Справа №592/9027/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/867/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2023 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

До Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2023 року, засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні його клопотання. Своє рішення суд першої інстанції обгрунтував тим, що засуджений не довів, що він став на шлях виправлення, навпаки з характеристики вбачається, що він залишається небезпечним, крім того матеріали клопотання не містять об`єктивних даних про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, також не вбачається, що з засудженим відбулися позитивні зміни.

Не погодившись з таким рішення суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити матеріали справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції новим складом суду. В апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 , чітко не зазначено, з якими саме висновками суду першої інстанції не погоджується чи які дані не відповідають дійсності, вказує лише на те, що пішення є незаконним і він з ним не згоден.

Відповідно до довідки ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 17.03.20232 року, засуджений ОСОБА_6 28.02.2023 року звільнений з ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по відбуттю покарання, проте про наявність своєї апеляційної скарги та про відкриття провадження був обізнаний.

Прокурор і захисник ОСОБА_7 , які також є належним чином повідомленими про час і дату апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, при цьому прокурор надав клопотання вирішувати справу без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутнім на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі ст. 6 ЄСПЛ, оскільки здійснення прав, гарантованих ст.6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

Разом з тим, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

За таких обставин, а саме належного повідомлення всіх учасників про апеляційний розгляд, наявність відповідного клопотання про відкладення від самого апелянта і те, що в апеляційній скарзі питання про погіршення становища особи не ставиться, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України.

Тому вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання суду, «сумлінна поведінка» означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень і відсутність стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених. Така поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а й те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності у поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, громадянин України, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , раніше судимий 04.06.2019 Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, зараховано на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 30.05.2018 по 03.06.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; засуджений 31.01.2020 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України засуджений до остаточного покарання за сукупністю злочинів за цим вироком та вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04.06.2019 шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.

З 01.06.2018 ОСОБА_6 перебував в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», до тимчасової дільниці СІЗО при ДУ «Сумська виправна колонія (№ 116)» прибув 28.03.2019. З 19.07.2019 перебував в ДУ «Сумська виправна колонія (№ 116)» та з 14.10.2019 засуджений перебував в ДУ «Сумський слідчий ізолятор». З 19.01.2022 перебував в ДУ «Сумська виправна колонія (№ 116)», 05.12.2022 засуджений етапований до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» згідно ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2022.

Згідно характеристики за час відбування покарання ОСОБА_6 характеризувався негативно, порушував вимоги режиму тримання та розкладу денного, мав два стягнення, які погашено у встановленому законом порядку. Має шість непогашених стягнення. До праці не залучався. В установі залучається добровільно без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов засуджених, до праці ставиться добре, але потребує періодичного спонукання до виконання поставлених завдань, заохочень не має. Будучи двічі засудженим до позбавлення волі за умисні злочини, вперто не бажає стати на шлях виправлення та залишається бути небезпечним для суспільства.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що засуджений не довів, що він став на шлях виправлення, навпаки з характеристики вбачається, що він залишається небезпечним, крім того матеріали клопотання не містять об`єктивних даних про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, також не вбачається, що з засудженим відбулися позитивні зміни.

Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків та відсутність не погашених стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 30 січня 2023 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4