КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року, -

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року змінити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком на два місяці.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк до 19 січня 2023 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які є нетяжким та тяжким злочинами, з урахуванням конкретного характеру кримінальних правопорушень, обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, експертів, які ще не допитані у судовому засіданні.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та незаконною.

Апелянт вказує на те, що суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, не зробив висновків про обґрунтованість підозри, наявність чи відсутність ризиків.

Захисник зазначає, що суд, не визначивши ОСОБА_7 розміру застави, порушив вимоги КПК України та право обвинуваченого на справедливий суд.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу як тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочину, крім того він є обвинуваченим ще і в іншому кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 111 та за ч. 1 ст. 258-3 КК України. Також судом враховано конкретний характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, що у своїй сукупності свідчить про імовірність того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що судом не було з`ясовано питання про наявність чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

При визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведених ризиків.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника про порушення судом вимог КПК України, у зв`язку з не визначенням ОСОБА_7 розміру застави, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 186 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Із фактичних обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 294 КК України, вбачається, що обвинувачений мав намір застосовувати щодо працівників поліції насильство, що також враховано і судом першої інстанції при вирішенні питання про визначення ОСОБА_7 розміру застави.

Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 19 січня 2023 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4