Справа № 750/2584/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/333/22
Категорія - ч.4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 25 травня 2018 року за №0003402 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

Арешти, накладені на майно ухвалами слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.12.2018 - скасовано.

Судові витрати у кримінальному провадженні в сумі 8125 грн. 37 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та невстановленому розслідуванням місці, діючи з корисливих мотивів, вступив у злочинну змову з трьома невстановленими слідством особами - особою 1, особою 2, особою 3 на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_12 з метою заволодіння майном потерпілого у великих розмірах.

У подальшому, реалізуючи спільний злочинний умисел, 25.05.2018, о 16 год. 48 хв., ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами - особою 1, особою 2, особою 3 на належному його дружині ОСОБА_13 автомобілі марки «Subaru Tribeca», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні, змінивши попередньо його реєстраційний номер на НОМЕР_2 , під керуванням невстановленої досудовим розслідуванням особи - особи 1 приїхали до двору будинку за адресою: АДРЕСА_3 , у якому проживає ОСОБА_12 .

Помітивши припаркований у дворі біля вищезазначеного будинку належний ОСОБА_12 автомобіль марки «КІА Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у якому на місці водія знаходився сам потерпілий, ОСОБА_8 та двоє невстановлених досудовим розслідуванням осіб - особою 2 та особою 3 вийшли з автомобіля «Subaru Tribeca», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі зміненим реєстраційним номером НОМЕР_2 , та підійшли до автомобіля потерпілого. З метою доведення свого спільного злочинного умислу до кінця, о 16 год. 49 хв., діючи узгоджено, ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 2, підійшли до дверей водія, а невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 3 - до передніх пасажирських дверей, та розбили скло вікна дверей водія та пасажирських дверей правого боку автомобіля.

Продовжуючи свої спільні узгоджені злочинні дії, ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 2, почали погрожувати ОСОБА_12 застосуванням щодо нього насильства, небезпечного для життя, шляхом демонстрації невстановленою досудовим розслідуванням особою - особою 2 предмета, схожого на пістолет.

У цей же час, невстановлена досудовим розслідуванням особа - особа 3, реалізуючи спільний злочинний умисел, дістала з салону автомобіля ОСОБА_12 сумку від ноутбука, у якій знаходилися належні потерпілому грошові кошти в сумі 800 тисяч російських рублів, що, відповідно до курсу Національного банку України, станом на 25.05.2018, становить 340 112 грн., що у 250 разів і більше перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є великим розміром.

Після цього ОСОБА_8 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_12 , залишили місце вчинення злочину.

Крім того, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, незаконно, без передбаченого законом дозволу, умисно придбав перероблений саморобним способом шумовий пістолет «STALKER-MOD. 914-S» калібру 9 мм, який, відповідно до висновку судової балістичної експертизи № 1539 від 28.12.2018, є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю.

У подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігаючи при собі перероблений саморобним способом шумовий пістолет «STALKER-MOD. 914-S» калібру 9 мм, умисно переніс його до належного ОСОБА_13 автомобіля марки «Subaru Tribeca», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він користувався, де продовжив незаконно без передбаченого законом дозволу зберігати до вилучення працівниками поліції 27.12.2018 у ході проведення обшуку зазначеного автомобіля, який знаходився на ділянці місцевості поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах, та за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор просить визнати причини пропущення строку апеляційного оскарження поважними та поновити його.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.02.2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 - скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією усього належного йому майна та визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією усього належного йому майна.

Щодо підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, прокурор посилаючись на положення ст.ст. 117, 615 КПК України, зазначає про те, що оскаржуваний вирок Деснянського районного суду м. Чернігова оголошено 24.02.2022, а у зв`язку з виконанням прокурорами, які входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, невідкладних регламентних дій, пов`язаних з введенням воєнного стану, з`явитися до Деснянського районного суду м. Чернігова на оголошення вироку не представилося за можливе. У подальшому, у зв`язку з проведенням на території м. Чернігова активних бойових дій, Деснянським районними судом м. Чернігова припинено роботу. Примірник оскаржуваного вироку прокурором отримано лише 13.05.2022.

Обґрунтовуючи свої доводи апелянт стверджує про невмотивованість судового рішення, що є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права. Переконаний, що свій висновок про непричетність ОСОБА_8 до кримінальних правопорушень, суд побудував на суперечливих, однобоко тлумачених доказах, яким не дав належної правової оцінки, а висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності.

При цьому вказує на наступні порушення:

- Судом безпідставно визнано недопустимим протокол обшуку від 27.12.2018, у зв`язку з порушенням права на захист ОСОБА_8 , та протокол пред`явлення особи для впізнання від 28.12.2018. Проте, на переконання прокурора, такий висновок суду суперечить обставинам провадження та дослідженим доказам, оскільки ОСОБА_8 затримано безпосередньо після виявлення вогнепальної зброї, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. При цьому, перед початком проведення обшуку автомобіля ОСОБА_8 було роз`яснено його права. Статусу підозрюваного у кримінальному провадженні за ч.4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 не мав.

- Звертає увагу колегії суддів, що визнаючи протокол обшуку недопустимим, суд послався на доказ сторони захисту - відео з камери зовнішнього спостереження з будинку АДРЕСА_4 , хоча у ході судового розгляду стороною захисту не надано та судом не досліджено законність підстав одержання зазначеного доказу, відтак, існує розумній сумнів у його достовірності.

- На противагу висновкам суду вказує про те, що проведення потерпілим впізнання ОСОБА_8 здійснено у відповідності до положень ст. 228 КПК України та за участі захисника підозрюваного. При цьому жодних зауважень від учасників слідчої дії не надійшло.

- У оскаржуваному вироку відсутні аргументи з приводу того, чому показання потерпілого дані ним у ході судового розгляду є недостовірними, неналежними або недопустимими, в той час, як наполягає прокурор, вони узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема з відеозаписом, камер зовнішнього спостереження з будинку за адресою АДРЕСА_3 , наданих свідком ОСОБА_14 та з показаннями свідка ОСОБА_15 . В той же час вказані докази суд не визнав неналежними та недопустимими, однак у порушенням вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, не мотивував, чому їх відкидає.

- Деталізуючи відео з камер зовнішнього спостереження з будинку за адресою АДРЕСА_3 апелянт наполягає, що з досліджених фото автомобілів «Subaru Tribeca» д.н.з. НОМЕР_1 та д.н.з. НОМЕР_2 вбачається, що вони є ідентичні та збігаються у всіх елементах.

- За вказаних обставин, вважає, що суд у порушення вимог ст. ст. 94, 374 КПК України у мотивувальній частині вироку не надав оцінки кожному доказу, наданому сторонами обвинувачення та захисту, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупності - достатності та взаємозв`язку, обмежившись їх перерахуванням. З урахуванням цих всіх обставин, прокурор переконаний, що суд незаконно та безпідставно виправдав ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 184 КК України, оскільки його винуватість повністю доведена зібраними під час досудового розслідування та дослідженими судом належними, допустимими доказами.

Адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 позано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких адвокат, аналізуючи досліджені місцевим судом докази, вважає, що суд прийняв законне й обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника потерпілого, яка вважал, що вирок суду треба скасувати і підтримала прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вважали, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок цим вимогам закону відповідає, з огляду на таке.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться насамперед питання про неправильну оцінку доказів судом першої інстанції, а саме: показань потерпілого ОСОБА_12 в судовому засіданні, протокол упізнання з участю потерпілого, де він упізнав ОСОБА_16 як одну з осіб, що скоїли на нього напад, протокол обшуку автомобіля ОСОБА_16 , в ході якого було знайдено пістолет та номерний знак автомобіля НОМЕР_2 , який був на автомобілі «Subaru Tribeca», на якому нападники зникли після скоєння злочину. Також прокурор вважає, що існують докази того, що автомобіль «Subaru Tribeca» д.н.з. НОМЕР_1 , на якорму пересувався обвинувачений та автомобіль «Subaru Tribeca» д.н.з. НОМЕР_2 , на якому зникли нападники на ОСОБА_12 , є одним і тим же автомобілем, оскільки вони зовні абсолютно подібні.

Фактично ці докази є ключовими в даному кримінальному провадженні, оскільки вони прямо можуть підтвердити причетність або непричетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому дій. Усі інші докази є похідними від цих доказів, тому колегія суддів зосередилась на питанні їхнього аналізу.

Так, місцевий суд визнав неналежними показання потерпілого ОСОБА_12 в судовому засіданні, оскільки такі показання були непевними та розпливчастими. Так, при найпершому допиті в судовому засіданні (до постановлення першого вироку у справі) потерпілий вказав, що упізнає обвинуваченого як нападника з вірогідністю 50%, а в послідуючому він же частково змінив свої показання і стверджував, що нападником був саме ОСОБА_8 у вироку суду вказано, що показання потерпілого змінювались протягом судового розгляду і суд не міг покласти їх в обґрунтування обвинувального вироку.

Апеляційний суд погоджується з такою оцінкою показань потерпілого. Слід зазначити, що напад на нього відбувся дуже швидко, в сутінках, коли запам`ятати чиєсь обличчя було украй важко, а останні показання в суді потерпілий давав через 4 роки після злочину.

Судом першої інстанції обґрунтовано було визнано неналежним і недопустимим доказом протокол упізнання ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_12 (т.2 а.с. 23-25). Колегія суддів апеляційного суду відзначає, що при проведенні упізнання, при якому потерпілий впізнав ОСОБА_8 як нападника, не проводилась ніяка технічна фіксація цієї слідчої дії. Сторона захисту наголошувала, що упізнаний ( ОСОБА_8 ) мав великі відмінності у зовнішньому вигляді в порівнянні зі статистами, оскільки певний час знаходився в ІТТ. Суд апеляційної інстанції не має можливості перевірити, а сторона обвинувачення не має можливості спростувати ці доводи сторони захисту саме у зв`язку з суттєвими недоліками досудового розслідування, які неможливо виправити в судовому засіданні. Відтак, сумніви щодо належності й допустимості цього доказу повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

На думку колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано визнав неналежним і недопустимим протокол обшуку автомобіля, яким користувався ОСОБА_8 («Subaru Tribeca» д.н. НОМЕР_1 ) від 27 грудня 2018 р. - т. 2 а.с. 66-68. в ході цього обшуку було вилучено пістолет, визнаний вогнепальною зброєю та номерний знак автомобіля НОМЕР_2 .

Так, місцевий суд у вироку зазначив, що обшук автомобіля відбувся після силового затримання ОСОБА_8 і з цього моменту він вважався затриманим, якому не було забезпечено належного права на захист. Оскільки ОСОБА_8 був зазначений в протоколі обшуку як учасник обшуку, його права як затриманого повинні були дотримані, чого не було зроблено органами досудового розслідування.

Сторона обвинувачення заперечувала проти такого висновку суду, стверджуючи, що ОСОБА_8 брав участь в обшуку не як затриманий, а як свідок, а затримання його відбулось і права затриманого йому були роз`яснені пізніше - після проведення обшуку та вилучення з автомобіля пістолета та номерного знаку автомобіля.

Колегія суддів, вислухавши сторони з цього питання, вказує на таке.

У відповідності до ст. 209 КПК, особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд з уповноваженою особою чи у приміщенні, визначеною уповноваженою особою.

З вироку місцевого суду (т.4 а.с. 209) вбачається, що 27.12.2018 р. о 10 год. 21 хв. в м. Буча Київської області відбулось силове затримання ОСОБА_8 шляхом зупинки автомобіля «Subaru Tribeca» д.н. НОМЕР_1 , в якому їхав останній, після чого ОСОБА_8 був витягнутий з автомобіля і постійно знаходився поруч з поліцейськими. Таким чином, в силу приписів ст. 209 КПК він являвся затриманим. У той же час свідок ОСОБА_17 , який проводив розслідування даного кримінального провадження, в судовому засіданні місцевого суду допитаний як свідок повідомив, що при проведенні обшуку він вважав ОСОБА_8 свідком, а затримав його уже після проведення обшуку та роз`яснив йому його права і забезпечив право на захист.

Викладене свідчить про недотримання в процесі проведення обшуку вимог правил поводження з підозрюваним та дотримання його прав, передбачених ст. 42, 213 КПК, а оскільки ОСОБА_8 був безпосереднім учасником обшуку, то з точки зору дотримання прав затриманої особи, місцевий суд цілком правомірно визнав цей протокол обшуку неналежним і недопустимим доказом у зв`язку з порушенням прав підозрюваного.

Другою підставою для визнання цього доказу неналежним і недопустимим доказом є відеозапис силового затримання ОСОБА_8 , зроблений камерами зовнішнього спостереження в м. Буча. Цей відеозапис був отриманий стороною захисту шляхом направлення відповідного запиту і перевірений судом шляхом допиту свідка ОСОБА_18 (т.4 а.с. 217). Цей доказ був своєчасно відкритий стороною захисту стороні обвинувачення (т.3 а.с. 45). З наданого відеозапису (т.3 а.с. 44) вбачається, що після того, як ОСОБА_8 був зупинений і видалений з автомобіля, в цей автомобіль проникнув невідомий чоловік, який знаходився в полі зору правоохоронців і якого не бачив ОСОБА_8 . Через 30 хвилин на місце прибув слідчий, який і проводив обшук.

Апеляційний суд не погоджується з твердженням апеляційної скарги прокурора про сумнів у законності отримання стороною захисту доказу - вказаного вище відеозапису. Цей відеозапис бус отриманий стороною захисту у відповідності до ч. 3 ст. 93 КПК, як вказано вище, своєчасно відкритий стороні обвинувачення, перевірений судом в судовому засіданні. У апеляційного суду немає підстав сумніватися у законності отримання цього відеозапису.

Сторона захисту в судовому засіданні наголошувала, що знайдені при обшуку предмети - номерний знак автомобіля НОМЕР_2 та пістолет, ОСОБА_8 не належать, а були підкинуті туди поліцейськими. Суд погодився з такою позицією сторони захисту, належним чином мотивувавши це у вироку (т.4 а.с. 210-211).

Апеляційний суд, проаналізувавши тактику підготовки і проведення обшуку у ОСОБА_8 ,також сумнівається в належності і допустимості доказу - протоколу обшуку від 27.12.2018 р. Сумнів цей полягає в тому, що слідчий через півроку після скоєння злочину звернувся до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку саме автомобіля (а не житлового приміщення) ОСОБА_8 і мав намір знайти там саме номерний знак НОМЕР_2 , повідомив про це на початку проведення обшуку. Тобто, слідчий заздалегідь знав про те, що в своєму автомобілі ОСОБА_8 водить доказ злочину, скоєного півроку тому, що суперечить здоровому глузду.

Апеляційний суд зазначає, що органом досудового розслідування не було встановлено одну важливу обставину - не був допитаний свідок автомобіля, за яким закріплений номерний знак НОМЕР_2 , не вияснено, чи вибував він з законного володіння власника автомобіля. Крім того, предмети, знайдені при обшуку, не досліджувались на наявність папілярних узорів пальців рук, що є суттєвим недоліком досудового розслідування, який неможливо виправити в суді.

Місцевим судом були допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , показанням яких суд дав відповідної оцінки. З цією оцінкою погоджується колегія суддів, зазначаючи, що з їхніх показань можна зробити висновок про факт скоєння злочину відносно потерпілих, проте ці показання ніяким чином не викривають обвинуваченого в скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_20 , який в 2018 році працював в поліції, підтвердив, що на посту поліції в с. Кіпті на автотрасі Київ-Чернігів він зупинив автомобіль під керуванням обвинуваченого у зв`язку з надходженням орієнтування про злочин, оглянув автомобіль, спілкувався з ОСОБА_8 , взяв номер його телефону. Ніяких підстав затримувати ОСОБА_8 не було.

На досудовому розслідування цей свідок упізнав ОСОБА_8 по фотографіям.

Місцевий суд правильно оцінив ці докази як такі, що підтверджують факт перебування ОСОБА_8 в Чернігові 25 травня 2018 р., проте вони ніяким чином не вказують на його причетність до злочину.

Сам обвинувачений не заперечував факт свого перебування в Чернігові 25.05.2018 р. На підтвердження цього факту за клопотанням сторони захисту були допитані свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , які підтвердили, що обвинувачений у вказаний час перебував в м. Чернігові, вирішував питання свого бізнесу. Ці показання фактично створюють алібі обвинуваченому, стороною обвинувачення ці докази не спростовані.

Наведені в апеляційній скарзі твердження прокурора про те, що автомобіль «Subaru Tribeca», яким користувались нападники на потерпілого і автомобіль «Subaru Tribeca» яким користувався ОСОБА_8 є одним і тим же автомобілем, ґрунтуються лише на особистому сприйнятті зовнішнього вигляду цих автомобілів стороною обвинувачення. Будь-яких вагомих доказів, які б дозволяли ідентифікувати зображення, зроблені з різних камер зовнішнього спостереження як один автомобіль, суду не надано.

Таким чином, місцевий суд обґрунтовано визнав усі наведені вище основні докази неналежними і недопустимими і апеляційний суд з такою оцінкою погоджується. Інші докази, надані стороною обвинувачення, є похідними від основних і тому суд правомірно застосував доктрину «плодів отруєного дерева».

Апеляційний суд, погодившись з висновками місцевого суду у оцінці доказів, не здійснював їхнього повторного дослідження, оскільки усі докази були досліджені місцевим судом повно й всебічно. Апеляційний суд не допитував потерпілого ОСОБА_12 , оскільки, як заявила в судовому засіданні його представник адвокат ОСОБА_9 , після початку військових дій зв`язок з ним втрачено.

Крім того, місцевий суд розглядав дану справу двічі і обидва рази ухвалив виправдувальний вирок, ретельно дослідивши при цьому докази. Щодо їхньої оцінки місцевим судом, то докази обвинувачення, визнані неналежними і недопустимими, з достатньою повнотою оцінені місцевим судом, що й зазначено у вироку суду.

Отже, достатніх доказів для визнання винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_8 в інкримінованих йому діях, суду не надано і можливість їх отримання вичерпана. Тому вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про поновлення строку на її подачу. Як підставу для цього зазначає бойові дії на території України і неможливість своєчасно скласти і подати апеляційну скаргу.

Колегія суддів зазначає, що вирок місцевим судом було ухвалено 24 лютого 2022 р. - у день початку збройної агресій російської федерації проти України. З наступного дня та території міста Чернігова розпочались бойові дії, які тривали до початку квітня 2022 р. Правосуддя в цей час судами Чернігівської області не здійснювалось і було відновлене тільки 5 травня 2022 р. При цьому співробітники прокуратури виконували процесуальні дії по фіксації військових злочинів, які неможливо було віднести на інший час. Тому, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за можливе поновити прокурору строк на подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Поновити строк прокурору ОСОБА_6 на подачу апеляційної скарги на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2022 р. відносно ОСОБА_8 .

В задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 відмовити, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2022 року, відносно ОСОБА_8 по обвинуваченню його за ч. 4 ст. 187 та ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу негайно після проголошення і може бути оскаржена сторонами до Верховного Суду в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4