ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/4656/21

Провадження № 1-кп/210/227/22

"20" грудня 2022 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони кримінального провадження, які беруть участь у судовому засіданні: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 05 серпня 2021 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000417 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Марганець Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не працевлаштованого, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме:

1) 31.05.2016 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 1 (один) рік;

2) 14.06.2016 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 1 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 1 (один) рік;

3) 23.06.2017 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання у вигляді 6 місяців за вироком Марганецького міського суду від 31.05.2016, до відбуття 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з 16.02.2017 року по 20.06.2017 року. Звільнився 26.06.2020 умовно-достроково на не відбутий строк 5 місяців 20 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 23.06.2017 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане не відбуте покарання по вироку Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 року, остаточно до відбуття покарання 4 роки позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього вироку в строк відбуття покарання з 16.02.2017 року по 20.06.2017 рік. Звільнився 26.06.2020 з Криворізької ВК Дніпропетровської області (№80) умовно-достроково, невідбутий строк 5 місяців 20 днів, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 02.07.2021 року приблизно о 18:00 годині ОСОБА_4 перебуваючи неподалік магазину «Затишок» що розташований, по вул. Вадима Гурова, 31В у Металургійному району м. Кривого Рогу, зустрівся з раніше знайомим йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так, ОСОБА_4 помітив, що ОСОБА_5 приїхав на велосипеді «SCOTT ASPECT 40» 2012 сірого кольору, та в цей момент у нього раптово виник злочинний намір, спрямований на шахрайське заволодіння чужим майном і обернення його у подальшому на свою користь.

ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, зловживаючи довірою ОСОБА_5 , попросив у останнього велосипед, під приводом поїхати купити алкогольних напоїв для спільного вживання, при цьому заздалегідь не маючи наміру повертати вказаний велосипед. В свою чергу, ОСОБА_5 , будучи помилково впевненим в порядності та у доброчесних намірах ОСОБА_4 , добровільно передав йому свій велосипед марки «SCOTT ASPECT 40» 2012 сірого кольору, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №3192 від 17.08.2021 року становить 10833,33 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 на вказаному викраденому велосипеді з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, у зв`язку з чим своїми діями, завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 10833,33 гривень.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При визначенні міри покарання покладався на розсуд суду.

В судовому засіданні обвинувачений свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, у вчиненому розкаявся, та пояснив суду, що з потерпілим особисто знайомий по роботі. В липні 2021 року він зустрівся з ОСОБА_5 , та попросив у нього велосипед, сказав, що потрібно кудись з"їздити, та що потім поверне. ОСОБА_5 погодився надати на деякий час велосипед, однак обвинувачений залишив велосипед іншому чоловіку, оскільки продав його, а потерпілому сказав, що пробив колесо. Він хотів повернути кошти, однак не повернув, а потерпілий звернувся до поліції. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати, має намір відшкодувати завдані потерпілому збитки.

ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв по застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення не надходило.

Прокурор заявив клопотання про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Обвинувачений дане клопотання підтримав.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності; обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів, які стосуються речових доказів, проведених експертиз та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту потерпілих, свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку, що обвинуваченого слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, та кваліфікувати його дії - за частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Згідно з частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з частиною 4 статті 12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 190 КК України є нетяжким злочином.

При визначені виду та розміру покарань суд керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 скоїв нетяжкий злочин; офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, в переважній більшості за злочини проти власності, за які відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства; під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, не одружений, дітей на утриманні немає, за місцем мешкання характеризується позитивно, завдана майнова шкода не відшкодована.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому згідно зі ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, безперечне визнання вини, вибачення перед потерпілим та наміри відшкодувати шкоду. Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину, оскільки ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, маючи судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Суд також приймає до уваги досудову доповідь, згідно з якою виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного злочину, даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_4 основного покарання у вигляді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе без ізоляції від суспільства, виходячи з наступного.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого положень статті 75 КК України суд враховує, що ОСОБА_4 наразі є слідчо-заарештованою особою, відносно останнього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001521 від 17 грудня 2021 року за частиною 2 статті 307 КК України обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_4 раніше вчинював злочини проти власності, відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, наявний рецедив злочинів.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 75 КК України, тому ОСОБА_4 слід покарання з реальним відбуттям.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Підстави для застосування ст. 69, 69-1 КК України судом не встановлено.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

У зв`язку з тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування даного кримінального провадження запобіжний захід не застосовувався та в судовому засіданні клопотання прокурором про це не заявлялося, суд також не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Враховуючи, що відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у кримінальному провадженні № 0001521 від 17.12.2021 року і наразі обвинувачений утримується під вартою, строк відбуття покарання слід відраховувати з моменту проголошення вироку.

Підстав для зарахування в строк покарання періоду перебування обвинуваченого під вартою в іншому кримінальному провадженні, з урахуванням закону України "Про попереднє ув"язнення" не вбачається.

Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відраховувати з моменту проголошення вироку, а саме з 20 грудня 2022 року.

Матеріали кримінального провадження №0000417, зберігати у судовій справі № 210/4656/21.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_6 ОСОБА_7