КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006467 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0006467 щодо ОСОБА_7 закрито у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Своє рішення суд мотивував тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків, санкція якого передбачає покарання у виді обмеження волі на строк ___________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2706/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_1
до двох років, та, відповідно до викладених у формулюванні обвинувачення обставин, його вчинено 24 травня 2015 року, тобто на момент розгляду кримінального провадження у суді, сплинув термін, встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою через неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції посилається на ст.ст. 284-288 КПК України, які стосуються розгляду у суді клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, в той час як дана ухвала суду першої інстанції виносилася за результатами розгляду кримінальної справи під час судового розгляду по суті, а не на підготовчому засіданні, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
При цьому суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, виносить не вирок, як це передбачено законом, а ухвалу, та взагалі не звертає уваги на ч. 5 ст. 74 КК України, яка зобов`язує суд першої інстанції, за вказанихобставин, при розгляді справи по суті винести вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 з призначенням йому покарання та з подальшим звільненням його від покарання, а не як зазначає суд в ухвалі про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.
Крім того, спираючись на своє хибне рішення щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції залишив без розгляду його цивільний позов у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди у сумі 2850,97 грн. та моральної шкоди - 20 000 грн., всього - 22850,97 грн., який був поданий до суду відповідно до вимог ст.ст. 127-129 КПК України, при тому, що суд першої інстанції повинен був винести вирок згідно до вимог ст.ст. 368-374 КПК України, у якому вирішити питання щодо поданого ним цивільного позову, а не ухвалу про його цивільний позов, що свідчить про неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Також в ухвалі суд першої інстанції зазначив про те, що потерпілий не заперечував щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, але це є неправдою, оскільки він висловив свою позицію, в якій вказав на необхідність спершу винести вирок, а потім вирішувати питання щодо звільнення від відповідальності та намагався довести це, але суд не надав йому такої змоги, що підтверджується записом судового засідання від 14.06.2022 року.
Звертає увагу й на те, що така його позиція базується на ухвалі Київського апеляційного суду від 25.07.2019 року, якою було скасовано подібну ухвалу суду першої інстанції по цій справі.
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції, під час розгляду справи, не звертаючи уваги на його клопотання, було порушено вимоги ст.ст. 28, 114 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо встановлення розумних строків розгляду кримінальної справи.

Апеляційних скарг від інших учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, а також заперечення прокурора та обвинуваченого проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Звільнення від кримінальної відповідальності регламентовано розділом ІХ КК України.

Зокрема, порядок та умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності визначено у ст. 49 КК України.
З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані йому дії він вчинив 24 травня 2015 року.
Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 08 квітня 2021 року звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Прокурор не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, натомість проти нього фактично заперечував потерпілий ОСОБА_6 , який не оспорював того, що строки давності притягнення до відповідальності спливли, але вважав, що у провадженні має бути ухвалений вирок та вирішено його цивільний позов, а потім - закрито кримінальне провадження.
Суд першої інстанції 14 червня 2022 року постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження щодо нього.

На час постановлення ухвали місцевим судом, положення ст. 12 КК України та ст. 49 КК України зазнали змін та діяли в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_7 , згідно з нормами ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), є кримінальним проступком: за ч. 2 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Відповідно до положень ст. 49 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину); протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
В даному кримінальному провадженні, до внесення змін до вказаних статей, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, яким передбачалось таке ж покарання, що наведене вище, відносилось до категорії злочинів невеликої тяжкості та до нього застосовувались такі ж строки давності, а саме - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи позбавлення волі на строк не більше двох років.
Вирішуючи питання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності, суд першої інстанції, перевіривши передбачені ст. 49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, встановивши відсутність факту умисного вчинення останніми дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, дійшов правильного висновку про необхідність звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 про недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону внаслідок того, що оскаржуване рішення було постановлено під час судового розгляду по суті, а не на підготовчому судовому засіданні, а також те, що судом не проведено належного судового розгляду, під час якого необхідно було встановити всі обставини вчинення кримінального правопорушення, ухвалити обвинувальний вирок та звільнити ОСОБА_7 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а також вирішити заявлений ним цивільний позов, то вони є неспроможними з огляду на таке.
Як зазначено вище, відповідно до приписів ч. 1 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Ці норми, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
При цьому, з огляду на визначення у п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України поняття судового провадження, що відносно суду першої інстанції є кримінальним провадженням, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, то таке клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності стороною кримінального провадження може бути заявлено, як на стадії підготовчого судового засідання, так і під час судового розгляду.
На підставах, передбачених ст. 49 КК України, особа також може бути звільнена судом від покарання (ч. 5 ст. 74 КК України), але таке має місце лише у випадку, коли особа заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Тож, на противагу твердженням апелянта, суд першої інстанції під час судового розгляду, отримавши клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, керуючись вимогами кримінального і кримінального процесуального законів, розглянув зазначене клопотання та обґрунтовано задовольнив його, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закривши кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Відповідно до положень ст. 337 КПК України, якою визначено межі судового розгляду, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею, а ч. 3 вказаної норми встановлено, що суд вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Тому проведення судового розгляду щодо висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, з урахуванням позиції ОСОБА_7 , котрий, будучи обізнаним про те, що звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не носить реабілітуючого характеру, наполягав на застосуванні до нього вказаної норми кримінального закону, виходило би за встановлені межі судового розгляду.
Таким чином, оскільки положеннями статей 284-288 КПК України встановлено сукупність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді, а саме: наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах, то звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності сукупності вказаних умов є обов`язковим.
При цьому згода сторони обвинувачення на задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України чи визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Також, відповідно до змісту ст. 129 КПК України, суд може прийняти рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру. Суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненням кримінальних правопорушень, у разі постановлення ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закриттям провадження, однак, згідно з ч. 7 ст. 128 КПК України, цивільний позов, який залишено без розгляду, може бути пред`явлений в порядку цивільного судочинства.

Тож, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності жодним чином не позбавляє потерпілого права та можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства, і таке право суд першої інстанції, залишаючи без розгляду цивільний позов ОСОБА_6 при закритті кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, потерпілому роз`яснив.
Таким чином, доводи потерпілого ОСОБА_6 про незаконність оскаржуваного судового рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 є необґрунтованими, адже спростовуються матеріалами провадження, положеннями кримінального і кримінального процесуального закону.
За таких обставин, апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0006467 щодо ОСОБА_7 закрито у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

_________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3