КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000027 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ташкент, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 01.10.2020 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки обмеження волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2020 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі.
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/369/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 10.02.2021 року близько 17 год. 40 хв. ОСОБА_6 разом із своїм знайомим ОСОБА_9 проходили поблизу будинку АДРЕСА_1 , в цей час ОСОБА_6 помітив як у ОСОБА_9 з кишені куртки, в яку він був одягнутий, непомітно для останнього, випав мобільний телефон NeffosX1Lite модель TP904A24UA з ОЗУ 2gb, пам`ять 16gb, IMEI НОМЕР_1 , сірого кольору, вартістю 1250 грн., що належить матері ОСОБА_9 - потерпілій ОСОБА_10 , та протягом тривалого часу перебував у користуванні ОСОБА_9 .
Після чого, у ОСОБА_6 раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення та подальшого звернення чужого майна на свою користь, всупереч інтересам власника. Далі, ОСОБА_6 , реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, а ОСОБА_9 відволікся, діючи таємно від оточуючих, непомітно підібрав із землі та помістив до правої кишені своєї куртки вищевказаний мобільний телефон, що належить потерпілій ОСОБА_10 , та, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1 250 грн.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання та призначити йому більш м`яке покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не було враховано обставини, які повинні враховуватися при призначені покарання та які є пом`якшуючими, а саме, що кримінальним правопорушенням фактично не завдано шкоди потерпілій, оскільки обвинувачений сам добровільно повернув викрадений мобільний телефон і потерпіла повідомила суд, що не має жодних претензій до обвинуваченого, а також те, що обвинувачений добровільно приніс викрадений мобільний телефон в поліцію, при цьому його не затримували з викраденим телефоном, не вилучали його при обшуку або в іншій спосіб, а отже, обвинувачений добровільно без будь-якого процесуального примусу сприяв розкриттю злочину. Тому вказані обставини з`явлення із зізнанням, відшкодування шкоди та активне сприяння розкриттю правопорушення, є додатковими обставинами, які пом`якшують покарання та передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, але суд першої інстанції вказав лише одну обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

За таких обставин, вважає, що враховуючи вказані чотири пом`якшуючі обставини, суд першої інстанції мав можливість призначити обвинуваченому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, у вигляді штрафу.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, а в поданій до апеляційного суду заяві повідомив, що ОСОБА_6 відмовився від його послуг і в подальшому не бажає отримувати від нього правову допомогу та висловив прохання про проведення апеляційного розгляду без його участі.
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи обізнаним про перебування на розгляді в апеляційному суді апеляційної скарги сторони захисту, не цікавиться станом її розгляду, жодного разу до суду апеляційної інстанції не з`явився, ігнорує направлені судом на його адресу повістки, які повертаються за закінченням терміну зберігання, і зокрема повернулась така повістка про виклик ОСОБА_6 у судове засідання на 21 липня 2022 року, та відповідно також у судове засідання він не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав, що свідчить про свідоме небажання обвинуваченого брати участь в апеляційному розгляді.
Тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що неявка захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 не перешкоджає проведенню розгляду, адже їх участь не є обов`язковою, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), що відповідає юридичній кваліфікації діяння ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, а також дані про особу ОСОБА_6 , який будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, і вчинив дане кримінальне правопорушення у період іспитового строку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується в цілому позитивно, розлучений, та думку потерпілої, якій повернуто викрадене. Належним чином при цьому враховано судом і обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 - щире каяття, а також рецидив кримінальних правопорушень як обставину, що його обтяжує.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_6 покарання саме у виді обмеження волі, визначивши таке строком на 2 роки, а з урахуванням того, що ОСОБА_6 не відбув покарання, призначене вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2020 року, остаточне покарання визначив ОСОБА_6 на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, що за своїм видом і розміром не лише відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, але і є необхідним і достатнім для його виправлення та перевиховання.

Вимоги захисника ОСОБА_7 щодо визнання та врахування наявності таких пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставин, як добровільне повернення викраденого мобільного телефону, у зв`язку з чим потерпіла не має жодних претензій до обвинуваченого, з`явлення із зізнанням, відшкодування шкоди та активне сприяння розкриттю правопорушення, як підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 судом покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки вказані обставини не лише було враховано судом першої інстанції при призначенні йому покарання, але й не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного йому судом покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_6 нове кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, що, відповідно до ст. 78 КК України, вимагає призначення йому покарання і за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, які визначають, що, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, і остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом ОСОБА_6 покарання в апеляційній скарзі захисника не наведено.

А відтак, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2021 року стосовно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3