461/1664/21
1-в/465/377/22
У Х В А Л А
судового засідання
02.11.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі

головуючого - судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

лікуючого лікаря-психіатра, представника заявника ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

особи, щодо якої вирішується питання ОСОБА_6

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Львові заяву Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку

в с т а н о в и в:
заступник генерального директора Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_7 та лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_4 звернулися в суд із заявою на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В обґрунтування заяви покликаються на те, що у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 15.03.2021 року перебуває ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо на підставі ухвал Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2021 року та Сихівського районного суду м. Львова від 07.02.2022 року, які були продовжені востаннє ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2022 року.
Внаслідок проведеного комплексного лікування: Нормотиміки (Вальпроком), Антипсихотики (Галоперидол, Аміназин, Азапін, Риспетрил, Клопіксол-депо); Антигістамінні (Лоратадин, Діазолін), Гормональні (Дексаметазон), реабілітаційні заходи: перегляд телепередач, читання періодичної преси, прогулянки в прогулянковому дворику у супроводі медперсоналу, групова психотерапія, працетерапія, психічний стан на фоні контрольованого прийому підтримуючого лікування стабілізувався - вдалось досягнути стану ремісії. У свідомості, орієнтований у собі, просторі та часі вірно. Доступний мовному контакту. На задані запитання відповідає по суті, частково розкриває зміст власних переживань, активно скарг не висловлює, висловлює тугу за домом. Мова гучна. Гіпомімічний, емоційно сплощений. Фон настрою гіпоманійний, лабільний. На перший план виступають виражені зміни особистості, характерні для емоційно-вольового дефекту. Вольові процеси знижені, простежується втрата трудової та соціальної адаптації. Мислення мінливе за темпом перебігу, паралогічне. Активно психопродуктивної симптоматики на момент огляду не виявляє. Судження поверхневі. Коло інтересів обмежене задоволення фізіологічних потреб та вирішенням побутових потреб. Базові навики самообслуговування збережені, проте потребує спонукання з боку медичного персоналу. Антисоціальні та суїцидальні думки на момент огляду заперечує. В умовах терапевтичного середовища поведінка стала більш впорядкованою, продуктивна симптоматика дезакцентуалізувалась та втратила вплив на поведінку. Почав будувати реалістичні плани на майбутнє. Став більш критичним до власного психічного стану та скоєних злочинів. Внаслідок проведеного комплексного лікування вдалось досягнути повноцінної ремісії. Не потребує застосування застосування примусових заходів медичного характеру.

Відтак, 06.10.2022р. гр. ОСОБА_6 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, що прийшла до висновку, що на даний час ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим дефектом особистості, період ремісії. У зв`язку з актуальною стабілізацією психічного стану та досягненням стану ремісії, ОСОБА_6 не потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, рекомендовано застосування АПДПП. У зав`язку чим, просять заяву задоволити.

У судовому засіданні лікуючий лікар-психіатр, представник заявника ОСОБА_4 підтримав заяву на предмет зміниОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру, просив її задоволити, покликаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів КНП ЛОР «ЛОКПЛ» №146 від 06.10.2022р., відповідно до якого ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Захисник в судовому засіданні подану заяву підтримала та пояснила, що у ОСОБА_8 покращився психічний стан та відбулись зміни у поведінці ОСОБА_6 . Тому просить змінити примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що його стан здоров`я покращився, він хоче лікуватись амбулаторно та буде виконувати всі вказівки лікаря.
Прокурор у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задоволити.
Заслухавши пояснення учасників процесу та думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні заяви з наступних підстав.
Відповідно до ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно з ст.19 Закону Про психіатричну допомогу питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Відповідно до ст.514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року № 7 за змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

З наведеного випливає, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якший (у даному випадку надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку) необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.2 ст.15-ч.1 ст.185, ч.1 ст. 185, ч.1 ст.186 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій і його особи в цілому.

З 15.03.2021 року до даного часу перебуває гр. ОСОБА_6 у Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», до якого застосовуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на підставі ухвал Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2021 року та Сихівського районного суду м. Львова від 07.02.2022 року, які були продовжені востаннє ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.04.2022 року.
Із висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовується примусові заходи медичного характеру №146 від 06.10.2022 року вбачається, що комісія лікарів-психіатрів дійшла до висновку, що на даний час ОСОБА_6 страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим дефектом особистості, період ремісії. У зв`язку з актуальною стабілізацією психічного стану та досягненням стану ремісії, ОСОБА_6 не потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, рекомендовано застосування АПДПП.

Висновок комісії лікарів психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві керівника закладу з надання психіатричної допомоги.
У судовому засіданні лікуючим лікарем-психіатром, представником заявника було підтверджено, що ОСОБА_6 для забезпечення стабільного його стану психічного здоров`я потребує постійного приймання медичних препаратів, які він зможе приймати під контролем лікарів, чи осіб, які б могли забезпечити нагляд за ним для прийняття ліків. При цьому, він як лікуючий лікар не може гарантувати, що при наданні ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку не буде відбуватись зміни його поведінки в гіршу сторону.
Крім цього, на даний час та на час вчинення суспільно суспільно-небезпечного діянь, передбачених ч.2 ст.15-ч.1 ст.185, ч.1 ст. 185, ч.1 ст.186 КК України ОСОБА_6 продовжує страждати захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим дефектом особистості.
Суд також звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України).

За таких обставин, вказаний висновок комісії лікарів-психіатрів №146 від 06.10.2022 року відносно ОСОБА_9 є передчасним та недостатньо обґрунтованим, а враховуючи, що перебування у медичному закладі ОСОБА_9 є нетривалим(менше двох років), а тому він не доводить, що покращення психічного стану ОСОБА_9 носить стабільний та тривалий характер і що він спроможний дотримуватися підтримуючого лікування вдома.
Разом з тим, мати ОСОБА_9 ОСОБА_10 у судовому засіданні не змогла переконати суд щодо її належного впливу на поведінку ОСОБА_9 у разі зміни йому застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
А тому, суд вважає, що зазначений висновок не доводить, що особа видужала або внаслідок змін її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, а також, що психічний стан ОСОБА_9 на час звернення із заявою до суду настільки змінився, що осатаній не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:… (е)... законне затримання психічнохворих...».

Під час розгляду даної справи, зазначений висновок суду також узгоджується із практикою ЄСПЛ, зокрема з висновками Суду у справі «Горшков проти України», за наявності доказів, які вказують на те, що особа страждала на психічне захворювання такого виду та рівня небезпечності, примусове ув`язнення в лікарні виправдовується лікуванням заявника та захистом інших членів суспільства. Тоді як стан здоров`я заявника поліпшується, соціальна загроза може тривати до повного його видужання. Навіть якщо стан здоров`я особи вважається покращеним, який не вимагає посиленого та суворого нагляду, певна полегшена форма нагляду за заявником вважається необхідною.
З огляд на вищезазначене, суд з`ясувавши всі обставини даної заяви, вивчивши долучені документи до такої заяви тазаслухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст. ст.92-95 КК України, ст. ст. 372, 376, 512-514 КПК України -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - відмовити.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу в порядку та строки визначені ст.395 КПК України, протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду. Оскарження ухвали не зупиняє її дії.

Повний текст ухвали проголошено 07 листопада 2022 року об 15 годині 15 хвилин.

Суддя ОСОБА_1