Справа № 296/685/23
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2023 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУ Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ємільчине, Житомирської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст. 366 Кримінального кодексу України, у кримінальному провадженні №0000112 від 12.03.2021,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника відділу СУ ГУ Національної поліції в Житомирській області майор поліції ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вказав, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 від 12.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що директор ТОВ «СГП «ДНІПРО» ОСОБА_8 спільно з представником за довіреністю ТОВ «ПІДЛУБИ АГРО+» ОСОБА_9 та бухгалтером ТОВ «ПІДЛУБИ АГРО+» ОСОБА_6 , знаючи про можливість отримання часткового відшкодування вартості закуплених для подальшого відтворення племінних тварин за бюджетною програмою «Фінансова підтримка сільгосптоваровиробників» (на підставі Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для державної підтримки розвитку тваринництва та переробки сільськогосподарської продукції) та маючи контроль над указаними підприємствами, що здійснюють діяльність у сфері сільськогосподарського виробництва, вступили у злочинну змову між собою з метою заволодіння бюджетними коштами.

Реалізуючи злочинний умисел, указані особи склали та видали завідомо неправдиві документи (договори) щодо купівлі-продажу великої рогатої худоби між указаними підприємствами.

З метою надання договорам вигляду реальних правочинів службові особи підприємств склали підроблені документи щодо поставки та перевезення ВРХ (видаткові накладні, акти прийому-передачі ВРХ, товарно-транспортні накладні), при цьому фактично перевезення ВРХ не здійснювалось.

У подальшому, з банківського рахунку ТОВ «ПІДЛУБИ АГРО+» на банківський рахунок ТОВ «СГП «ДНІПРО» перераховано грошові кошти в загальній сумі 12 929 328, 30 грн.

В свою чергу, з банківського рахунку ТОВ «СГП «ДНІПРО» на рахунок ТОВ «ПІДЛУБИ АГРО+» перераховано грошові кошти на суму 19 126 000, 70 грн.

У подальшому від ТОВ «СГП «ДНІПРО» та ТОВ «ПІДЛУБИ АГРО+» до Міністерства аграрної політики подано заявки на отримання вказаними товариствами часткового відшкодування вартості племінних тварин, за результатами розгляду яких Мінагрополітики здійснено перерахування грошових коштів з рахунку Державної казначейської служби України на рахунок ТОВ «ПІДЛУБИ АГРО+» грошових коштів у сумі 6 009 482, 00 грн., а також на рахунок ТОВ «СГП «ДНІПРО» грошових коштів у сумі 8 998 673, 00 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, шляхом складання та видачі завідомо неправдивих офіційних документів, заволоділи грошовими коштами, які належать державному бюджету, на загальну суму 15 008 155, 00 грн, що становить особливо великий розмір.

З урахуванням вказаних вище обставин, 20.01.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також у складанні та видачі завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Слідчий просить застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що є необхідним для запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий в клопотанні зазначив, що враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень в яких підозрюється ОСОБА_6 , з метою запобігання наявним вищевказаним ризикам, неможливо застосувати до останньої більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою із можливістю внесення застави. Даний вид запобіжного заходу необхідно обрати та застосувати виходячи не із каральних міркувань, а лише з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

В той же час, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставин кримінального правопорушення, зокрема загального розміру майнової шкоди в сумі 15 008 155, 00 грн., у завданні якої підозрюється ОСОБА_6 , майнового та сімейного стану підозрюваного, наявності у нього постійного місця роботи, а отже стабільного доходу, інших даних про особу слідчий просить визначити заставу, у розмірі, яка перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно, а саме у розмірі 1800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 831 200, 00 грн. та достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та просили його задовольнити. На запитання слідчого судді слідчий вказав, що розмір застави розраховувався із розміру збитку, наявності у підозрюваної рухомого майна та тривалості роботи останньої на підприємстві.

Захисник в судовому засіданні вказав, що клопотання слідчого не має жодного обгрунтованого письмового доказу та не один їз ризиків не розкритий. Також зазначив, що підозрювана має постійне місце проживання, проживає спільно з матір`ю пенсіонеркою ОСОБА_10 , 1947 р.н., самостійно виховує дитину 2006 р.н., із власності має тільки автомоболь який придбаний задовго до подій, працює на підпиємстві 10 р., до кримінальної відповідальності не притягувалась. Поясним, що документи для отримання відшкодування склали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 тільки перерахувала кошти, виконавши свої посадові обов`язки. Також захисник заперечив щодо надмірної суми застави, та в цілому проти застосування будь-якого запобіжного заходу щодо підозрюваної, у зв`язу з чим просив відмовити у задоволенні клопотання.

Підозрювана ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що вона не має права підпису на первинних документах. На запитання слідчого судді вказала, що дійсно вона підписала заяву на часткове відшкодування вартості племінних тварин, але тому, що там була графа для її підпису. Підозрювана заперечила проти задоволення клопотання про застосування щодо неї запобіжного заходу.

Заслухавши прокурора, слідчого, захисника, підозрювану, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають підстави вважати, що дане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Приймаючи до уваги процесуальну позицію адвокатів, слідчий суддя враховує, що на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 органом досудового розслідування зібрано докази, які вказують на можливу причетність останньої до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. Обґрунтованість такої підозри підтверджується наявними у даному кримінальному провадженні фактичними даними.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Так, в клопотанні слідчий вказує на можливість підозрюваної ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, незаконно впливати на свідків кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, ні в клопотанні, ні в судовому засіданні слідчий та прокурор не обгрунтували наявність кожного ризику окремо та не надали жодного доказу на підтвердження обставин, що свідчать про реальний характер ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Також суд бере до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000112 триває з 12.03.2021, а ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України 20.01.2023, тобто майже через 2 роки. З пояснень сторін вбачається, що в період до 20.01.2023р. ОСОБА_6 перебувала у статусі свідка.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий на підтвердження ризиків, зокрема, переховування від суду та слідства зіслався на тяжкість злочину та проживання підозрюваної у м. Київ, у зв`язку із чим ОСОБА_6 може не прибути на виклик слідчого й таким чином буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Разом з тим, в судовом засіданні встановлено, що підозрювана проживає в смт. Ємільчене Житомирської області.

На переконання слідчого судді, тяжкість злочину та проживання підозрюваної за межами м. Житомир, за відсутності інших вагомих факторів, які свідчать про ймовірність порушення особою процесуальних обов`язків, не можуть свідчити про високий ступінь існування ризиків передбачених п.п. 1,4 ст. 177 КПК України.

Слід відмітити, що вчинення особою кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого не може бути єдиною підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор, слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

При цьому, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений (підозрюваний) може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування вказаної небезпеки, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Органами досудового розслідування також не доведено, що підозрювана ОСОБА_6 може незаконного впливати на свідків та інших підозрюваних, з метою виправдання своїх дій та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Будь-яких обгрунтувань з даного приводу слідчому судді не надано.

Отже, не знайшли свого підтвердження доводи слідчого, викладені в клопотанні щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Приписами ч.1 ст.178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобовязаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоровя підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних звязків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу підозрювану, яка є уродженкою смт. Ємільчине, Житомирської області, громадянкою України, зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає разом з матір`ю пенсіонеркою, виховує самостійно малолітню дитину, має сталі соціальні зв`язки, раніше не судима, слідчий суддя вважає, що застосування відносно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваної.

Приписами ч.1 ст.179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

В зв`язку з цим, зазначені вище обставини, на думку слідчого судді, дають підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останньою процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176- 179, 184, 193, 194, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУ Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 , відмовити.

2. Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

3. Покласти на підозрювану ОСОБА_6 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрована, проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками у кримінальному провадженні, коло яких має визначити та повідомити підозрюваній слідчий органу досудового розслідування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

4. Строк дії покладених на підозрювану обов`язків - до 20 березня 2023 року.

5. Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування в кримінальному провадженні.

6. Копію ухвали вручити слідчому, прокурору, підозрюваній, захиснику.

7. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1