Номер провадження: 11-сс/813/1456/22
Справа № 496/2845/22 1-кс/496/1861/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.10.2022 року про застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0000430 від 13.07.2022 року, стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживаює за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000430 від 13.07.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

13.07.2022 року ОСОБА_10 затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року підозрюваному ОСОБА_10 був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2022 року ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 та застосовано до ОСОБА_10 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.
Згідно постанови керівника Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_12 від 12.09.2022 року продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 13.10.2022 року.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області строк тримання під вартою відносно ОСОБА_10 продовжено до 13.10.2022 року, в межах досудового розслідування.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000430 від 13.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, продовжено до п`яти місяців, тобто до 13.12.2022 року.
06.10.2022 року слідчий СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_14 клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно підозрюваного ОСОБА_10 .
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_10 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду, оскільки існує підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину; незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, чи продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_10 відмовлено в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строком до 09.12.2022 року, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , з покладенням обов`язків: прибувати до слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 та прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину, а також на наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування/суду та здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Інші, вказані в клопотанні слідчого ризики, слідчий суддя визнав не доведеними. Врахувавши дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, одружений та являється інвалідом ІІ-групи, слідчий суддя дійшов висновку про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу та обрати підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.
Прокурор вказує, що слідчим суддею не в повній мірі оцінені обставини кримінального провадження, зокрема тяжкість вчиненого злочину, не враховано дані про особу підозрюваного та доведеність існуючих ризиків, а тому обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого, тобто не застосовувати до підозрюваного ОСОБА_10 будь-якого запобіжного заходу.
Захисник посилається на те, що в даному кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також стверджує про відсутність ризиків, які слугують підставами для застосування запобіжного заходу.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги захисника; думку підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 ; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при розгляді клопотання слідчого про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при обранні відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181, 183, 199 КПК.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК.

Частиною 5 ст.199 КПК визначено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 , слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК.
Слідчий суддя врахував обставини, передбачені ст.178 КПК, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим; особу підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків, зокрема те, що він є раніше не судимим, одружений, має ІІ групу інвалідності, а перебуваючи на свободі 19 днів після попереднього застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, не вчиняв дії, передбачені ст.177 КПК.
Одночасно слідчий суддя встановив, що прокурором та слідчим не доведено наявність достатніх підстав для продовження до підозрюваного запобіжного заходу у виді триманням під вартою та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
При цьому, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.
Доводи прокурора про існування потреби застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, з огляду на таке.
Так, поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту до постановлення ухвали апеляційним судом, якою до остатнього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, тобто протягом 19 днів, а також відсутність встановлення та фіксації органом досудового розслідування та прокурором фактів порушення підозрюваним умов домашнього арешту, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Апеляційний суд враховує також повідомлення прокурора про те, що з моменту звільнення підозрюваного з під варти на підставі оскарженої ухвали слідчого судді, тобто з 11.10.2022 року до дня розгляду апеляційним судом справи, не було зафіксовано порушень підозрюваним ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_10 особисто та неодноразово з`являвся до апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги прокурора, усвідомлюючи при цьому вимоги апеляційної скарги прокурора щодо застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що також свідчить про дієвість та достатність застосованого оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжного заходу.
Таким чином, колегія суддів вважає, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований слідчим суддею запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що незважаючи на те, що ризики можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства та здійснення впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні повністю не виключаються, але вони, з урахуванням конкретних обставин справи, особи підозрюваного та його поведінки, є настільки мінімізованими, доводи прокурора щодо існування підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є необґрунтованими.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідність обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого Конституцією України, кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час прокурором не доведена.
Вимоги апеляційної скарги сторони захисту про скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом рішення про відмову в застосуванні будь-якого запобіжного заходу колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на те, що не застосування запобіжного заходу в даному кримінальному провадження, фактично може зашкодити кримінальному провадженню.
Доводи сторони захисту в частині не доведення прокурором існування реальних ризиків, передбачених ст.177 КПК, які слугують підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, апеляційний суд визнає декларативними, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
Апеляційний суд звертає увагу сторони захисту, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_10 від органу досудового розслідування та суду, колегія суддів враховує те, що він на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який є особливо тяжким, санкція статті передбачає покарання до 15 років позбавлення волі.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, суспільно-небезпечний характер скоєного злочину, тяжкість кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_10 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого та свідків кримінального провадження, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Колегія суддів визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_10 на потерпілого та свідків, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, та підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Стосовно доводів сторони захисту про невірну кваліфікацію органом досудового розслідування дій підозрюваного ОСОБА_10 з посиланням на те, що останній захищався від нападу на нього, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки на даній стадії кримінального провадження вирішується питання щодо обґрунтованості підозри та існування ризиків, передбачених КПК, а вирішення питання щодо остаточної кваліфікації дій буде вирішено при завершенні досудового розслідування та на стадії кримінального провадження, по суті обвинувачення у суді.
Доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованою підозри, з посиланням на те, що органом досудового розслідування в повідомлені про підозру зазначена невірна адреса домоволодіння де сталася подія злочину, а також не викладені всі обставини, які передували цій події та стосуються її перебігу, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки сторона захисту не заперечує факту події вбивства підозрюваним ОСОБА_10 на території його домоволодіння іншої особи. Той факт, що орган досудового розслідування в повідомлені про підозру помилково зазначив не вірний номер будинку, не спростовує наявності події злочину в результаті якого настала смерть потерпілого та причетності до злочину підозрюваного, а остаточна кваліфікація дії останнього дійсно може змінитися на завершальній стадії досудового розслідування у визначеному процесуальним законом порядку.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.
На думку апеляційного суду, такий запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного на даній стадії досудового розслідування та створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, з її правом на свободу.
Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскарженої ухвали, не встановлено.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене відповідно до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційні скарги прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.10.2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_10 у кримінальному проваджені №0000430 від 13.07.2022 року за ч.1 ст.115 КК України обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4