Справа № 458/1092/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2020 за № 0000252 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малинівка Гощанського району Рівненської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

31.10.2020 близько 18.10 год. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік житлового будинку ОСОБА_5 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс потерпілому кулаком правої руки удар в ділянку носа, від чого потерпілий впав на праву руку на тверду поверхню, чим спричинив потерпілому закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці, синець та садно в ділянці перенісся, які згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав. Пояснив, що 31.10.2020 близько 17.15 год. разом зі своєю співжителькою (на даний час дружиною) ОСОБА_9 прийшли до житлового будинку ОСОБА_5 у АДРЕСА_3 містечко за коштами, які йому заборгував ОСОБА_5 за виконану роботу. Через деякий час приїхав ОСОБА_5 та він, ОСОБА_7 , запитав в ОСОБА_5 коли він заплатить гроші за виконану роботу. ОСОБА_5 почав обзивати нецензурними словами ОСОБА_9 , яка почала знімати їх розмову на телефон, вибив з її рук мобільний телефон. Коли він пішов за телефоном, то ОСОБА_5 вдарив ОСОБА_9 кулаком в око. Щоб заступитись за ОСОБА_9 , він, ОСОБА_7 , умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в перенісся. ОСОБА_5 впав після удару на спину, а тому не міг зламати руку. Бачив, як ОСОБА_5 сам встав з землі і пішов додому. Руку ОСОБА_5 він не ламав. Припускає, що ОСОБА_5 міг впасти він удару, але коли він наносив йому удар в обличчя, то не думав про наслідки, хотів захистити дружину і вважає, що вчинив правильно. За медичною допомогою ОСОБА_9 не зверталася, ОСОБА_5 його не бив. Цивільний позов не визнав, бо він не винуватий і потерпілий не підтвердив розмір завданої йому шкоди.

Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав, однак його вина доводиться зібраними та дослідженими у справі доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 31.10.2020 близько 18.00 год. приїхав додому. Біля під`їзду житлового будинку зустрів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння. Між ними виник словесний конфлікт через гроші в сумі 500 грн., які він, ОСОБА_5 , заборгував обвинуваченому ОСОБА_7 , так як останній працював у нього тимчасовим робітником. Під час конфлікту, ОСОБА_10 обзивала його нецензурними словами, тикала йому перед обличчям телефоном, погрожувала, що запише все на телефон та викладе в мережу Інтернет. Під час цього, він вибив з її руки телефон, та відразу після цього отримав удар від ОСОБА_7 рукою в обличчя в ділянку носа. Від отриманого удару він впав на землю з твердим покриттям. При падінні впав на праву руку, відчув біль, скрикнувши від нього. Після цього, підвівся та пішов додому. Рука продовжувала боліти та набрякати, йому було важко нею рухати і вечором цього ж дня, близько 19 год., він зателефонував товаришу ОСОБА_11 , щоб той відвіз його в лікарню. У Турківській лікарні йому надали медичну допомогу, з`ясувалось, що в нього зламана права рука, наклали на неї гіпс. Цивільний позов підтримав повністю. Пояснив, що внаслідок отриманого перелому руку, три місця мав гіпс, лікувався вдома, витрачав кошти на ліки, однак підтверджуючих документів, зокрема чеків тощо, він немає. Щодо моральної шкоди, то вказав, що він є інвалідом ІІ-ї групи, хворіє на важку форму діабету, внаслідок спричинених йому тілесних ушкоджень зазнав фізичного болю та страждань. Проживає один, через зламану праву руку не міг самостійно вдягатись, були інші побутові труднощі.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що візуально знайома з потерпілим ОСОБА_5 31.10.2022 близько 17.15 год. вона разом з ОСОБА_7 прийшли до житлового будинку ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_3 , щоб отримати гроші, які ОСОБА_5 заборгував ОСОБА_7 за виконану роботу. Через кілька хвилин приїхав ОСОБА_5 , вийшов з автомобіля, тримаючи в руках продуктові пакети. Після цього вона, ОСОБА_9 , привіталася до ОСОБА_5 та сказала, що вони прийшли до нього за грошима. ОСОБА_5 почав неадекватно себе поводити, ображати їх нецензурними словами та вибив з її рук мобільний телефон, який вона тримала у руці, а також вдарив її рукою в обличчя. Після цього, ОСОБА_7 заступився за неї і наніс ОСОБА_5 один несильний удар кулаком правої руки в ділянку носа, від чого той впав спиною на землю. Після цього ОСОБА_5 самостійно встав, взяв свої пакети та пішов додому. На цьому конфлікт закінчився.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він знайомий з потерпілим ОСОБА_5 , перебуває з ним у дружніх відносинах, колись працював у нього. З обвинуваченим не знайомий. 31.10.2020 близько 19.00 год. до нього зателефонував ОСОБА_5 та попросив відвезти його в лікарню, бо йому було погано. Підійшовши до квартири ОСОБА_5 , допоміг йому зійти сходами до автомобіля та відвіз в Турківську лікарню. ОСОБА_5 перебував у лікарні 1-2 години. З лікарні ОСОБА_5 вийшов з накладеним гіпсом на руці. Після цього, він привіз ОСОБА_5 додому, допоміг піднятися до квартири. ОСОБА_5 розказував йому, що мав якийсь конфлікт, але на даний час не пам`ятає чи ОСОБА_5 називав йому прізвище особи, яка спричинила йому тілесні ушкодження.

Судово-медичний експерт ОСОБА_12 пояснив, що перебуває на посаді лікаря-судово-медичного експерта відділення у м. Турка Самбірського районного відділення КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи». Щодо зазначеного ним у висновку експерта додаткової судово-медичної експертизи № 115/2020 від 24.11.2020 про те, що тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_5 , у своїй сукупності не характерні для падіння на площині (з висоти власного росту), пояснив, що потерпілий мав два ушкодження: одне на спинці носа у вигляді саден, друге закритий перелом променевої кістки у типовому місці. Перелом руки в типовому місці характерний для падіння з упором на витягнуту руку з упорою на долоню. Садно на носі утворилися від дії тупого предмета, не характерне для падіння. Припускає, що тілесні ушкодження в ОСОБА_5 могли утворитися при обставинах, як це було відображено під час слідчого експерименту від 19.11.2020 за участю ОСОБА_5 , який показав, що 31.10.2020 ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком в обличчя, від чого той впав на тверду поверхню на праву руку та отримав перелом руки. Тобто, в даному випадку присутній механізм: удар від якого утворилась садина на носі і падіння на землю - перелом променевої кістки руки. Садина на переніссі не могла утворитись від падіння землю. При падінні, якщо людина падає обличчям до землі, то характерним є утворення саден на виступаючих частинах тіла: на носі, підборідді, а в даному випадку садно утворились на переніссі западаючій частині обличчя, і не могло утворитись від падіння на землю, а для перелому характерне утворення від падіння на землю. Цілком можливе утворення тілесних ушкоджень в потерпілого так як показував потерпілий під час проведення слідчого експерименту. Вказав, що висновок експерта № 107/2020 від 11.11.2020 складався на підставі медичних записів в журналі обліку прийому хворих у стаціонарі та відмов госпіталізації КНП «Турківська ЦРЛ» та огляду рентгенограми ОСОБА_5 від 02.11.2020, яку той приніс із собою перед початком проведення експертизи. На його думку, запис у висновку № 115/2020 «Тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_5 , у своїй сукупності не характерні для падіння на площині (з висоти власного зросту)» слід розуміти так, що якщо є тілесні ушкодження, які утоворились від дії тупого предмета, та є тілесні ушкодження, які виникли від падіння, то в своїй сукупності слід вважати, що тілесні ушкодження не характерні для падіння на площині. Садно на переніссі може утворитися при падінні на землю, але при особливих умовах, таких я при падінні на виступаючу поверхню. Але будучи присутнім під час проведення слідчого експерименту з участю потерпілого, в нього відпали всі сумніви, що садно на переніссі могло утворитися при падінні на землю. Встановити, що падіння ОСОБА_5 відбулося з прискоренням не можливо.

Письмові докази, якими доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.11.2022 у кримінальному провадженні № 0000252від 01.11.2020, згідно з яким 01.11.2020 внесено відомості про те, що 31.10.2020 в Турківське ВП надійшла письмова заява ОСОБА_5 про те, що щоб прийняти міри до його знайомого ОСОБА_13 , який 31.10.2020 спричинив йому тілесні ушкодження, а саме, наніс удар в обличчя, від чого він впав на праву руку внаслідок чого отримав перелом руки. Правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України.

Заява ОСОБА_5 від 31.10.2020 начальнику Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області, в якій ОСОБА_5 просить прийняти міри до ОСОБА_7 , який 31.10.2020 близько 18.10 год. побив його, а саме, наніс удар рукою в голову, від чого він впав на руку та отримав тілесні ушкодження перелом руки.

Рапорт чергового СРПП Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_14 від 31.10.2020 про те, що 31.10.2020 о 20.14 надійшло повідомлення зі служби 102, що 31.10.2020 о 20.13 за адресою: АДРЕСА_4 , Турківська лікарня повідомила про те, що відома особа ОСОБА_15 наніс тілесні ушкодження. Сам звернувся потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; діагноз: закритий перелом правого проміння в типовому місці, на обстеженні.

Висновок судово-медичної експертизи № 107/2020 від 11.11.2020, згідно з яким у ОСОБА_5 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я і за давністю утворень може відповідати 31.10.2020. Переломи променевої кістки в типовому місці завжди виникають від непрямої травми при падінні з упором на кисть руки. Синець та садно в ділянці перенісся, які утворились від дії тупого твердого предмета, могли утворитись 31.10.2020 і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Протокол проведення слідчого експерименту від 19.11.2020 та фототаблиця до нього, з якого видно, що такий проведено старшим слідчим Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_16 , за участі потерпілого ОСОБА_5 , в присутності понятих: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , з метою перевірки та уточнення відомостей допиту потерпілого ОСОБА_5 .

У ході слідчого експертименту, потерпілий ОСОБА_5 розказав та відтворив обставини заподіяння йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а саме, як 31.10.2020 між ним та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 наніс йому удар кулаком в обличчя, від чого він впав на тверду поверхню, на праву руку та отримав перелом руки.

Протокол проведення слідчого експерименту від 19.11.2020, з якого видно, що такий проведено старшим слідчим Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_16 , за участі підозрюваного ОСОБА_7 , в присутності понятих: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , з використанням відеокамери марки «Panasonic», з метою перевірки та уточнення відомостей допиту підозрюваного ОСОБА_7 .

Підозрюваний ОСОБА_7 розказав та відтворив обставини спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а саме, як 31.10.2020 між ним та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, під час якого він, ОСОБА_15 , наніс йому удар кулаком в обличчя, від чого ОСОБА_5 впав, а через деякий час піднявся і пішов.

До протоколу проведення слідчого експерименту від 19.11.2020 із підозрюваним ОСОБА_7 долучено відеозапис проведеної слідчої дії, який міститься на CD-диску, який відповідно до ст. 359 КПК України було досліджено в судовому засіданні та який за своїм змістом відповідає обставинам, які викладені у вказаному протоколі слідчого експерименту.

Висновок додаткової судово-медичної експертизи № 115/2020 від 24.11.2020, з якого видно, що на підставі результатів судово-медичного обстеження ОСОБА_5 , даних медичної документації та слідчого експерименту від 19.11.2020, судово-медичний експерт ОСОБА_12 дійшов висновку, що тілесні ушкодження, які малися у ОСОБА_5 , у своїй сукупності не характерні для падіння на площині (з висоти власного зросту). У ході слідчого експерименту від 19.11.2020 за участю ОСОБА_5 , він показав: «31 жовтня 2020 року у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_21 , під час якого останній наніс йому удар кулаком в обличчя, від чого він впав на тверду поверхню на праву руку та отримав перелом руки». У ході слідчого експерименту від 19.11.2020 за участю ОСОБА_7 , він показав: «31.10.2020 у нього виник словесний конфлікт із ОСОБА_5 під час якого він наніс один удар кулаком в обличчя і ОСОБА_5 впав на дорогу». Виходячи з вищевказаного, заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 при таких умовах цілком можливе.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 151 від 18.10.2022, яка проведена на підставі ухвали Турківського районного суду Львівської області від 01.08.2022, згідно з яким судово-медична експертна комісія встановила, що відповідно до записів «Висновку експерта» №107 за 02.-11.листопада 2020 року при обстеженні ОСОБА_5 лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_12 було виявлено травму обличчя у вигляді садна і синця в ділянці перенісся. Крім того, при вивченні медичної документації експертом, було встановлено, що лікарем Турківської ЦМЛ 31.10.2020 у ОСОБА_5 було діагностовано травму правої верхньої кінцівки у вигляді закритого перелому променевої кістки. Діагноз перелому було підтверджено результатами рентгенологічних досліджень за 31 жовтня та 02 листопада 2022 р.

Під час проведення вказаної судово-медичної експертизи були вивчені рентгенограми кісток правого променево-зап`ястного суглобу за період 31.10-24.11.2022 р. ОСОБА_5 , на яких було виявлено наявність вколоченого відламкового перелому нижнього кінця правої променевої кістки, без ознак формування кісткового мозоля. Беручи до уваги вказане і матеріали кримінального провадження, ОСОБА_5 у жовтні 2020 отримав травму обличчя у вигляді садна і синця в ділянці перенісся і травму правої руки у вигляді перелому нижнього кінця променевої кістки в типовому місці. Травма ділянки перенісся утворилась від дії тупого предмета, могла виникнути від удару кулаком 31.10.2020 і відноситься до легкого ступеня тяжкості. Травма правої руки у вигляді закритого вколоченого відламкового перелому променевої кістки в типовому місці, утворилась від контакту з тупим предметом, могла виникнути 31.10.2020, як вказано в «Ухвалі» суду та потерпілим і відноситься до середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я відповідно до п. 2.2.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Зазначений перелом променевої кістки у ОСОБА_5 по механізму виникнення характерний для утворення при падінні на витягнуту руку, яке могло наступити у потерпілого після отриманням ним удару кулаком в обличчя. Беручи до уваги, локалізацію садна - ділянка перенісся, комісія вважає, що немає об`єктивних судово-медичних даних, а також даних у матеріалах кримінального провадження, які би давали підставу стверджувати про можливість виникнення садна на обличчі, внаслідок падіння, тобто одночасно із виникненням перелому правої променевої кістки. Відповідно до записів «Протоколу проведення слідчого експерименту» за 19.11.2020 з потерпілим ОСОБА_5 та з підозрюваним ОСОБА_7 за 19.11.2020 механізм виникнення тілесних ушкоджень отриманих потерпілим 31.10.2020 відповідає показам вказаних осіб, а саме від удару кулаком виникла травма ділянки перенісся (садно та синець), після чого мало місце падіння потерпілого на землю на витягнуту праву руку і утворення вколоченого перелому променевої кістки в типовому місці. Саме такий механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 зазначений і у підсумках «Висновку експерта № 115/2020» від 24.11.2020.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Оцінюючи досліджені докази, суд визнає їх належними, так як вони в сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, зокрема час, місце, спосіб нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також допустимими, так як ці докази отримані в порядку встановленому КПК України, при їх отриманні не було допущено порушень прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, під час судового розгляду є повністю доведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс кулаком правої руки удар в ділянку носа (перенісся) потерпілого ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна та синця в ділянці перенісся. Від цього удару потерпілий впав на витягнуту праву руку на тверду поверхню - на землю, внаслідок чого він отримав закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці, що відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Проведеними в межах цього кримінального провадження судово-медичними експертизами, а також допитом у судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_12 , підтверджено механізм отримання потерпілим ОСОБА_5 перелому руки, який виник внаслідок його падіння на землю з витягнутою рукою, яке, в свою чергу, відбулось після отримання потерпілим удару кулаком в обличчя, який наніс обвинувачений ОСОБА_7 .

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 151 від 18.10.2022 встановлено, що перелом променевої кістки у ОСОБА_5 по механізму виникнення характерний для утворення при падінні на витягнуту руку, яке могло наступити у потерпілого після отриманням ним удару кулаком в обличчя. Беручи до уваги, локалізацію садна - ділянка перенісся, комісія вважає, що немає об`єктивних судово-медичних даних, а також даних у матеріалах кримінального провадження, які би давали підставу стверджувати про можливість виникнення садна на обличчі, внаслідок падіння, тобто одночасно із виникненням перелому правої променевої кістки. Саме такий механізм виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 зазначений і у підсумках «Висновку експерта № 115/2020» від 24.11.2020.

Відтак, висновки судово-медичної експертизи № 107/2020 від 11.11.2020 та додаткової судово-медичної експертизи № 115/2020 від 24.11.2020, з урахуванням висновку комісійної судово-медичної експертизи № 151 від 18.10.2022 не суперечать один одному, такими встановлено єдиний можливий за фактичних обставин цього кримінального провадження висновок щодо механізму отримання та локалізації тілесних ушкоджень, які були виявлені в потерпілого ОСОБА_5 , що в свою чергу підтвердив у судовому засіданні і судово-медичний експерт ОСОБА_12 .

Щодо показань обвинуваченого ОСОБА_7 , який у ході судового розгляду справи визнав, що наніс ОСОБА_5 умисно один удар рукою в обличчя, однак вчинив це з метою захистити дружину ОСОБА_9 , то оцінюючи їх, суд зазначає таке.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні під час її допиту підтвердила в цій частині показання обвинуваченого ОСОБА_7 , вказавши, що ОСОБА_5 дійсно наніс їй удар в обличчя.

Такі обставини частково підтвердив і потерпілий ОСОБА_5 , який пояснив, що ОСОБА_9 намагалася зняти їх з ОСОБА_7 конфлікт на мобільний телефон, який тримала в руках і, який він вибив з її рук. Однак вказав, що ОСОБА_9 він не бив.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_9 про нанесення удару ОСОБА_5 в обличчя ОСОБА_9 , оскільки такі пояснення не знайшли свого підтвердження, зокрема, як пояснила ОСОБА_9 за медичною допомогою вона не зверталась, як і не повідомляла правовохоронні органи про такі дії ОСОБА_5 .

Такі показання суд розцінює як намагання виправдати дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо завдання удару ОСОБА_5 та вказати, що такі були спрямовані на захист ОСОБА_9 .

Підстав для визнання дій обвинуваченого, як необхідної оборони у зв`язку із неправомірною поведінкою потерпілого не має.

Доводи сторони захисту щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125, ст. 128 КК України, а в подальшому, про наявність в діях обвинуваченого лише ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд відхиляє як безпідставні та такі, що не відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам в їх сукупності, а невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як обраний спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

Так, при вирішенні питання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України, суд враховує висновок Верховного Суду, який викладено в постанові від 19.11.2019 у справі №689/332/18.

Верховний суд, зокрема, дійшов висновку про таке.

Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК України) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 128 КК України) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст. 25 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

З урахуванням викладеного, за конкретних фактичних обставин цього кримінального провадження, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 , з метою спричинення тілесних ушкоджень завдав умисний, акцентований та з прикладенням сили удар кулаком руки в перенісся потерпілого ОСОБА_5 , тобто в ділянку голови, яка є життєво важливим орган, від якого потерпілий впав на землю з твердим покриттям та отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому руки.

Оцінюючи за таких обставин зміст вольового критерію вини обвинуваченого ОСОБА_7 , адже злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України є злочином з матеріальним складом, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 , наносячи удар потепілому ОСОБА_5 в обличчя, робив це умисно, спрямував свій удар свідомо в область носа, що в свою чергу, підтвердив у ході судового розгляду справи.

Водночас, вчиняючи такі дії, обвинувачений ОСОБА_7 , хоча й не передбачав, але свідомо припускав можливі наслідки, як падіння потерпілого й удар об тверду поверхню (землю), внаслідок чого йому буде спричинено шкоду здоров`ю.

Відтак, дані про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень в потерпілого ОСОБА_5 у сукупності зі встановленими конкретними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , який без попередження наніс удар кулаком правої руки в голову потерпілого, який того не очікував, від чого потерпілий не втримався на ногах і впав на землю та отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, свідчать про наявність в діях обвинуваченого невизначеного умислу, за якого він не передбачав, але свідомо припускав можливі наслідки, як різке падіння потерпілого й удар об тверду поверхню (землю), внаслідок чого йому буде спричинено шкоду здоров`ю.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.05.2021 у справі № 711/2233/18 (провадження № 51-6766км18), у випадках, коли винуватий діє з невизначеним умислом, він має відповідати за ту шкоду, яку фактично було заподіяно.

Отже, за встановлених фактичних обставин у цьому кримінальному провадженні, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України є правильною і, на підставі досліджених та оцінених доказів, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину доведена повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України та обставин, що обтяжують покарання згідно з ч. 1 ст. 67 КК України - суд не встановив.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_7 відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює.

Приймаючи судове рішення про міру покарання обвинуваченому суд також враховує досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , якою, зокрема, встановлена середня ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки обвинуваченого для суспільства, у тому числі окремих осіб.

З урахуванням викладеного, враховуючи конкретні обставини та умови вчинення злочину, характер умисних дій обвинуваченого, ступінь тяжкості злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому повинно бути в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, у вигляді позбавлення волі, що є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого злочину нетяжкий злочин, особу винуватого, який вцілому позитивно характеризується, обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення майнової шкоди в розмірі 15 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., суд виходить з таких мотивів та положень закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми ЦПК.

Правові підстави стягнення матеріальної та моральної шкоди регламентовані Главою 82 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпілий ОСОБА_5 в обґрунтування своїх позовних вимог в частині відшкодування завданої йому майнової шкоди вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача він отримав тілесні ушкодження та витратив кошти на лікування.

Однак, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_5 не подав суду жодних доказів на підтвердження розміру заподіяної йому майнової шкоди, пов`язаної з витратами на лікування, в судовому засіданні вказав, що таких доказів немає, зокрема чеків на придбання ліків тощо, а тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( далі Постанова) роз`яснено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Протиправність дій обвинуваченого ОСОБА_7 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною потерпілому ОСОБА_5 шкодою та протиправною поведінкою, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує наступне.

У пункті 9 вказаної вище Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також суд бере до уваги і те, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. ОСОБА_5 вказав, що , неправомірними діями ОСОБА_7 йому завдано фізичного болю, страждань, він є інвалідом ІІ групи, проживає один, під час перелому руки не міг самостійно одягнутися, приготувати їжу та реалізувати інші життєві потреби.

Враховуючи характер та обсяг фізичних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_5 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , якими йому було завдано тілесні ушкодження, а це закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці, синець та садно в ділянці перенісся, вимушені зміни в його житті в зв`язку з цим, час для відновлення попереднього стану здоров`я, зокрема після перелому правої руки, те, що він є інвалідом ІІ-групи, хворіє, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити частково в розмірі 10 000 грн. моральної шкоди.

Отже, цивільний позов підлягає до часткового задоволення.

Процесуальних витрат, речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, запобіжний захід до обвинуваченого, не застосовувались.

Керуючись ст. 128, 369-371, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 13.03.2023.

Суддя ОСОБА_1