Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5606/22
Провадження № 1-в/490/52/2023
У Х В А Л А

02 березня 2023 року

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві клопотання

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має

про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 04 роки 06 місяці, визначеного вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. 28 листопада 2022 року ОСОБА_4 , який відбуває покарання у вигляді позбавлення волі та тимчасово перебуває у державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор", надіслав до суду клопотання у якому просив про його умовно-дострокове звільнення.

У клопотанні зазначив, що наразі відбув покарання у розмірі, що є більшим за 2/3 призначеного йому покарання та твердо встав на шлях виправлення.

2. Під час судового розгляду кримінального провадження засуджений заявлене ним клопотання підтримав.

2.1. Зокрема, наполягав на тому, що наразі відбув більше 2/3 з призначеного йому строку покарання, з огляду на що набув право на умовно-дострокове звільнення.

2.2. Він підтвердив, що за час перебування у Державній Установі "Миколаївський слідчий ізолятор" мав одне стягнення, проте наполягав на тому, що свою поведінку виправив.

2.3. Пояснив, що наразі перебуває у Державній Установі "Миколаївський слідчий ізолятор", а ні в установі, призначеної для відбуття покарання, через те, що виявив бажання ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, в межах якого уклав угоду з прокурором про визнання винуватості. При цьому мету такого ознайомлення пояснити він не спромігся.

2.4. Обвинувачений також підтвердив, що до труду він не залучався, зазначивши, що декілька разів "допомогав робити ремонт у приміщеннях СІЗО"

3. Захисник під час судового розгляду кримінального провадження просила про задоволення заявленого її підзахисним клопотання.

4. Прокурор у суді проти задоволення заявленого клопотання не заперечував.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. Вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 05 серпня 2019 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, та йому було призначене покарання у вигляді громадських робіт строком на 100 годин.

Далі, вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 лютого 2020 року він же був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України. Цим же вироком за сукупністю цього злочину та злочину, за вчинення якого він був засудженим 05 серпня 2019 року. ОСОБА_4 було призначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 04 роки.

Далі, вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2022 року була затверджена угода про визнання винуватості, укладена між ОСОБА_4 та прокурором.

За такого цим вироком ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, та за вчинення цього злочину йому було призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 04 роки 06 місяців. Цим же вироком за сукупністю цього злочину та злочинів, за вчинення яких він був засуджений попередніми вироками ОСОБА_4 було призначене остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 04 роки 06 місяців.

Цим же вироком ухвалювалось строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 06 жовтня 2019 року.

2. 06 жовтня 2019 року ОСОБА_4 був затриманий в зв`язку із вчиненням злочину, за який був засуджений вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2022 року.

Протягом періоду з 06 жовтня 2019 року до моменту набрання чинності вироком від 12 жовтня 2022 року ОСОБА_4 перебував у Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" в зв`язку з розглядом вказаних кримінальних проваджень.

З моменту ж набрання чинності цим вироком й до теперішнього часу він перебуває у цій же установі в зв`язку з поданням ним заяви про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, розглянутого Ленінським районним судом міста Миколаєва 12 жовтня 2022 року.

3. Як свідчить текст характеристики, наданої ОСОБА_4 адміністрацією Державної Установи "Миколаївський слідчий ізолятор", за час перебування у цій установі той зарекомендував себе таким чином:

"вимоги режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку порушував за що має одне стягнення у вигляді карцеру 10 діб (за невиконання законних вимог адміністрації та вираження нецензурною лайкою), заохочень не має".

"В умовах ув`язнення не агресивний, спокійний, стриманий. Стосунки зі співкамерниками намагається підтримувати рівні та спокійні, у створенні конфліктних ситуацій поміченим не був...Намірів аутоагресивного, суїцидального змісту не висловлює, на відповідних профілактичних обліках установи не перебуває. Психоемоційний стан задовільний"

"Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом отримання передач. До працівників слідчого ізолятору відноситься адекватно"

Положення закону, яким керувався суд при постановленні ухвали.

1. Відповідно до статті статті 81 Кримінального Кодексу України

До осіб, що відбувають покарання у виді ... позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

/частина 1/

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

/частина 2/

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

...

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за ... умисний тяжкий злочин ...

/частина 3/

2. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" Попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

3. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 537; пункту 1 частини 2 статті 539 Кримінального Процесуального Кодексу України клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання вирішуються судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

І......Вирішення питання про можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , суд враховує таке.

1. Наведені вище приписи статей 537, 539 Кримінального Процесуального Кодексу України.

З огляду на таке суд відзначає, що відповідно до статей 11, 18, 89 Виправного Кодексу України засуджені до позбавлення волі відбувають покарання? ? у виправних колоніях та? ? - у разі виконання робіт з господарського обслуговування - у слідчому ізоляторі.

З цього випливає, що поставлене заявником питання може розглядатись лише у суді за місцем розташування виправної колонії або за місцем виконання засудженим робіт з господарського обслуговування.

Місце ж, з якого здійснюється? ? направлення засуджених до позбавлення волі або з використанням якого здійснюється переміщення засуджених /зокрема - слідчий ізолятор тощо/ не є? ? виправною установою, а за такого це місце й не є місцем відбуття покарання засудженим.

2. Далі, суд відзначає й те, що ОСОБА_4 не маючи для такого об`єктивної потреби, висловив бажання знайомитись з матеріалами кримінального провадження, які (матеріали) вочевидь для нього не мають жодного значення ані - для ухвалення відносно нього вироку, ані - для визначення йому строку покарання.

Таке не може бути поясненим інакше, ніж тим, що ОСОБА_4 від направлення до установ виконання покарання (де, власно, й має вирішуватись питання про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення) свідомо ухиляється.

Отже, подане ОСОБА_4 клопотання є свідомо та з його власної волі поданим з порушенням вимог щодо його територіальної підсудності.

ІІ......Разом із цим, суд враховує засади кримінального провадження, якими, окрім іншого, є забезпечення права на свободу та особисту недоторканість /стаття 12 Кримінального Процесуального Кодексу України/ та доступ до правосуддя /стаття 21 цього Кодексу/.

При цьому у статті 12 Кримінального Процесуального Кодексу України наголошується на тому, що кожен, хто понад строк, передбачений цим Кодексом, тримається під вартою, має бути негайно звільнений.

Стаття 206 Кримінального Процесуального Кодексу України передбачає, що питання про звільнення особи вирішує слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції суду якого утримується відповідна особа; стаття 539 Кримінального Процесуального Кодексу України допускає вирішення певних питань під час виконання вироку судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

З огляду на таке, сутність вимоги засудженого, яка полягає у його звільненні з місця позбавлення волі та з метою недопущення порушення прав засудженого суд вважає за необхідне в цьому випадку надати оцінку вимогам засудженого по суті.

Надаючи таку оцінку, суд враховує наступне.

1. Зі змісту процитованих вище приписів статті 81 Кримінального Кодексу України вбачається, що підставами для умовно-дострокового звільнення особи від відбуття покарання є не тільки фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання, але - доведення засудженим свого виправлення.

2. Далі, суд нагадує, що виправлення засудженого, відповідно до процитованих вище приписів частини 2 статті 81 Кримінального Процесуального Кодексу України, доводиться його ставленням до праці та поведінкою під час відбуття покарання.

Та стосовно цих критеріїв суд відзначає наступне.

2.1. Говорячи про ставлення ОСОБА_4 до праці, суд відзначає, що до суспільно-корисної праці він не залучався.

Захист стверджує, що таке відбулось через обставини, що не залежать від волі засудженого. Але з таким погодитись неможливо. Так, відповідно до статті 16 Закону України "Про попереднє ув`язнення" взяті під варту особи можуть залучатись до праці за їх згодою. ОСОБА_4 же з жодним зверненням про його залучення до праці не звертався, у будь-який інший спосіб свого бажання бути залученим до такої праці не висловлював.

Отже, його відношення до суспільно-корисної праці не дає жодних підстав для висновку про те, що він довів своє виправлення.

2.2. Стосовно поведінки засудженого суд відзначає таке.

(а) Очевидним є те, що оцінка поведінки засудженого має бути наданою не ним, але - іншими особами, зокрема - адміністрацією установи, яка здійснює нагляд за такою поведінкою.

З цього випливає, що та обставина, що засуджений став на шлях виправлення, має підтверджуватись відповідними висновками адміністрації такої установи.

Між цим, подібні висновки суду не надані та наразі в матеріалах кримінального провадження вони відсутні.

Більше того, з наданих захистом документів вбачається, що адміністрація установи, у якій перебуває засуджений, не знайшла підстав не тільки для таких висновків, але - навіть для застосування відносно ОСОБА_4 будь-якого заохочення протягом більш ніж трьох років.

(б) ОСОБА_4 має не зняте стягнення за невиконання законних вимог адміністрації.

Захист посилається про те, що з тексту характеристики вбачається, що цей недолік він усунув. Проте, у характеристиці не відзначається, що ОСОБА_4 почав ставитись до працівників адміністрації з повагою, вказується лише про "адекватність" його ставлення до них. Та такі посилання про його належну поведінку не свідчать, свідчать лише про те, що він не порушує режим утримання, усвідомлюючи наслідки таких порушень.

(в) Далі, суд відзначає, що ОСОБА_4 :

-після набрання вироком чинності вдався до свідомих дій щодо подання документів про його звільнення від відбування покарання з порушенням встановленого законом порядку.

-укладаючі угоду про визнання винуватості, висловив свою згоду на те, що за скоєне має відбути покарання у вигляді позбавлення волі строком на 04 роки 06 місяців. Проте, негайно після набрання вироком законної сили він же від цієї позиції відмовився та почав наполягати на своєму звільненні.

Таке у сукупності доводить, що він виявляє нещирість та вживає усіх доступних йому суто організаційних заходів із тим, щоб уникнути відбуття покарання, що йому належить. Таке не є сумісним не тільки з "виправленням", але навіть - з каяттям.

2.3. Посилання захисту на характеристику ОСОБА_4 не тільки не спростовують, але - навпаки - підтверджують наведені вище висновки.

Отже, фактичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 наразі є відсутніми.

Наведене у сукупності доводить, що як юридичні (наявність поданого у встановленому законом порядку звернення), так й фактичні підстави для задоволення цього клопотання є відсутніми.

Міркування ж захисту та засудженого цих обставин не спростовують.

Отже, у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 537, статтею 539 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 04 роки 06 місяці, визначеного вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2022 року - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_1 =