ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1263/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/409/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційні скарги прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 10 березня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000077 від 11 лютого 2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

07.03.2023 року прокурор у кримінальному провадженні подала до суду клопотання про арешт майна.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилалась на те, що 10.02.2023 року до ЧЧ ВП №3 ХРУП №1 надійшла заява від ОСОБА_9 , про те, що невстановлена особа відносно нього вчинила самоправні дії.

За даним фактом 11.02.2023 було внесено відомості до ЄРДР за №0000077 від 11.02.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

28.02.2023 в період часу з 12:45 до 13:45, проведено огляд місця події на території ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, Харківській район, м. Мерефа, вул. Дніпровська 211 під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля Субару Трібека 2007 року випуску в одному екземплярі.

Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_2 виданого 07.02.2023 року власником автомобіля Субару Трібека 2007 року випуску належить ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Огляд місця події було проведено з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та з метою збереження речових доказів, які в подальшому матимуть доказове значення та будуть визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, що сприятиме розкриттю вказаного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також для встановлення істини під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 10 березня 2023 року задоволено клопотання про арешт майна.

Слідчий суддя вирішив накласти арешт на автомобіль Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля Субару Трібека 2007 року випуску в одному екземплярі, які було вилучено в ході огляду 28.02.2023 року у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належать останній, шляхом позбавлення права на відчуження..

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурорпросить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти арешт на автомобіль марки Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ключі від автомобіля Субару Трібека 2007 року випуску в одному екземплярі із позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування ним

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженні та на даний час призначено у справі автоварознавчу експертизу та не проведено інші розшукові дії з автомобілем і повернення автомобіля власнику майна лише з позбавленням права розпорядження майном ускладнить проведенню досудового розслідування.

Крім того, власник майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені клопотання про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що автомобіль Субару Трібека 2007 року випуску було вилучено у неї 21.02.2023 року без складання відповідного протоколу після чого його їй повернули, як власнику під розписку та потім знову вилучили 28.02.2023 року. Клопотання про арешт майна було подано з порушенням строку, оскільки автомобіль було вилучено 28.02.2023 року, а з клопотанням прокурор звернулась лише 07.03.2023 року.

Зазначає, що прокурором не було надано доказів того, що автомобіль був об`єктом кримінально протиправних дій, набутий протиправним шляхом чи був знаряддям кримінального правопорушення.

Вказує, що на час розгляду клопотання про арешт майна жодній особі не було оголошено підозру та відсутній цивільний позивач, а тому на переконання апелянта прокурором не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала вимоги апеляційної скарги та пояснила, що постановою від 22.03.2023 року змінено правову кваліфікацію у кримінальному провадженні з ст.356 КК України на ч.3 ст.190 КК України.

Власник майна ОСОБА_7 та її представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити та відмовити у задоволені апеляційної скарги прокурора.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна та її представника та доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя має право накласти арешт на мано, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 цього Кодексу, тобто є тимчасово вилученим із дотриманням встановленого ст.167, 168 КПК України порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення.

Тимчасове вилучення майна відповідно до положень ст.168 КПК України може здійснюватися під час обшуку, огляду. При цьому слідчий, прокурор під час тимчасового вилучення майна або негайно після його здійснення зобов`язаний скласти відповідний протокол та звернутися до слідчого судді з клопотанням про його арешт протягом 48 годин після вилучення майна, що встановлено ч.5 ст.171 КПК України.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту клопотання та доданих прокурором матеріалів встановлено, що 28.02.2023 в період часу з 12:45 до 13:45, проведено огляд місця події на території ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, Харківській район, м. Мерефа, вул. Дніпровська 211 під час якого було виявлено та вилучено: автомобіль Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля Субару Трібека 2007 року випуску в одному екземплярі.

Згідно свідоцтва про реєстрацію серія НОМЕР_2 виданого 07.02.2023 власником автомобіля Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено належить ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що слідчим доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Та передав автомобіль майно на відповідальне зберігання власнику автомобіля.

Однак, колегія суддів з таким рішенням слідчого судді у повному обсязі погодитись не може, з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як вбачається з матеріалів провадження огляд місця події було проведено 28.02.2023 в період часу з 12:45 до 13:45 год.

Клопотання прокурором було подано 01.03.2023 року шляхом направлення клопотання до суду поштою, про що свідчить штамп поштового відділення на конверті , тобто у межах строку, визначеного ч.5 ст.171 КПК України, та було зареєстровано 07.30.2023 року у суді, а тому доводи апелянта ОСОБА_7 про те, що клопотання про арешт майна було подано з пропуском строку є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження факту (події) вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для ймовірного пред`явлення в подальшому обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля автомобіль марки Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від автомобіля,враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Постановою дізнавача від 28.02.2023 року року вилучене майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженню.

Таким чином, вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України та може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, може бути об`єктом протиправних дій, передбачених особливою частиною КК України.

Постанова слідчого про визнання речовими доказами вилученого майна на час апеляційного перегляду не скасована, що має істотне процесуальне значення.

При цьому, накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, передбачає, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Разом з тим враховуючи, що у кримінальному провадженні ще не проведено жодної експертизи, серед яких автотоварознавча, при проведенні якої об`єктом дослідження є безпосередньо транспортний засіб, слідчим суддею суду першої інстанції не було визначено способу накладення арешту на майно, що надає можливість вчиняти будь-які дії з речовим доказом без будь-яких правових наслідків.

З урахуванням фактичних обставин справи, обраної органом досудового розслідування правової кваліфікації протиправної діяльності, відомостей зафіксованих в протоколі огляду від 28.02.2023 року, колегія суддів дійшла до висновку, що спосіб накладення арешту на вилучене майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користуванням автомобілем марки Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та ключів від автомобіля до скасування арешту майна у встановлений законом спосіб, з передачею на відповідальне зберігання власнику буде менш обтяжливим та співмірним інтересам власника майна та дотримання завдань кримінального провадження, згідно норм ст.2 КПК України.

Саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, на переконання колегії суддів, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст.174 КПК України.

Отже, з урахуванням положень п.2 ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та власника майна підлягають частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленню нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 10 березня 2023 року скасувати та постановити нову.

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене під час огляду місця події 28.02.2023 року, а саме на: автомобіль марки Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобу,

Визначити спосіб арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користуванням автомобілем марки Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 виданого 07.02.2023 року належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Передати автомобіль марки Субару Трібека 2007 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобуна відповідальне зберігання власнику - ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

Попередити ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Контроль за виконанням ухвали про арешт майна покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4