КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0011143 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Магаданської області (РФ), громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

та обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.

На підставі ст.ст. 49, 74 КК України, ОСОБА_5 від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності.

Як встановлено вироком суду, 19.11.2016 року, приблизно о 20.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на перехресті вул. Васильківської та вул. Стельмаха в м. Києві, помітив та підійшов до працівників патрульної поліції, зокрема до заступника командира роти батальйону № 1 лейтенанта поліції ОСОБА_8 та інспектора роти № 1 батальйону № 1 ОСОБА_9 , які здійснювали оформлення дорожньо-транспортної пригоди та знаходились при виконанні своїх службових обов`язків.

ОСОБА_5 почав заважати оформленню останніми дорожньо-транспортної пригоди, відволікаючи їх від виконання службових обов`язків, ставлячи під сумнів законність проведення ними дій.

Внаслідок неправомірних дій з боку ОСОБА_5 , співробітник поліції ОСОБА_8 , відповідно до ст. 16 Закону України Про Національну поліцію України, висунула з даного приводу вимогу, щодо припинення правопорушення та зупинення перешкоджання виконанню їх функціональних обов`язків та залишення місця оформлення дорожньо-транспортної пригоди, яким є проїжджа частина вище зазначених вулиць.

Після того, як ОСОБА_5 категорично відмовився виконувати законну вимогу працівника правоохоронного органу, до нього підійшла ОСОБА_8 та стала намагатись фізично витіснити його з проїжджої частини дороги.

В цей час ОСОБА_5 , користуючись своєю перевагою в фізичній силі та відсутністю в безпосередній близькості інших працівників поліції, перебуваючи впритул до лейтенанта поліції ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що остання є працівником правоохоронного органу і знаходиться при виконанні своїх службових обов`язків, не реагуючи на її законні вимоги, здійснив активну протидію, яка виразилась у нанесенні ОСОБА_5 одного удару в область обличчя ОСОБА_8 , внаслідок чого остання була вимушена покликати на допомогу лейтенанта поліції ОСОБА_9 , з яким вона разом вимушена була застосувати відносно ОСОБА_5 спеціальний засіб - кайданки.

Відповідно до акту судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_8 спричинено садно м`яких тканин носа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Далі, продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_5 , знаходячись біля службового автомобіля працівників патрульної поліції перешкодив, тобто здійснив активну протидію, законній вимозі лейтенанта поліції ОСОБА_8 під час виконання покладених на неї обов`язків та відмовився сідати до зазначеного автомобіля не реагуючи на законну вимогу лейтенанта поліції ОСОБА_8 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 342 КК України скасувати, а кримінальне провадження, закрити.

В обґрунтування вимог поданої скарги обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 370 КПК України та ухвалив незаконне, необґрунтоване і невмотивоване рішення на підставі необ`єктивного з`ясованих обставин, які не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зокрема, обвинувачений зазначає, що під час досудового розслідування він свою вину не визнавав та пояснював, що правопорушень на місці ДТП він не вчиняв, жодних вимог про припинення правопорушень або зупинення перешкоджання виконанню функціональних обов`язків поліцейських від останніх, він не отримував, не заважав поліцейським, не відволікав їх, не ставив під сумнів законність їх дій та вказує, що саме ОСОБА_8 підійшла до ОСОБА_5 не називаючи свого статусу поліцейської, застосувала до нього фізичну силу, а саме стала фізично відтісняти ОСОБА_5 з місця ДТП та застосувала до нього прийом боротьби, внаслідок якого вони разом впали на землю. Потім незаконно застосувала до ОСОБА_5 спеціальний засіб «кайданки», після чого він був затриманий, проте протокол затримання на місці події не складався та зазначає, що під час судового розгляду свідки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказали, що вони не складали протокол дорожньо-транспортної пригоди, і що такі дії не входять в коло їх службових обов`язків, а також вказали, що обвинувачений до них не підходив.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що у матеріалах справи є показання свідка ОСОБА_10 , які підтверджують, що обвинувачений не наносив ударів потерпілій, навпаки жінка-поліцейська штовхнула ОСОБА_5 , і він перечепившись впав разом з поліцейською, а поведінка обвинуваченого не була ані насильницькою, ані агресивною, проте суд першої інстанції не надав переконливих пояснень, чому він не взяв до уваги ці докази.

Також, обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що як потерпіла, так і свідки з боку обвинувачення, є зацікавленими в розгляді даної справи, оскільки згідно їх тверджень, є учасниками оформлення дорожньо-транспортної пригоди, проте протокол оформлення цієї ДТП не складався і через це в матеріалах справи відсутній, а також вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність висновків щодо інших обставин, важливих для висновку про наявність або відсутність складу злочину, передбаченого ст. 342 КК України, зокрема наявність чітко висловленої вимоги, наявність відмови її виконати.

Також, апелянт зазначає про те, що згідно висновку експерта № 2045/Е від 09.12.2016 - 04.01.2017, експертна об`єктивізація способу спричинення ушкодження можлива шляхом проведення слідчого експерименту з метою проведення відтворення обстановки та обставин події 19.11.2016 за участю ОСОБА_8 та особи, яка нанесла їй тілесні ушкодження. Разом з тим, слідчий експеримент не проводився, а отже на думку ОСОБА_5 , зазначений висновок не підтверджує обставини нанесення ним удару в обличчя ОСОБА_8 і даних про причинний зв`язок між виникненням травми у ОСОБА_8 і діями ОСОБА_5 , чи від падіння на землю під час застосування ОСОБА_8 , силового прийому щодо ОСОБА_5 в матеріалах справи не має, а тому враховуючи вище викладене, висновки органу досудового розслідування викладені в обвинувальному акті не відповідають фактичним обставинам справи, показанням свідків, які отримані в ході судового розгляду справи, письмовим доказам по справі та є суб`єктивним трактуванням сторони обвинувачення певних обставин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; пояснення прокурора, яка, з урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, які свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження; проаналізувавши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає лише частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог, передбачених ч. 5 ст. 27 КПК України, під час судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як прямо передбачено вимогами ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим.

Між тим, незважаючи на наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, судом першої інстанції вони не були дотримані в повному обсязі, оскільки в матеріалах судового провадження щодо ОСОБА_5 фактично відсутній технічний запис, який би підтверджував належне фіксування процедури судового розгляду під час розгляду відповідного кримінального провадження.

Так, перевіркою доводів, наведених в апеляційний скарзі обвинуваченого, зокрема щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених під час судового розгляду кримінального провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, колегією суддів встановлено, що прослухати запис судового засідання від 23 березня 2017 року, під час якого здійснювався судовий розгляд зазначеного кримінального провадження, зокрема проводився допит потерпілої ОСОБА_8 , показання якої мають істотне значення для правильного вирішення даного кримінального провадження, виявилось неможливим, через вкрай низьку якість запису, який міститься на технічному носії інформації, а саме SD-диску, приєднаному до матеріалів цього кримінального провадження (робоча копія).

Більш того, суду апеляційної інстанції не вдалося прослухати запис судового засідання від 23 березня 2017 року, під час якого здійснювався допит потерпілої ОСОБА_8 , і після отримання витребуваної з Голосіївського районного суду м. Києва архівної копії запису цього судового засідання, оскільки якість запису на архівній копії не відрізнялась від якості запису на робочій копії.

Таким чином, незважаючи на наявність у матеріалах кримінального провадження самого технічного носія інформації, на якому повинно бути зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, цей носій не містить у собі інформації, а саме належної якості звукозапису, який би дозволив перевірити дотримання судом першої інстанції всієї процедури судового розгляду взагалі та під час допиту потерпілої ОСОБА_8 , зокрема.

Оскільки під час апеляційного розгляду, суду апеляційної інстанції не вдалося прослухати звукозапис судового засідання від 23 березня 2017 року, під час якого здійснювався судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , зокрема проводився допит потерпілої ОСОБА_8 , шляхом його відтворення за допомогою технічних засобів, колегія суддів не тільки позбавлена можливості перевірити всі доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, в тому числі щодо фактичних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, а й встановила обставини, які дозволяють зробити висновок про те, що під час судового розгляду судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке у будь-якому випадку тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке, згідно п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, у будь-якому випадку тягне за собою скасування судового рішення, є зокрема відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин, встановивши порушення судом першої інстанції вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду, оскільки необхідність прийняття такого рішення прямо передбачена ст. 415 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

При цьому, виходячи з вимог ч. 2 ст. 415 КПК України про те, що, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що під час нового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, суду першої інстанції необхідно вжити заходів для всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, реалізації прав сторін кримінального провадження щодо з`ясування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 - скасувати та призначити за матеріалами кримінального провадження щодо нього новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 752/1346/17

Номер провадження : 11-кп/824/1812/2023

Категорія: ч. 2 ст. 342 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_11

Доповідач - суддя ОСОБА_1