Справа № 129/2916/22
Провадження по справі № 1-кп/129/587/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2022 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000123 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, неодруженого, несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

установив:

ОСОБА_4 призваний до лав Збройних Сил України на військову службу за мобілізацією, 15.06.2022 р. направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду контролера комендантського взводу роти охорони; 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із військовою агресією Росії проти України введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжувався і діє дотепер. 23.09.2022 р близько 11 год. солдат ОСОБА_4 з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану, самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_1 до 1.10.2022 року дня добровільного прибуття до військової частини НОМЕР_1 ; 19.10.2022 р о 8-00 год. солдат ОСОБА_4 з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану, самовільно без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд, проживав в АДРЕСА_1 до 27.10.2022 року дня добровільного прибуття до військової частини НОМЕР_1 .

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.
Вину визнав повністю, щиро розкаявся і дав суду показання про те, що він призваний до лав Збройних Сил України на військову службу за мобілізацією в квітні 2022 р., 15.06.2022 р. направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду контролера комендантського взводу роти охорони; з 23.09.2022 р. до 1.10.2022 р., з 19.10.2022 р. до 27.10.2022 р. через хворобу матері він з метою тимчасового ухилення від військової служби, умисно незаконно без дозволу командирів військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану, самовільно без поважних причин залишав розташування військової частини НОМЕР_1 , проводив час на власний розсуд, допомагав матері по господарству, проживав в АДРЕСА_1 .

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, ОСОБА_4 роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінального правопорушення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання ОСОБА_4 , за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і свідчать про те, що мета кари, виправлення і запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень буде досягнута у разі призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, суд визнає щире каяття та сприяння встановленню дійсних обставин справи, відсутність у нього судимості; також суд приймає до уваги особу ОСОБА_4 , який є фізично здоровим, працездатним, бажає продовжити службу у Збройних Силах України, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше скоїв злочин, за таких обставин суд переходить до більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст. 407 КК України, у виді штрафу.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирати, оскільки таке клопотання прокурором не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, призначити із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. (тридцять чотири тисячі гривень).

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирати.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає чинності через тридцять днів з дня його проголошення, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: