Справа № 462/4341/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1155/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 грудня 2022 року про продовження останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України, до 2 лютого 2023 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 грудня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у клопотанні прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави з передачею коштів на користь Збройних Сил України.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що до клопотання прокурора не додано доказів, які б підтверджували наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих правопорушень; стороною обвинувачення не доведено жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 до затримання не переховувався та не намагався ухилися від правоохоронних органів; до клопотання не долучено доказів, які б свідчили, що ОСОБА_7 протягом досудового розслідування впливав на будь-яку особу.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував наявність у ОСОБА_7 цивільної дружини, те, що він утримує двох її дітей, має місце проживання та позитивну характеристику, раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався.

На думку апелянта, суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у формі пособництва, не є організатором чи безпосереднім виконавцем та не може повторно вчиняти кримінальні правопорушення, коли інші обвинувачені перебувають під арештом чи запобіжними заходами.

Апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Залізничного районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження №0000063 від 13 січня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186, ч 5 ст. 27 ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 255-1 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 146, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 309 КК України.

У межах даного кримінального провадження до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 5 грудня 2022 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, оскільки у разі визнання винним йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 13 років; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні; вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував, що останній обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінально-караних діянь, із застосуванням насильства до потерпілих, з корисливих мотивів; взяв до увагу особу обвинуваченого, який ніде не працює, не має офіційного джерела доходу, а всі доходи отримував від протиправної діяльності.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та позитивну характеристику, вперше притягується до кримінальної відповідальності, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_7 діяв у ролі пособника, а тому не зможе вчинити чи організувати вчинення кримінальних правопорушень, перебуваючи не під вартою, не заслуговує на увагу, оскільки у розумінні ст. 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. Попри те, що ст. 27 КК України визначає види співучасників та роль кожного з них у вчиненні кримінального правопорушення, спільна участь у вчиненні злочину передбачає, зокрема, що всі співучасники діють разом, на досягнення спільного результату. При цьому роль кожного зі співучасників може змінюватись, залежно від обставин.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 5 грудня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18