскільки право на необхідну оборону, яке виникло у ОСОБА_7 з моменту нападу на нього потерпілого, тривало до падіння останнього та припинення будь-яких активних дій з його боку стосовно обвинуваченого, тобто до моменту фактичного закінчення суспільно небезпечного посягання, а отже ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, у той час, коли в застосуванні заходів захисту явно відпала потреба.

При цьому наявні в ОСОБА_7 тілесні ушкодження, не становили жодної загрози його життю та здоров`ю, що на переконання колегії суддів виключало його перебування в стані необхідної оборони та виключало необхідність спричинення потерпілому, який перебував на підлозі і лежав на животі, як стверджується показаннями лікаря судово-медичного експерта без свідомості, повернутий спиною до обвинуваченого такої кількості умисних тяжких тілесних ушкоджень, за допомогою стороннього предмету в голову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 під час нанесення умисних тяжких тілесних ушкоджень, лежачому на підлозі та повернутому в іншу від нього сторону, потерпілому, не перебував у стані необхідної оборони, а наносячи потерпілому численні тілесні ушкодження в голову та спричиняючи йому тяжкі тілесні ушкодження, обвинувачений жодним чином не припиняв протиправну поведінку останнього.

Як органами досудового розслідування так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин, які доповнив та роз`яснив лікар судово-медичний експерт ОСОБА_17 в процесі судового розгляду і дав вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі захисника, що на переконання колегії суддів виключає можливість нанесення обвинуваченим ударів кришкою в голову потерпілому, коли той стояв навпроти, внаслідок чого той впав і втратив свідомість.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

При цьому, колегія суддів вважає, що ряд питань щодо встановлення механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень на дослідженні яких наполягає сторона захисту носять юридичний характер та знаходяться поза межами знань фахівців у галузі медицини та вирішені судом при ухвалені вироку.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, оголошена ОСОБА_7 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу, мотиву та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано.

Дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

При цьому, колегія суддів вважає, що підстав ставити під сумнів покази експерта ОСОБА_17 щодо механізму та локалізації нанесення ударів потерпілому , відсутні, оскільки такі підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказами, зокрема, даними висновку судово-біологічної експертизи про виявлення на знарядді злочину слідів крові потерпілого, а не обвинуваченого, даними протоколів огляду місця події та слідчого експерименту зі ОСОБА_7 .

Ставлячи питання про зміну вироку суду, сторона захисту, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченого органами досудового розслідування та судом не навела, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Тобто, чинним законодавством встановлений вичерпний перелік обставин, коли апеляційна інстанція зобов`язана повторно дослідити докази у кримінальному провадженні і такі обставини широкому тлумаченню не підлягають.

З огляду на те, що місцевим судом повно, з дотриманням вимог закону досліджені всі докази наявні в матеріалах кримінального провадження, а твердження сторони захисту зводяться виключно до незгоди з їх оцінкою місцевим судом, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту та повторного дослідження доказів наявних в матеріалах кримінального провадження.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Зокрема, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості, думку потерпілої, яка просить виключно суворо покарати обвинуваченого, особу ОСОБА_7 , зокрема характеристики, поведінку потерпілого, що передувала кримінальному правопорушенню, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання місцевий суд врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, визнаний винним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не перебуває на обліках у лікарів психіатра та нарколога, за місцем проживання компрометуючими даними не володіє, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка страждає на психіатричний розлад, що обтяжує його покарання, прийшов до обґрунтованого висновку, що йому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді позбавлення волі.

При цьому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

А тому колегія суддів не може погодитись з твердженнями сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання внаслідок його суворості.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в межах апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2