В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року

м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 та ОСОБА_5
захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження за №0003019 від 02.10.2021 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Моквин, Березнівського району, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Залужжя, Дубровицького району, Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
02 жовтня 2021 року, близько 00:20 год., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, неподалік кафе-бару «Адоней» по вул. Гагаріна, в м. Рівне, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час суперечки із ОСОБА_7 , діючи разом, реалізуючи свій єдиний раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи за мовчазною згодою, ОСОБА_4 наніс один удар взутою ногою в область обличчя потерпілого, внаслідок якого той впав на землю, після чого ОСОБА_5 наніс останньому не менше п`яти ударів кулаками рук та один удар взутою ногою по обличчю.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, з наявністю локальних субдуральних нашарувань лобної ділянки справа та множинних переломів лицевого скелету і склепіння черепа з переходом на основу: переломів передніх, латеральних та медіальних стінок обох гайморових пазух, переломів зовнішньої та внутрішньої пластинки лобного синуса справа; перелому решітчастої кістки з обох сторін; закритого перелому кісток носа; поєднаної з зовнішніми ушкодженнями пара орбітальними гематомами обох очей з масивними субкон`юктивними крововиливами, забоями - осадненнями м`яких тканин обличчя (без визначення точної кількості та локалізації), яка ускладена підшкірною та міжм`язовою емфіземою (накопичення повітря під шкірою та між м`язами) обличчя, пневмоцефалією (проникнення повітря і його скупчення в порожнині черепа), гемосинусом (накопичення крові в пазухах), післятравматичного викривлення переділки носа з порушенням носового дихання, які згідно висновку експерта в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 фізичної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину та підтвердив обставни, які зазначені у вироці. Зазначив, що 02.10.2021 року почалася суперечка з потерпілим ОСОБА_7 біля кафе «Адоней» на перехресті. Він вдарив потерпілого ОСОБА_7 ногою та пішов. Після чого, побачив як приїхала поліція. Спочатку вживали алкогольні напої та почалася словесна перепалка. Наносити удар потерпілому необхідності не було, але вдарив, щоб припинити бійку. З потерпілим ОСОБА_7 примирився та завдані збитки відшкодував в повному обсязі. У вчиненому щиро кається та просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав свою вину та підтвердив обставни, які зазначені у вироці. Зазначив, що 02.10.2021 року почалася суперечка з потерпілим ОСОБА_7 біля кафе «Адоней» на перехресті. Потерпілий ОСОБА_7 перший наніс йому удар, завалив його. Пізніше він вдарив потерпілого ОСОБА_7 . Після чого, потерпілому ОСОБА_7 наніс удар ногою ОСОБА_4 . Крім того, зазначив, що він потерпілому ОСОБА_7 наніс 3-4 удари в обличчя. Він не бачив, що потерпілий був без свідомості. У вчиненому щиро кається та просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, зазначив, що йому обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріальна та моральна шкода відшкодована в повному обсязі у зв`язку з чим просить залишити свій цивільний позов без розгляду. Також не заперечує в разі застосуванням судом ст..69 КК України, та відповідно звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням.
Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав заяву потерпілого щодо відшкодування збитків в повному обсязі та просив застосувати щодо обвинувачених ст.69 та ст.75 КК України.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинувачених своєї винуватості у вчиненому злочині, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинувачених, дослідженням даних, що характеризують особи винних. При цьому судом з"ясовано, що обвинувачені та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз"яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
Вина обвинувачених знайшла своє підтвердження в суді.
Дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані вірно ч. 2 ст. 121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування збитків.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України є: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування збитків.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України є: рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. До кримінальної відповідальності не притягувався.
Обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, не одружений, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Частиною 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винних суд умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст.69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.
При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винних, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.
Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленого в Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення або обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту і т.д. З підстав, зазначених у ч.1 ст.69 КК України, суд може не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією статті (санкцією частини сатті) Особливої частини КК як обов`язкове.
Суд враховує також і поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після скоєння злочину і вважає, що їх поведінка свідчить про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вживають заходи щодо свого виправлення, тому суд вважає, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі визнали свою провину і щиро каються у вчиненому; активно сприяли розкриттю злочину, з потерпілим ОСОБА_7 примирилися та відшкодували моральну та матеріальну шкоду, за таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність та достатність призначення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі за ч.2 ст.121КК України та вважає можливим призначити їм покарання з урахуванням ст.69 КК України та застосувати положення ст.75 КК України з встановленням іспитового терміну, оскільки саме це покарання, на переконання суду, найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст.50 КК України.
При цьому на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно покласти обов`язки визначені ст. 76 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для їх виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченими, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.
Судові витрати у справі за проведення судових експертиз, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави в сумі 6006,70 гривні.
Речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124 КПК України.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 257 ЦПК Українисуд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Враховуючи те, що цивільний позивач ОСОБА_7 подав до суду заяву про залишення поданого цивільного позову без розгляду, суд вважає можливим залишити цивільний позов без розгляду.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, застосувати вимоги статті 69 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 три роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки на період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, застосувати вимоги статті 69 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 три роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки на період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно ч.2 ст.124 КПК України, стягнути солідарно із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави

документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 6006,70 гривні.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином залишити без розгляду.
Речові докази після набрання вироком законної сили у справі:
-медична карта №10421 стаціонарного хворого ОСОБА_7 на 41 аркуші (а.с.178) повернути потерпілому ОСОБА_7 .
-карта памяті (а.с.45, 90,130)- залишити в матеріалах кримінального провадження.
-диск DVD R (а.с.231)- залишити в матеріалах кримінального провадження.
- спортивні штани сірого кольору марки «Adidas», куртку з капюшоном світлого кольору із візерунками коричневого та зеленого кольорів та одяг повернути ОСОБА_4
-куртку чорного кольору торгової марки «STAFF», футболку чорного кольору торгової марки «STAFF» з принтами у вигляді черепа спортивні штани чорного кольору із білими вставками - повернути ОСОБА_5 .
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту. скасувати.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту. скасувати.
На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.
Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1