Провадження №1-кп/748/79/23
Єдиний унікальний № 748/22/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі : головуючого - судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000090 від 30.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Тива, російської федерації, громадянина російської федерації, освіта середня спеціальна, який проходить службу на посаді командира міномету 2-го мінометного взводу мінометної батареї 2-го мотострілецького батальйону НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади (гірської) військової частини НОМЕР_2 (ІНФОРМАЦІЯ_12) ІНФОРМАЦІЯ_13) російської федерації, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.438 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 його захисника ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ :

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: №2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; №2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; №2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та №3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року №3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави, застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Статтею 73 Конституції України закріплено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української PCP «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.

Статтею 6 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна підтверджує свої зобов`язання за міжнародними договорами, укладеними Українською PCP до проголошення незалежності України.

Згідно ч.1 ст.4 зазначеної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Згідно зі ст.13 зазначеної Конвенції, положення частини II цієї Конвенції щодо загального захисту населення від деяких наслідків війни стосуються всього населення країн, які перебувають у конфлікті, без будь-якої дискримінації за ознакою, зокрема, раси, національності, релігійних або політичних переконань, і спрямовані на полегшення страждань, спричинених війною.

Згідно зі ст.ст.27, 29 вказаної Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства, залякування та образ. Сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Відповідно до ст.ст.31-32 вказаної Конвенції: жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; забороняєтьсязастосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст.33 вказаної Конвенції пограбування та репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, і їхнього майна забороняються.

Згідно з преамбулою Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08 червня 1977 року (далі - Протокол) Високі Договірні Сторони підтверджуючи далі, що положення Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року (995_151, 995_152, 995_153, 995_154) та цього Протоколу повинні за всіх обставин цілком застосовуватися до всіх осіб, які перебувають під захистом цих документів, без яких-небудь несприятливих відмінностей, що полягають у характері чи походженні збройного конфлікту або у причинах, що висуваються Сторонами в конфлікті чи приписуються їм.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.75 Протоколу тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Конвенціями (995_151, 995_152, 995_153, 995_154) або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: а) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: а.1) вбивство; а.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні; а.3) тілесні покарання; а.4) каліцтво; b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; с) взяття заручників; d) колективне покарання; і е) погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Упродовж 2013року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і збройних сил російської федерації як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам російської федерації, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту російської федерації на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил російської федерації вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил російської федерації, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та російської федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території російської федерації службові особи Генерального штабу збройних сил російської федерації, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей російської федерації, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та збройних сил російської федерації серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту російської федерації, це сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ збройних сил російської федерації поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому ведення гібридної війни проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати на території півострова Крим.

Для ефективної реалізації плану вирішено залучити військовослужбовців збройних сил російської федерації, співробітників інших силових відомств російської федерації, представників влади, інших громадян російської федерації та України. Крім того, з цією ж метою, представниками влади російської федерації створено та озброєно іррегулярні незаконні збройні формування, озброєні банди та групи найманців, якими керували офіцери спецслужб і збройних сил російської федерації.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії російською федерацією території АР Крим і м. Севастополя, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів збройних сил російської федерації.

У подальшому військовослужбовцями збройних сил російської федерації здійснено захоплення будівель центральних органів влади АР Крим та встановлено контроль над їхньою діяльністю з метою забезпечення прийняття вигідних та необхідних для російської федерації рішень. Крім того здійснено блокування автошляхів, захоплення аеропортів та транспортних підприємств, військових частин Збройних Сил України, пошкодження та знищення військового майна, що має важливе оборонне значення для України.

Відтак всупереч міжнародному правопорядку, з нехтуванням державного суверенітету та територіальної цілісності України, починаючи з 20 лютого 2014 року, представниками влади російської федерації і службовими особами збройних сил російської федерації розпочато збройне вторгнення регулярних військ російської федерації на територію України з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та військової окупації території АР Крим і м. Севастополя.

Також представниками влади і збройних сил російської федерації вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території України.

Так, вказаними особами у березні - квітні 2014 року організовувалися та проводилися антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях з метою поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та збройних сил російської федерації вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, створювали враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та збройних сил російської федерації, 07 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та збройних сил російської федерації.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Незаконні збройні формування терористичних організацій «ДНР» і ЛНР», іррегулярні збройні формування російської федерації та військовослужбовці збройних сил російської федерації чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку, при цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади російської федерації під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації російської федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між державами російською федерацією та Україною з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Оскільки окупація АР Крим і м. Севастополя, частини Донецької і Луганської областей України не принесла бажаних результатів у вигляді встановлення впливу над політичними та економічними процесами в Україні, відмови від співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації, та відмови від євроінтеграційного курсу розвитку країни, вищим політичним і військовим керівництвом російської федерації вирішено перейти до наступного етапу збройної агресії проти України, розв`язаної ще з лютого 2014 року, а саме до повномасштабного вторгнення на територію України із застосуванням збройних сил російської федерації та інших військових формувань російської федерації.

З листопада 2021 року представники влади та збройних сил російської федерації, з метою підготовки до повномасштабного нападу на Україну, організували перекидання підрозділів збройних сил та інших військових формувань російської федерації до кордонів України, що пояснювалося запланованими спільними російсько-білоруськими навчаннями «Союзна рішучість-2022», які розпочалися 10 лютого 2022 року.

Станом на 8 лютого 2022 року вздовж усього кордону з Україною з боку російської федерації, Республіки Білорусь та тимчасово окупованих територій України зосереджено 140 тис. військових російської федерації, включаючи повітряний та морський компонент.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, представниками влади та збройних сил російської федерації розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян російської федерації та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами Збройних Сил України по території російської федерації та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом російської федерації «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів, 15 лютого 2022 року державна дума російської федерації звернулася до президента російської федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18 лютого 2022 року керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення тимчасово окупованих територій України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19 лютого 2022 року вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента російської федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, президент російської федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки російської федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва російської федерації, які входять до складу Ради безпеки російської федерації, публічно підтримали звернення державної думи російської федерації та заявили про необхідність визнання президентом російської федерації незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

Цього ж дня президент російської федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22 лютого 2022 року президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації російської федерації.

В цей же день президент російської федерацію, реалізуючи злочинний план, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до ради федерації російської федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

23 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулись до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

У подальшому цього ж дня збройними силами російської федерації, які діяли за наказом керівництва російської федерації і збройних сил російської федерації, віроломно здійснено пуски крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам Збройних Сил України та цивільним об`єктам, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У період із 5 години 24 лютого 2022 року та до цього часу підрозділи збройних сил та інших військових формувань російської федерації здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжувалися бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснювалипо об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі та поранення цивільних осіб, у тому числі жінок і дітей, знищення та пошкодження цивільних об`єктів.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан.

До військової агресії, ведення воєнних дій на території України та вчинення пов`язаних з цим інших злочинних діянь керівництвом збройних сил російської федерації залучений військовослужбовець збройних сил російської федерації молодший сержант ОСОБА_3 , який проходив військову службу на посаді командира міномету 2-го мінометного взводу мінометної батареї 2-го мотострілецького батальйону НОМЕР_1 окремої мотострілецької бригади (гірської) військової частини НОМЕР_2 (ІНФОРМАЦІЯ_12) ІНФОРМАЦІЯ_13) російської федерації, котра дислокується за адресою: російська федерація, республіка Тива, м. ІНФОРМАЦІЯ_14.

ОСОБА_3 виконував обов`язки, покладені на нього вищестоящим керівництвом збройних сил російської федерації щодо безпосереднього ведення бойових дій на території України, а також здійснення військових заходів із зайняття збройними силами російської федерації (окупації) території України, безпосередньо, с. Ягідного, Чернігівського району, Чернігівської області.

Так, 03.03.2022, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, збройні сили російської федерації, до складу яких входив військовослужбовець ОСОБА_3 , здійснили військове вторгнення, зайняли та здійснювали контроль території с. Ягідного, Чернігівського району, Чернігівської області.

ОСОБА_3 , будучи озброєним автоматичною зброєю під час здійснення контролю українського села Ягідне, Чернігівського району, Чернігівської області, діючи з прямим умислом вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням та інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за наступних обставин.

Так, 04.03.2022 близько 13 год. ОСОБА_3 , будучи озброєним вогнепальною зброєю (автоматом Калашникова), усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою викрадення чужого майна незаконно проник на територію приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї примусово вигнав з приміщення підвалу, розташованого на території вказаного домогосподарства, на подвір`я потерпілих, які там переховувалися, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Одразу після цього ОСОБА_3 , направивши дуло автомату «Калашникова» на потерпілу ОСОБА_6 , наказав їй стати на коліна перед ним, що остання виконала, та тримаючи потерпілу під прицілом автомату, почав погрожувати їй вбивством, чим порушив вимоги ст.ст.27, 31, 32 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ч.ч.1, 2 ст.75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І ), від 08 червня 1977 року.

Під час здійснення вищевказаних незаконних дій, діючи умисно, з корисною метою, почав вимагати у неї передати йому власний мобільний телефон. При цьому, потерпіла ОСОБА_6 сприймала погрозу вбивством, як реальну, спрямовану на позбавлення її життя і таку, що може бути з високою імовірністю реалізованою. У зв`язку з погрозами застосування насильства небезпечного для життя з боку військовослужбовця російської федерації потерпіла ОСОБА_6 віддала власний мобільний телефон «Iphone 11 РгоМах», вартістю 20000 гривень, ОСОБА_3 , яким останній відкрито заволодів, поклавши до кишені своїх штанів.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 кинув на землю сумку для ноутбука всередині якої знаходився ноутбук «Apple Mac Book Air 13», та наказав ОСОБА_6 включити його, однак потерпіла не змогла цього зробити у зв`язку з тим, що ноутбук був розряджений. Після цього, ОСОБА_3 , погрожуючи вогнепальною зброєю, наказав ОСОБА_6 віддати йому сумку та ноутбук, що остання і зробила, передавши в руку ОСОБА_3 сумку з ноутбуком «Apple Mac Book Air 13». Заволодівши ноутбуком «Apple Mac Book Air 13», вартістю 40000 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_6 , ОСОБА_3 почав перевіряти вміст сумки з-під ноутбука та виявив грошові кошти, які належали потерпілому ОСОБА_7 , в сумі 11000 доларів США, котрі за офіційним курсом НБУ станом на 04.03.2022 складали 321803 гривень 90 копійок., якими заволодів.

Вищезазначені викрадені речі не можуть бути використані для досягнення воєнної мети, тобто порушив закони і звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме вимоги ст.33 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року.

Після цього, ОСОБА_3 , погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї наказав потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спускатися назад до підвалу за адресою: АДРЕСА_2 , що вони і зробили, а сам з викраденим майном, яке привласнив собі, покинув територію зазначеного домогосподарства.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем збройних сил російської федерації, застосував до цивільних осіб, які перебували під захистом, примус фізичного і морального порядку, заходи, які завдали моральних страждань цивільним особам, також здійснив пограбування цивільних осіб та привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і здійснюване незаконним чином і безцільно, чим порушив вимоги ст.ст.27, 31, 32, 33 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та ч.ч.1,2 ст.75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08 червня 1977 року.

Згідно з ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.02.2023 року провадження у справі відносно ОСОБА_3 здійснюється за його відсутності, як спеціальне судове провадження, оскільки обвинувачений переховується на території російської федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором. Відповідно показань обвинувачений не надавав.

Разом з тим, винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.438 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні дала показання, що 4 березня 2022 року перебувала у АДРЕСА_2 разом з батьками, сім`єю ОСОБА_7 та родичами її батька. Станом на цей день військовослужбовці рф вже зачинили їх ззовні у підвалі господарства. Потім у цей день прийшли інші військовослужбовці відчинили їх і обвинувачений почав вимагати у неї телефон та звинувачував, що потерпіла наводить вогонь по ним. Також він наказав їй ввімкнути ноутбук, але той був розряджений та не ввімкнувся. Тоді він у сумці для ноутбука знайшов гроші ОСОБА_7 . Також він забрав телефон та ноутбук. Під час цього він примусив потерпілу стати на коліна та наводив на неї автомат і погрожував вбити. В цей час вона подумки прощалася з життям. Наступного дня, коли їх перевели до підвалу школи цей військовий приходив до них та вимагав надати йому паролі від телефонів. Для розблокування він надав потерпілій її телефон, але вона зайшла у замітки та заблокувавла телефон взагалі. Після того як потерпілу звільнили вона за допомогою сервісу iCloud виявила, що її телефон та ноутбук геолокуються у республіці Тива в м.ІНФОРМАЦІЯ_14 російської федерації. Жодних дій, які б могли викликати у військових російської федерації підозру, що вона передає якусь інформацію українським військовослужбовцям вона не вчиняли. При військових російської федерації телефоном не користувалася. Вважає, що обвинувачений заслуговує на найсуворіше покарання.

Потерпілий ОСОБА_7 під час допиту в судовому засіданні підтвердив показання потерпілої ОСОБА_6 та дав показання, що 04.03.2022 близько 13 години прийшли військові російської федерації та вивели його з ОСОБА_6 , яка є його дівчиною на вулицю. Потерпілого роздягли до пояса та допитували чи не є він військовослужбовцем в сумці з-під ноутбука обвинувачений знайшов належні йому 11 тисяч доларів США та привласнив їх. Військові поводились агресивно, чув як обвинувачений казав, що ОСОБА_9 розстріляють. Також коли їх перевели до шкільного підвалу, то приходив обвинувачений та погрожуючі ОСОБА_10 розстрілом вимагав аби вона надала йому пароль від викраденого у неї телефону. Вважає, що обвинувачений заслуговує на максимальну міру покарання.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження №0000090 за ч.1 ст.438 КК України було зареєстроване 03.06.2022 за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21.04.2022 під час огляду території в с. Ягідному, а саме на крильці будинку культури, серед уламків конструкції будівлі було виявлено та вилучено ряд документів серед яких друкарським способом виготовлений «Дневник психолого-педагогических наблюдений командира 2 мин взвода мин батр 2 МСБ(г) войсковой части НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_11 . Начато 25.11.2020» російською мовою.

Згідно з протоколом огляду документів від 20.10.2022, прокурором було оглянуто даний документ та встановлено, що він складається з 46 аркушів, прошитий, пронумерований та скріплений печаткою військової частини НОМЕР_2 . На аркуші, поміченому олівцем у верхньому правому куті цифрою «5», олівцем заповнені табличні форми в яких зазначено, що у підрозділі мається 1 офіцер та 15 військовослужбовців за контрактом. На аркуші, поміченому олівцем у правому куті цифрою «44», міститься фотозображення чоловіка азійської зовнішності у військовій формі та напис кульковою ручкою чорного кольору « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , командир миномета», а також записи щодо фізичних даних, прізвища близьких родичів, їх місце проживання, ступінь споріднення, номера мобільного телефону та диплому про освіту, особистого номеру та інших даних особи. Зокрема, серед інших даних встановлено наступні індивідуальні дані військового рф: адреса місця проживання « АДРЕСА_1 , телефон НОМЕР_4 ». Під час огляду було виготовлено копію даного документу зі сторінками, що стосуються обвинуваченого та долучено її до протоколу.

В судовомузасіданні судом оглядалася як копія так і оригінал цього документу та встановлено, що виготовлена копія відповідає оригіналу та містить дані, про які зазначив прокурор у протоколі огляду документу.

Згідно з рапортом Інспектора ВПК в Чернігівській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України були встановлені особисті дані обвинуваченого: дата та місце народження, адреса проживання, номер мобільного телефону, посада та номер військової частини НОМЕР_2 .

За повідомленням командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 02.06.2022 за наявною інформацією на території с. Ягідне Чернігівського району Чернігівської області в період з 03.03.2022 по 30.03.2022 логістичне забезпечення підрозділів здійснювалося силами зведеного батальйону НОМЕР_5 окремої мотострілецької бригади (ІНФОРМАЦІЯ_14) ІНФОРМАЦІЯ_13 (в/ч НОМЕР_2 ).

Міжвідомча робоча група військових спеціалістів Офісу Генерального прокурора листом від 02.08.2022 на запит прокурора також повідомила, що за уточненими даними на території с. Ягідне відмічалися підрозділи зс рф зі складу 55 окремої мотострілецької бригади (гірської) НОМЕР_3 загальновійськової армії, в/ч НОМЕР_2 , місце постійної дислокації АДРЕСА_3 , рф. На озброєнні знаходяться зокрема ББМ типу «Тигр» та «Тайфун», 120-мм Г2С23. За даними Головного управління розвідки України у період з 03.03.2022 по 30.03.2022 року зведений батальйон НОМЕР_5 окремої мотострілецької бригади (ІНФОРМАЦІЯ_14) ІНФОРМАЦІЯ_13 (в/ч НОМЕР_2 ) приймав участь у наступальних діях в районі с. Ягідне Чернігівського району Чернігівської області.

Аналогічну інформацію щодо діяльності військовослужбовців НОМЕР_5 окремої мотострілецької бригади (ІНФОРМАЦІЯ_14) ІНФОРМАЦІЯ_13 (в/ч НОМЕР_2 ) на території АДРЕСА_2 в період з 03.03.2022 по 30.03.2022 на запит прокурора надано у рапорті старшого оперуповноваженого в ОВС четвертого оперативного відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві від 14.06.2022.

Відповідно до протоколу огляду речей і документів від 12.07.2022, проведено у присутності ОСОБА_12 , яка добровільно надала на огляд військовий тканинний рюкзак темно-зеленого кольору з численними позначками на ньому «18» білого кольору, який остання знайшла в кінці квітня 2022 року за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_4 . Під час огляду військового рюкзака рф у ньому окрім іншого виявлено: - аркуш паперу формату А5 з назвою «отпускной билет», виданий «мл.с-ту ІНФОРМАЦІЯ_6 », який перебував у відпустці за 2021 рік строком 15 діб з 11.12.2021 по 25.12.2021, внизу документу міститься відтиск печатки синього кольору міністерства оборони російської федерації, військова частина НОМЕР_2 із зображенням двоглавого орла та підписом тво командира військової частини ОСОБА_13 ; - підсумок з биркою на якій міститься напис « ОСОБА_3 » в якому знаходиться плащ із прогумової тканини; - підсумок з биркою на якій міститься напис « ОСОБА_3 » в якому знаходяться захисні панчохи та захисні рукавиці із про гумової тканини; - підсумок з биркою на якій міститься напис « ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_14 » в якому знаходиться протигаз.

Під час огляду сервісу електронної пошти « Gmail », за електронною адресою ІНФОРМАЦІЯ_8 , з якою був пов`язаний акаунт в програмному-сервісі «ICloud» та до якого були підв`язані викрадені технічні пристрої - мобільний телефон «Iphone 11 Pro Мах» та ноутбуку «МасВоос Air», згідно з протоколом огляду речей від 18.10.2022, у присутності потерпілої ОСОБА_6 , яка на інтернет-ресурсі за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_9 » самостійно ввела логін та пароль авторизації, після чого відкрився доступ до вмісту поштової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_8 » потерпілої. В даній електронній поштовій скриньці на момент огляду наявні 110 вхідних листів від різних сервісів, серед них присутній лист: - від « Find Му », датований 13.07.2022, в якому міститься інформація про місцезнаходження пристрою «iPhone» за адресою: «Убсу-Нурская улица, АДРЕСА_5 »; - від « Find Му », датований 13.07.2022, в якому міститься інформація про місцезнаходження пристрою «MacBook Air - ОСОБА_10» за адресою: «АДРЕСА_6». За повідомленням ОСОБА_6 , листи надійшли їй на електронну адресу з указаним точним місцем розташування викрадених у неї ноутбука «MacBook Аіг» та мобільного телефону «Iphone 11 Pro Мах», так-як в програмному-сервісі «ICloud» була увімкнена функція «Локатор» для встановлення місце розташування ноутбуку і телефону у випадку їх викрадення або втрати. Наступним листом є повідомлення від «Тува Енерго» датоване 14.07.2022 про успішну реєстрацію, а також зазначені реєстраційні дані. Номер мобільного телефону зазначений в повідомленні російського оператора «Мегафон» « НОМЕР_4 », пароль-« НОМЕР_6 »

Відповідно до протоколу огляду речей від 18.10.2022, проведеного в присутності потерпілої ОСОБА_6 , було відкрито інтернет-ресурс «iCloud» за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_10 », та введено логін і пароль, які добровільно надала потерпіла для входу на інтернет-ресурс «iCloud», який на момент проведення огляду прив`язаний до її мобільного телефону «iPhone 11 Pro Max 64GB» марки «Apple» та ноутбуку «MacBook Air 13», котрі були викрадені в неї військовослужбовцем рф. Відкривши даний ресурс за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_10 » відкривається доступ до змісту зазначеного ресурсу, а саме вкладки «Пошта», «Контакти», «Календар», «Фото», «iCloudDrive», «Нотатки», «Нагадування», «Pages», «Numbers», «Keynote», «Де iPhone». При відкритті вкладки «Пошта» система повідомляє, що наразі за даним пристроєм не рахується електронна адреса «iCloud». В подальшому було здійснено перехід до вкладки «Де iPhone», в якій в реальному часі відображається географічне положення мобільного телефону закріпленого за даним аккаунтом. Мобільний телефон було геолоковано за адресою АДРЕСА_3 , російська федерація. Далі здійснено перемикання пристрою на «MacBook Air - ОСОБА_10», який геолоковано за адресою: АДРЕСА_7, російська федерація. Адреса та місцезнаходження пристрою є ідентичними до тих, що рахуються за мобільним телефоном, який найменований на інтернет-сайті сервісу «iCloud», як «iPhone».

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2022потерпіла ОСОБА_6 , впізнала обвинуваченого як військовослужбовця російської федерації, котрий увірвалися до домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , де в підвалі на той час переховувалась вона з родиною та хлопцем на ім`я ОСОБА_7 . Даний військовослужбовець, будучи озброєним вивів її з ОСОБА_16 на подвір`я та погрожуючи автоматом Калашникова заволодів її мобільним телефоном «Iphone 11 Pro Мах», і ноутбуком «Apple MacBook Air 13», а також грошовими коштами у сумі 11 тисяч доларів США, що належали ОСОБА_17 і знаходились у сумці з-під ноутбуку. 05.03.2022, коли їх примусово посадили до підвалу школи, що в с. Ягідному, цей обвинувачений також спустився до підвалу школи та знайшовши її почав вимагати аби вона написала пароль від мобільного телефону, який був заблокований, що вона і зробила на наданому ним папірці.

Потерпілий ОСОБА_7 , відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2022, також впізнав на фотознімку обвинуваченого як військовослужбовця, який 04.03.2022 близько 13.00 год. незаконно проник до домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 , та зайшовши до підвалу вивів на вулицю його та його дівчину ОСОБА_6 , а потім наставивши на ОСОБА_6 автомат заволодів її мобільним телефон «Iphone 11 Pro Мах» і ноутбуком «МасВоок». Також обвинувачений обшукав сумку з-під ноутбуку та привласнив собі грошові кошти в сумі 11000 доларів США, які належали потерпілому.

Заслухавши потерпілих та дослідивши докази, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у жорстокому поводженні з цивільним населенням, інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а його дії кваліфікуються за ч.1 ст.438 КК України.

Відповідно до положень ч.5 ст.374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 , як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, суд виходив із того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.

За повідомленням Чернігівської дирекції АТ «Укрпошта» від 09.06.2022 з 24.02.2022 року припинене приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації.

Департамент міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора листом від 22.06.2022 повідомив, що оскільки відповідно до ч.4 ст.548 КПК України оригінал запиту про міжнародно-правову допомогу надсилається за кордон поштою, то в умовах припинення АТ «Укрпошта» приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації, виконати вимоги КПК України та міжнародних договорів щодо вжиття необхідних заходів з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні на території російської федерації немає можливості.

Повістки про виклик ОСОБА_3 , повідомлення його про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на стадії судового розгляду - на офіційному веб-сайті Чернігівського районного суду Чернігівської області, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення». Будь-які клопотання від обвинуваченого на адресу суду не надходили.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області адвоката ОСОБА_5 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу відповідно ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.11.2022, надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування за ч.1 ст.438 КК України стосовно обвинуваченого.

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику та розшуку ОСОБА_3 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення ухвали слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 16.11.2022, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч.4 ст.46 КПК України, ст.42 КПК України, п.8 ч.2 ст.51 КПК України та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, згідно з ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.02.2023 року відносно ОСОБА_3 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_5 , який був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Важливо звернути увагу, що судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» та його електронній версії на сайті ІНФОРМАЦІЯ_11 у розділі «Оголошення: виклики в суд», а також на офіційному сайті Чернігівського районного суду Чернігівської області.

Захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: приймав участь у допиті потерпілих та дослідженні доказів, звертав увагу суду на роль обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, виступав у дебатах та заперечував запропоновану прокурором міру покарання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення вживалися достатні заходи щодо дотримання прав ОСОБА_3 , як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати слухання справи, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, наслідки які настали від даного кримінального правопорушення, відомості про особу винного, наявність обставин, що обтяжують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки потерпілі переїхали до села Ягідне внаслідок військової агресії російської федерації.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відсутні.

З урахуванням викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, характер його дій, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.438 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.438 КК України і за це кримінальне правопорушення призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його фактичного затримання.

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити захиснику, потерпілим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1