КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/94/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у апеляційному провадженні, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_10 , ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2022 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою кожному до 26 лютого 2023 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України /ЄУН 387/445/21/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, в тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки судове провадження наразі не завершене.

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, особи обвинувачених.

Із судовим рішенням судді не погоджується захист, адвокат ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскаржує його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду, обрати стосовно нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Посилаючись на положення кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, висновки ЄСПЛ, вказує, що застосування найсуворішого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 є невиправданим, не встановлено неможливості забезпечення дотримання завдань кримінального провадження за умов застосування більш м`якого запобіжного заходу, ризики недоведені.

ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, студент, має постійне місце проживання.

Винуватість ОСОБА_8 не доведена жодним доказом у кримінальному провадженні.

Адвокат ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати ухвалу місцевого суду, обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Обґрунтованість підозри з плином часу припинила бути підставою для продовження строку тримання пд. вартою.

ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, відсутні відомості, що обвинувачений готується до вчинення нового злочину.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку захисту (адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ), які підтримали апеляційну скаргу за доводів, викладених у ній, думку прокурора на заперечення задоволення апеляційних скарг, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, -має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 2021 року.

ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з квітня 2021 року

ОСОБА_8 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, злочинне діяння багатоепізодне, інкриміноване вчиненням у співучасті: незаконне проникнення до житла чи іншого володіння, що порушує недоторканість житла громадян, вчинене із застосуванням насильства, незаконне викрадення людини, вчинене групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Наразі триває судовий розгляд кримінального провадження.

Строк перебування обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_10 під вартою не є поза межами розумного строку, а встановлені обставини - виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Кримінальні правопорушення відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів. Покарання за найтяжчий інкримінований злочин передбачає позбавлення волі на строк до десяти років.

Внаслідок вчинення злочину, як те убачається зі змісту виділених матеріалів провадження та копії обвинувального акту, настали тяжкі й невідворотні наслідки.

Обвинувачений ОСОБА_8 безробітний, сталого джерела заробітку не має, не одружений, без утриманців, не має сталих соціальних зв`язків; характеристики особи негативні.

ОСОБА_8 судимий, за вчинення умисних корисливих злочинів.

У провадженні місцевого суду перебувають на розгляді обвинувальні акти стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України (ЄУНС 387/119/20, 387/430/21, об`єднані за № 387/119/20).

Обвинувачений ОСОБА_10 не одружений, без утриманців, не працює, не навчається, не має постійного заробітку для існування, не має міцних соціальних зв`язків, посередньо характеризований. Обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину.

Вказане вище у сукупності свідчить про асоціальність поведінки обвинувачених, небажання дотримання правомірної поведінки, негативно характеризує їх в аспекті ст. 178 КПК України, підвищує їх суспільну небезпеку.

Слід вказати, обвинуваченим відоме місце проживання потерпілої, свідків у кримінальному провадженні, які проживають у одному населеному пункті.

Відтак, беручи до уваги наведене вище сукупно, також і тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , є підстави вважати про наявність ризиків переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків, вчинення нового кримінального правопорушення.

Доводи апеляційних скарг захисту з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.

Посилання на те, що ОСОБА_10 має постійне місце реєстрації та проживання, - слід зауважити, що вказані обставини, зважаючи на наведене вище, не забезпечуватимуть належної процесуальної поведінки обвинуваченого та завдань кримінального судочинства.

Відносно доводів апеляційної скарги з приводу та про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів не доводиться жодним доказом, зауважується наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України: Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

За змістом Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019, можливість окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, обумовлена необхідністю дотримання принципів права обвинуваченого на свободу, перевірки правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду, гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Також, за змістом означеного Рішення: «Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті. Наведене узгоджується з частиною четвертою статті 5 Конвенції щодо права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.».

Тобто, суд апеляційної інстанції, зважаючи на наведені вище за текстом вимоги Конвенції, положення кримінального процесуального закону, висновки КСУ, перевіряє лише обґрунтованість висновків суду першої інстанції про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, саме в межах ухвали про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, оцінює дотримання розумних строків тримання особи під вартою, які не мають перебувати поза розумним строком, необхідним для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, дотримання у цьому аспекті прав та свобод обвинуваченого.

При цьому, суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження не вправі вдаватися до оцінки доказів у кримінальному провадженні, висловлювати свою позицію з приводу процесуальної діяльності суду першої інстанції щодо дослідження судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні як окремо кожного доказу, так і у сукупності, порядку їх дослідження, тощо. Вказане є виключно повноваженнями суду першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже, з огляду на зазначене вище, те, що матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2022 року, якою у межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - до 26 лютого 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4