ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023 Справа №607/1817/23 Провадження №1-кп/607/1059/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0001716, дані про яке 02.11.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Збараж Збаразького району Тернопільської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , з вищою освітою, заміжньої, що має на утриманні двох малолітніх дітей, працюючої на посаді вчителя англійської мови Красносільської гімназії Збаразької міської ради Тернопільської області, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2022 о 22 год. 20 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автомобілем «TOYOTA-YARIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, червоного кольору (який їй належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 02.03.2019, ТСЦ 6141), з трьома пасажирами, без вантажу, рухалася по вул.Руській, м.Тернополя, у напрямку від вул.Гетьмана Мазепи до просп.С.Бандери.

Рухаючись лівою смугою руху транспортного потоку вказаного напрямку із швидкістю 59 км/год., тобто швидкістю яка перевищувала дозволену на даній ділянці автодороги в межах населеного пункту - м.Тернопіль Тернопільської області та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що встановлений на вул.Руській, навпроти Церкви «Воздвиження Чесного Хреста» ПЦ України, і позначений дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра»), дорожніми знаками: 5.93.1, 5.93.2 («Суміжні пішохідний перехід та велосипедний переїзд») Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, водій ОСОБА_3 , не була достатньо уважна, належно не стежила за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагувала на їх зміну, не обрала дозволеної на даній ділянці автодороги швидкості руху, чим порушила вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і належного виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.4 Правил дорожнього руху, а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували її рухатися у населеному пункті (м.Тернопіль), із дозволеною швидкістю руху, не більше 50 км/год., і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У цей час проїзну частину дороги вул.Руська, м.Тернопіль, у напрямку від Церкви «Воздвиження Чесного Хреста» ПЦ України до парку «Топільче», у відповідності до вимог пунктів: 4.7, 4.16 (а) ПДР, почав переходити по вказаному нерегульованому пішохідному переході пішохід ОСОБА_7 , який рухався в межах дорожньої розмітки 1.14.1 («зебра») ПДР. Під час подальшого руху по вул.Руській, м.Тернопіль та наближення до зазначеного нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_3 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги вул.Руська, по нерегульованому пішохідному переході, в напрямку зліва-направо відносно руху автомобіля «TOYOTA-YARIS», відповідно до вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, не зменшила швидкості руху керованого автомобіля та не зупинилася перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, хоча мала таку технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, а продовжила рух лівою смугою руху вказаного напрямку.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_3 не забезпечила безпеку дорожнього руху та шляхом несвоєчасного застосування гальмування позбавила себе технічної можливості зупинити керований нею автомобіль перед нерегульованим пішохідним переходом та в процесі руху, виїхавши на пішохідний перехід, скоїла наїзд передньою лівою частиною керованого автомобіля «TOYOTA-YARIS», реєстраційний номер НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_7 , який в момент наїзду переходив саме ліву смугу руху транспортного потоку вул.Руської, у напрямку просп.С.Бандери, по нерегульованому пішохідному переході. У результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, просторими крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку, що у перебігу травматичного процесу призвела до набряку-набубнявіння головного мозку та його компресії (стиснення), від яких настала його смерть 05.11.2022 року о 04 год. 05 хв. під час проходження стаціонарного лікування в відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» ТМР.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_7 .

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, визнала повністю та підтвердила зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення. Показала, що дійсно 01.11.2022 близько 22 год. 20 хв., керуючи автомобілем марки «Toyota Yaris», номерний знак НОМЕР_1 по вул.Руській у м.Тернопіль, зі швидкістю приблизно 59 км/год., в салоні якого окрім неї перебувало ще троє пасажирів, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшивши швидкості руху та своєчасно не застосувавши екстрене гальмування, скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив поїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу, та в подальшому внаслідок вказаної ДТП загинув. Зазначила, що після дорожньо-транспортної пригоди залишилась на місці події та викликала бригаду швидкої допомоги. Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаялася та зазначила, що завдану кримінальним правопорушенням шкоду вона відшкодувала повністю, тому просила суворо її не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки має на утриманні двох малолітніх дітей та працює, у зв`язку чим регулярно користується автомобілем для проїзду до місця роботи та забезпечення потреб сім`ї.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , яка є сестрою загиблого в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_7 , показала, що очевидцем події ДТП не була. Ствердила, що завдану кримінальним правопорушенням шкоду ОСОБА_3 їй відшкодувала у повному обсязі, без урахування виплат, що підлягають страховому відшкодуванню, а тому просила призначити обвинуваченій мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, а також не призначати обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_6 з приводу відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 , а також стосуються речових доказів та судових витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинувачену ОСОБА_3 , потерпілу ОСОБА_6 з приводу відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди та дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченої, а також стосуються речових доказів та судових витрат, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і її дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд враховує, що згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п.20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченою кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, має на утриманні двох малолітніх дітей, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а також те, що вона не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога.

Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 під час судового розгляду, яка наповнена критичною оцінкою вчиненого та висловленням жалю з приводу вчиненого, а також демонстрацією готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка).

Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , висловлену у судовому засіданні потерпілою ОСОБА_6 , яка хоча і не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, втім не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку, вважає за доцільне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд не вбачає.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку про недоцільність його застосування, у зв`язку з урахуванням обставин скоєного злочину, який вчинено з необережності, характеру допущених ОСОБА_3 порушень Правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинувачену права керувати транспортними засобами, відсутності обставин, які обтяжують покарання, даних про систематичний характер порушення обвинуваченою вимог ПДР, а також те, що обвинувачена в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину не перебувала.

Не вбачаючи доцільності у застосуванні до винної додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, окрім зазначеного, враховує також дані про особу ОСОБА_3 , яка має на утриманні двох малолітніх дітей та працевлаштована, її виключно позитивну характеристику, а також те, що транспортний засіб ОСОБА_3 використовує для добирання до місця роботи та забезпечення потреб сім`ї, у зв`язку з чим потребує можливості керувати транспортним засобом, в той час як позбавлення її такого спеціального права, в умовах воєнного стану в країні на день ухвалення судового рішення, на думку суду, становитиме надмір тягар для обвинуваченої.

Крім того, із урахуванням обставин даного кримінального провадження, особи обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а також беручи до уваги думку потерпілої, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України й звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, який буде достатнім для того, щоб остання довела своє виправлення, а покладення на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченої.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.

Крім того, враховуючи, що на даний час у даному кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 174, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.

Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.11.2022 у справі №607/15451/22 на автомобіль марки «Toyota» моделі «Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є ОСОБА_3 .

Речові докази: автомобіль марки «Toyota» моделі «Yaris», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого від 02.11.2022 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001716 від 02.11.2022 та зберігається на майданчику ГУНП в Тернопільській області за адресою: м.Тернопіль, вул.Бережанська, 44Б, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_3 за належністю; оптичний диск марки «VERBATIM» 52х 700mb/80 min, із написом маркером синього кольору: «Відеозаписи м. Тернопіль, вул. Руська, 01.11.2022», із збереженими на ньому чотирма відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, встановлених на опорах контактно-кабельних мереж, а також на будівлях по вул.Руська в м.Тернопіль, неподалік Церкви «Воздвиження Чесного Хреста» ПЦ України, який згідно постанови слідчого від 03.11.2022 визнано документом у кримінальному провадженні №0001716 від 02.11.2022 та зберігається при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах цього кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових автотехнічних експертиз від 02.11.2022 №СЕ-19/120-23/182-ІТ в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп.; від 25.11.2022 №СЕ-19/120-22/10389-ІТ в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп.; судової транспортно-трасологічної експертизи від 29.11.2022 №СЕ-19/120-22/10384-ІТ в розмірі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп.; судових фототехнічних експертиз від 16.12.2022 №СЕ-19/120-22/10692-ФП в розмірі 3397 (три тисячі триста дев`яносто сім) грн. 04 коп.; від 16.12.2022 №СЕ-19/120-22/10691-ФП в розмірі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) грн. 80 коп.; від 20.12.2022 №СЕ-19/120-22/10693-ФП в розмірі 5097 (п`ять тисяч дев`яносто сім) грн. 06 коп.; від 21.12.2022 №СЕ-19/120-22/10694-ФП в розмірі 4153 (чотири тисячі сто п`ятдесят три) грн. 16 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1