Справа № 303/2503/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/505/22, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.09.2022.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора і застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.11.2022 включно, без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Визниця, Мукачівського району, Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньою освітою, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 357 КК України.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене 30.06.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000268 прообвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 357 КК України. На момент надходження обвинувального акту до суду відносно останнього, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчився 07.04.2022. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 утримувався під вартою в іншому кримінальному провадженні. Під час розгляду кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, без визначення розміру застави. В обґрунтування доводів прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 125; ч. 3 ст. 357 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії проступків; ч. 2 ст. 342; ч.1 ст. 345 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії нетяжких злочинів; ч. 3 ст.185; ч. 2 ст. 15-ч.2 ст. 194 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_6 по інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, обґрунтовується сукупністю здобутих в ході досудового розслідування доказів, у межах даного об`єднаного кримінального провадження.
-2-

Крім того, відносно ОСОБА_6 Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області та Виноградівським районним судом Закарпатської області ухвалено ряд обвинувальних вироків щодо вчинення ним інших кримінальних правопорушень, які на даний час оскаржуються засудженим в апеляційному порядку. Обвинувачений перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність, або покинути місце свого проживання з метою уникнення покарання, що вказує на наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Усвідомлення тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у випадку визнання його винним, може спонукати обвинуваченого до вчинення дій, спрямованих на перешкоджання повному і об`єктивному судовому провадженню, що вказує на наявність, ризиків, передбачених: п. 1, п. 4, та п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: встановлено судом ризик, що обвинувачений ОСОБА_6 уже ухилявся від явки до суду перебуваючи на волі та переховувався від суду, знаходився в розшуку в іншому кримінальному провадженні, що дає підстави вважати, що він, і надалі може переховуватись, розуміючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом за вчинені кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується; також встановлені факти того, що ОСОБА_6 після того як ухилявся від явки до суду, продовжив злочинну діяльність, тобто вчинив інші кримінальні правопорушення. Також він, 27.01.2022 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України - незаконне переправлення осіб через державний кордон України, вчинене щодо кількох осіб, яке зараз перебуває на розгляді Берегівського районного суду. Крім цього, у ОСОБА_6 відсутні сталі соціальні зв`язки, він ніде не працює та не працював, у нього відсутні офіційні джерела доходів, його стан здоров`я дозволяє йому зникнути з місця проживання та переховуватися від органів розслідування прокурора та суду, не має утриманців та майна. Таким чином, з урахуванням особи обвинуваченого, його суспільної небезпечності, обставин вчинення цього кримінального правопорушення прокурор вважає, що до ОСОБА_6 необхідно застосувати саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, так як тільки такий запобіжний захід дозволить запобігти настанню вказаним ризикам і забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також виконання завдань кримінального судочинства.
Задовольняючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказав на те, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, передбачених пп. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст. 177 КПК України. Також з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів, один з яких за ч. 1 ст. 345 КК України, - погроза вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, що вказує на його неповагу до правоохоронної системи України, нестійкі моральні переконання, які дозволяють йому не поважати та порушувати правила співжиття у суспільстві, посягати на недоторканність особи, її здоров`я та власності, негативна репутація обвинуваченого ОСОБА_6 , відчуття безкарності - стало наслідком продовження вчинення ОСОБА_6
-3-

кримінальних правопорушень. Оскільки ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи (ч. 1 ст. 125 КК України), проти власності (ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 194 КК України, проти авторитету органів державної влади ( ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 357 КК України), то суд у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України не вважає за можливе визначити обвинуваченому розмір застави, у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Відтак, у суду є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів, без визначення застави.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду від 06.09.2022 скасувати, та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує на відсутність правових підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на відсутність обґрунтованої підозри, будь-яких з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд застосувавши до нього винятковий запобіжний захід, яким є тримання під вартою без визначення застави належним чином не врахував обставини, передбачені пп. 1, 3-6, 8 ч. 1 ст. 178 КПК України. Крім того вважає, що у даному об`єднаному кримінальному провадженні підроблений його підпис у розписці про отримання обвинувального акта, у зв`язку з чим внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та ДБР розпочато досудове розслідування. В даному випадку, прокурор під час судового засідання 06.09.2022 не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

У доповненні до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 також просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вважає, що дані про його особу та тяжкість кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, давали суду підстави для застосування йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Судом першої інстанції умисно було допущено грубе істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто порушено його право на захист та його права, передбачені ст. 42 КПК України, що унеможливлює його реалізацію права на захист. У даному об`єднаному кримінальному провадженні, підстав застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вбачається, і що на даний час він утримується у Закарпатській УВП № 9 м. Ужгорода, в межах іншого кримінального провадження. Водночас зазначає, що під час застосування до нього безпідставного запобіжного заходу, суддею умисно не додержано принципу верховенства права, стороною обвинувачення не доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо переховування від органів поліції, прокуратури, чи суду, незаконного впливу на всіх свідків та потерпілих зокрема, оскільки під час судового розгляду, судом вже допитано всіх наявних потерпілих та свідків даного кримінального провадження. З цих підстав вважає, що суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього не дотримався правових норм закону. Крім того зазначає, що під час судового розгляду даного обвинувального акту, при допиті потерпілих та свідків, при дослідженні всіх письмових та речових доказів, не вбачалися підстави для застосування до нього будь-якого з видів запобіжного заходу. Вважає, що прокурор ОСОБА_5 31.08.2022 в порушення прав та свобод людини,

-4-

в порушення загальних норм КПК та Конституції України, умисно, безпідставно ініціював та подав до Мукачівського міськрайонного суду письмове клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без права визначення розміру застави. Стороною обвинувачення жодним чином не доведено в суді наявність обґрунтованої підозри та ризики передбачені ст. 177 КПК України.

У черговому доповненні до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу його підзахисного (з врахуванням поданого обвинуваченим доповненням до скарги) на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 06.09.2022 задовольнити. Вказує на те, що під час розгляду даного обвинувального акту в суді, до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжні заходи не застосовувалися. Прокурор просив взяти обвинуваченого під варту без визначення розміру застави на 60 днів, хоча 08.02.2022 ухвалою слідчого судді до ОСОБА_6 застосовано взяття під варту з розміром застави 98480 грн. Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням процесуального закону, порушує права обвинуваченого на свободу пересування, а тому має бути скасована. Обвинувачений не переховувався від органу досудового розслідування, під час розгляду справи в суді, ОСОБА_6 відвідував судові засідання та в розшук не оголошувався, що свідчить про виконання ним своїх обов`язків. У клопотанні прокурора не міститься доказів того, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти будь яким ризикам, посилання прокурора на те, що обвинувачений неодноразово засуджувався за вчинення злочинів проти особи та проти власності, а тому може продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення є припущенням, оскільки логічного зв`язку таке припущення не містить, а вироки на які посилається прокурор не набули законної сили. Крім того, помилковим є мотивування прокурора та суду незастосування визначення розміру застави з посиланням на ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки санкція вказаного правопорушення (проступку) не передбачає позбавлення волі. Клопотання прокурора не відповідає ч. 3 ст. 184 КПК України, так як він не додав копії матеріалів та переліку свідків, а суд в судовому засіданні не дослідив матеріали, тому не послався на них в оскаржуваній ухвалі. Під час апеляційного розгляду захисник просить врахувати практику ЄСПЛ та посилається на конкретні рішення пов`язані із оцінкою обґрунтованості підозри особи, доведеністю існування ризиків не належної процесуальної поведінки, а також доцільності застосування виняткового запобіжного заходу пов`язаного з обмеження волі особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та доповнення до неї, заперечення прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями до неї, задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід, щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених главою 18 цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

-5-

Приписами ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст.178 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Прокурором доведено, що заявлені ним в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України є обґрунтованими, натомість обвинуваченим, його захисником не доведено, що вказані ризики відпали, зменшилися і є неактуальними.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними доказами, яким дана належна оцінка.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може ухилятися від суду, оскільки останній уже ухилявся від явки до суду перебуваючи на волі та переховувався від суду, знаходився в розшуку в іншому кримінальному провадженні, під час чого продовжив злочинну діяльність, тобто вчинив інші кримінальні правопорушення, зокрема кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, яке зараз перебуває на розгляді Берегівського районного суду Закарпатської області, також може незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню
-6-

іншим чином, отже, вище наведене свідчить про необхідність обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної процесуальної поведінки.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про допущені слідчим порушення під час проведення досудового розслідування, які, на його думку впливають на доведення винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень у яких він обвинувачується, оскільки питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи у його вчиненні вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованою, законною, постановленою з дотриманням вимог ст. 177, 178, 182, 183, 315 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Наведені обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, при цьому, стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні ОСОБА_6 , ні його захисником-адвокатом ОСОБА_7 не надано жодних доказів, зокрема, даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
-7-
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого, в тому числі, намірів ухилятися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином, про суворість обраного йому запобіжного заходу та про можливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або також порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, а саме: відсутні сталі соціальні зв`язки, обвинувачений ніде не працює і не працював, відсутність офіційних джерел доходів, не має утриманців та майна, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що постановляючи судове рішення про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України та обґрунтовано не визначив розмір застави, взявши до уваги й надавши належну оцінку тим фактам, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі з застосуванням насильства.
Крім того прокурор в судовому засіданні пояснив, що у даному кримінальному провадженні судове слідство закінчено, судом першої інстанції ухвалено вирок, яким запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд, прийнявши рішення про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, безпідставно й необґрунтовано скасував раніше визначений йому слідчим суддею розмір застави, чим грубо порушив його законні права та свободи, апеляційний суд відхиляє оскільки в даному кримінальному провадження до обвинуваченого такий запобіжний захід не застосовувався.
Необґрунтованими та спростованими матеріалами контрольного провадження, апеляційний суд визнає і доводи сторони захисту про те, що прокурором не доведено необхідності застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Відхиляючи доводи апеляційних скарг сторони захисту з внесеними до них доповненнями, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .
Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

-8-

З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги захисника про необхідність відмови у задоволенні клопотання прокурора через недоведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, задоволенню не підлягають .

На переконання колегії суддів, рішення слідчого судді відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 51 у справі «Летелье проти Франції» (рішення від 26.06.1991) про те, що «суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна рахувати виправданим, тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою».

Колегія суддів вважає, що існують підстави вважати, що звільнення обвинуваченого з під варти може призвести до настання вказаних наслідків.

Прийняте судом рішення узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначених в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_7 рішеннях.

Таким чином, рішення суду щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, так як у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
На інші доводи, які б слугували підставою для скасування чи зміни ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та доповненні до неї не посилаються.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями до неї залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.09.2022, щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: