Справа № 301/1284/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 , та

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/509/20, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2019 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, із середньо-спеціальною освітою, засуджений 20.07.2017 Іршавським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки й на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки,

визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року, і за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання час перебування під вартою з 08 травня 2019 року.

Речові докази в справі згідно постанови про визнання речовими доказами від 12 квітня 2019 року (а. с. 59-60) повернуто власнику ОСОБА_7 .

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

30 березня 2019 приблизно о 15.00 год обвинувачений ОСОБА_6 з метою крадіжки чужого майна, діючи умисно з корисливих спонукань, шляхом пошкодження кватирки на будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_3 , проник до будинку, звідки таємно намагався викрасти чавунну каструлю з кришкою, столовий прилад для виготовлення пельменів, столовий прилад для виготовлення печива у вигляді «Орішки, половник (варюха), ложки, лопатки, шумівки з бірками марки «KRAUFF», 8 столових ложок з гравіюванням на них «Нерж», 5 столових ложок, 4 банки скляні ємністю 0,5 літра з домашньою консервацією червоного гострого перцю, 3 банки скляних ємністю 3 літри з домашньою консервацією маринованих огірків, 2 банки скляної ємністю 3 літри з домашньою консервацією маринованих помідорів, одну банку скляну ємністю 1 літр з домашньою консервацією компоту вишні, 3 банки скляної ємністю 0,5 літри з консервацією сливового варення, однак злочин обвинуваченим не був доведений до кінця, оскільки до місця скоєння крадіжки підійшов неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_2 , який виявив ОСОБА_6 на місці скоєння злочину. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 17.04.2019 вартість однієї чавунної каструлі з ручками ємністю 3 літри з кришкою становить 200.00 гривень, столового приладу для виготовлення пельменів - 30 гривень, столового приладу для виготовлення печива у вигляді «Орішки - 150.00 гривень, половника ( варюхи), ложки, лопатки, шумівки з бірками марки «KRAUFF» - 420.00 гривень, однієї столової ложки - 9 гривень, однієї банки скляної ємністю 0,5 літра з домашньою консервацією червоного гострого перцю - 35.00 гривень, однієї банки скляних ємністю 3 літри з домашньою консервацією маринованих огірків - 60.00 гривень, однієї банки скляної ємністю 3 літри з домашньою консервацією маринованих помідорів - 50.00 гривень, однієї банки скляної ємністю 1 літр з домашньою консервацією компоту вишні - 28.00 гривень, однієї банки скляної ємністю 0,5 літри з консервацією сливового варення - 35.00 гривень, - всього вартість майна на загальну суму 1470.00 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним. Посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги його показання про те, що він не скоював інкримінованого йому злочину. Стверджує, що кримінальне провадження щодо нього сфальсифіковано. Зазначає, що подія мала місце 30 березня 2019 року, а його було затримано лише через один місяць, і застосовуючи до нього фізичні та моральні страждання працівники поліції змусили його визнати вину в скоєнні злочину, який він не скоював. Крім того, вказує на те, що із місця події слідчий не вилучав відбитки пальців його рук та взуття, а також не проводив із ним слідчого експерименту. Просить вирок скасувати та постановити справедливе рішення.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив зарахувати до строку відбутого ним покарання період перебування в місцях попереднього ув`язнення, прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила вирок змінити, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_7 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої береться до уваги те, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавала, при цьому прокурорка ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 , які брали участь під час апеляційного розгляду, не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілої ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у будинок, вчиненому повторно, ґрунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 115 КК України кримінального правопорушення підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілої ОСОБА_7 , убачається, що потерпіла проживає за адресою в АДРЕСА_2 , та доглядає за будинком своєї матері, який знаходиться поряд з її будинком, оскільки остання виїхала за кордон на заробітки. 30.03.2019 їй зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що ОСОБА_6 з будинку її матері викрадає речі. Приїхавши разом із чоловіком до будинку матері, побачили біля будинку працівників поліції та ОСОБА_6 . Відкривши двері оглянули будинок і виявили, що на коморі відкрите вікно, після чого, оглянувши комору та горище, потерпіла виявила, що зникли 15 скляних банок із домашньою консервацією, два мішки горіхів, каструля та столові прибори. Все це майно було складено у мішок, який знаходився у ОСОБА_6 , а ОСОБА_8 вирвав його із рук. Претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не має, оскільки все викрадене їй повернуто.

Із показань свідка ОСОБА_9 , убачається, що 30.03.2019 він із дружиною ОСОБА_7 знаходилися на роботі у с. Розтоці, куди йому подзвонив ОСОБА_8 і повідомив, що з будинку тещі, ОСОБА_6 викрадає майно. Почувши інформацію, він зателефонував до поліції та повідомив про даний факт. Приїхавши разом із дружиною до будинку її матері, побачили біля будинку працівників поліції. Відкривши двері оглянули будинок і дружина виявили, що з будинку зникли речі, а саме: 15 скляних банок з домашньою консервацією, два мішки горіхів каструля та столові прибори, які вони впізнали, оскільки неодноразово відвідували маму дружини. На місці події знаходився гр. ОСОБА_6 . Працівники поліції ОСОБА_6 на місці вчинення злочину не били, при цьому пояснили їм як юридично правильно написати заяву про злочин.

Із показань свідка ОСОБА_10 , убачається, що 30.03.2019 приблизно о 15 год 30 хв, випасуючи корови неподалік будинку АДРЕСА_2 , свідок побачив, як ОСОБА_6 з будинку матері ОСОБА_7 викидає посуд. Підійшовши ближче, побачив, що біля будинку знаходиться мішок з викраденими речами. Під час розмови свідок запитав ОСОБА_6 звідки в нього всі ці речі, на що останній відповів, що це дали йому сусіди. Зрозумівши, що ОСОБА_11 викрав вказані речі, попросив його повернути викрадене до місця звідки їх взяв, однак ОСОБА_6 відмовився. Після цього свідок зателефонував ОСОБА_7 та повідомив про крадіжку. У його присутності працівники поліції не наносили тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Вищевказані обставини також підтверджуються наступними доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується (т. 1, а. к. п.12-13); протоколом огляду місця події від 30.03.2019 та фототаблицями до нього, де об`єктом огляду є домогосподарство за адресою АДРЕСА_2 (т. 1, а. к. п.14-30); заявою про вчинення кримінального правопорушення (т. 1, а. к. п. 32 ); заявою ОСОБА_6 про добровільну видачу викрадених речей (т. 1, а. к. п. 54); протоколом огляду предмету від 04.2019, де об`єктом огляду є столові предмети (т. 1, а. к. п 57-58); заявою-згодою (т. 1, а. к. п. 17); постановою про визнання речовим доказом та приєднання до справи речових доказів від 12 квітня 2019 року (т. 1, а. к. п. 59-63); висновком експерта про вартість об`єкта оцінки, а саме вартість викрадених речей від 17.04.2019 (т. 1, а. к. п. 65-75); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.05.2019 (т. 1, а. к. п. 109-113); протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 1, а. к. п.125-128); протоколом ознайомлення з матеріалами досудового розслідування (т. 1, а. к. п. 129) .

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, не заслуговують на увагу, і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також береться до уваги те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_6 . Показання потерпілого та свідків, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та іншим наявним у матеріалах кримінального провадження і наведеним вище доказам. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є належними, достовірними, допустимими та достатніми, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у будинок, вчиненому повторно, та відповідно у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що кримінального правопорушення він не вчиняв, а кримінальне провадження щодо нього сфальсифіковано, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами та спростовані наведеним вище.

При оцінці доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про застосування працівниками поліції щодо нього заходів фізичного впливу, що призвело до самообмови у вчиненні кримінального правопорушення, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до постанови слідчого П`ятого слідчого відділу (із дислокацією у м. Ужгород) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові від 11.11.2021 про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 КК України, у діях службових осіб ВП № 1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області не встановлено складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд також відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Із урахуванням наведеного вище, як такі, що жодним чином не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що із місця події слідчий не вилучав відбитки пальців його рук та взуття, а також не проводив із ним слідчого експерименту.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також письмові докази, обґрунтовано поклав ці докази в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

З матеріалів кримінального провадження також убачається, що судом досліджені всі докази, клопотання про дослідження яких були заявлені суду.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного вироку апеляційний суд відхиляє, оскільки висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, які суд проаналізував та дав їм оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 3 ст. 185 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання; обставини, що обтяжують покарання рецидив злочину; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а його виправлення без позбавлення чи обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Разом із тим, суд першої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_6 вчинив злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Іршавського районного суду від 20.07.2017 та обгрунтовано при призначенні покарання застосував положення ст. 71 КК України, частково приєднавши до призначеного ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України покарання невідбуте ним покарання відповідно до вироку Іршавського районного суду від 20.07.2017, і призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено ОСОБА_6 утримувався під вартою з 14.06.2017 по 20.07.2017, а саме під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України, в якому щодо ОСОБА_6 ухвалено Іршавським районним судом вирок від 20.07.2017, який взято до уваги при призначенні ОСОБА_6 покарання за оскаржуваним вироком від 14.11.2019. Такий факт підтверджується довідкою начальника ДУ «Закарпатська УВП № 9» від 12.05.2022, копією протоколу затримання ОСОБА_6 від 14.06.2017, ухвалою слідчого судді Іршавського районного суду від 15.06.2017 про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та копією вироку Іршавського районного суду від 20.07.2017.

Частиною 5 статті 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до порядку застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України, викладеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 29.08.2018 (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин в період з 24.12.2015 до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу прямої його дії; якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу зворотної його дії, як такого, що іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України; якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Тому, апеляційний суд вважає за можливе зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 до строку відбутого ним покарання час перебування під вартою у кримінальному провадженні, в якому 20.07.2017 щодо нього Іршавським районним судом ухвалено вирок, за період з 14.06.2017 до 20.07.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, у строк відбуття ОСОБА_6 покарання підлягає зарахуванню період перебування його під вартою у цьому кримінальному провадженні з 08.05.2019 до набрання оскаржуваним вироком від 20.07.2019 законної сили, а саме 21.03.2023 (постановлення апеляційним судом судового рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 ), відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а вирок Іршавського районного суду від 14.11.2019 - зміні.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 листопада 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_6 , - змінити.

Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання рахувати з 08 травня 2019 року і до строку відбутого ним покарання зарахувати строк перебування під вартою до 21 березня 2023 року.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 до строку відбутого ним покарання час перебування під вартою у кримінальному провадженні, в якому 20.07.2017 щодо нього Іршавським районним судом ухвалено вирок, за період з 14.06.2017 до 20.07.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк із моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: