провадження № 51-5976км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника - адвоката ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Краснопавлівки Лозівського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Київського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судом першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
2. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.
3. Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання з 28 червня 2018 року.
4. Постановленостягнути з ОСОБА_7 на користь держави 4576 грн процесуальних витрат.
5. Згідно з вироком ОСОБА_7 25 червня 2018 року в ході сварки з ОСОБА_8 , яка відбувалася в квартирі ОСОБА_9 на АДРЕСА_2 , умисно з неприязні наніс потерпілій ножем один удар у ділянку лівого стегна, чим заподіяв тяжке тілесне ушкодження у виді колото-різаного поранення з пошкодженням лівої стегнової артерії та подальшим розвитком крововтрати, що спричинило її смерть.
6. Харківський апеляційний суд ухвалою від 23 листопада 2021 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінив, виключив із мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання суду першої інстанції на застосування правил ст. 71 КК і постановив вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року, - до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць. У решті вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
7. У касаційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпано можливості їх отримати. Твердить, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що всупереч вимогам ч. 3 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судові рішення про визнання його підзахисного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, ґрунтуються на припущеннях. Звертає увагу захисник на те, що в основу обвинувального вироку суд поклав неправдиві й суперечливі показання свідка ОСОБА_9 , які нічим не підтверджено, а також дані протоколу проведення слідчого експерименту від 19 листопада 2018 року за участю ОСОБА_7 , який насправді не проводився. Зазначає, що суд першої інстанції не встановив достатньо доказів, які би підтверджували, що саме ОСОБА_7 заподіяв потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, що спричинило її смерть, а апеляційний суд не дав належної оцінки доказам, обмежившись лише загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого та перерахуванням тих доказів, які покладено в основу вироку.
Позиції інших учасників судового провадження
8. Захисник - адвокат ОСОБА_6 і засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили задовольнити її, скасувавши судові рішення із закриттям кримінального провадження у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпано можливості їх отримати.
9. Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу захисника необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 - без зміни.
10. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви суду
11. Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
12. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
13. Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
14. У касаційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 ставить під сумнів дотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення. Указує на незаконність судових рішень через однобічне й неповне дослідження судами попередніх інстанцій всіх доказів у справі та фактичну відсутність доказів, якими б підтверджувалася винуватість засудженого поза розумним сумнівом.
15. Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
16. Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
17. Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
18. За правилами ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне й об`єктивне уявлення щодо обставин конкретного кримінального провадження та постановити відповідне процесуальне рішення.
19. Верховний Суд у котре звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
20. Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
21. Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
22. Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 і прокурора, апеляційний суд зазначених вимог закону не дотримався.
23. Засуджений ОСОБА_7 і його захисник - адвокат ОСОБА_6 в апеляційних скаргах порушували питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості засудженого та вичерпанням можливості їх отримати. Сторона захисту зазначала, що всі докази у кримінальному провадженні є сфальсифікованими, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його висновки.
24. На обґрунтування своїх доводів сторона захисту стверджувала, що в основу вироку суд поклав неправдиві показання свідка ОСОБА_9 , які не відповідають:
- даним висновку судово-медичної експертизи № 10-14/51/1855-ДМ/18, а також показанням експерта ОСОБА_10 щодо механізму нанесення, кількості та локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілої;
- даним роздруківки дзвінків, згідно з якими подія злочину відбулася 24 червня 2018 року, оскільки саме в цей день засуджений із потерпілою прийшли додому до свідка після 16:00, а близько 19:03 ОСОБА_9 уже телефонував ОСОБА_7 із запитанням, що йому робити з трупом; будь-яких інших дзвінків свідка засудженому не було.
25. Також сторона захисту вказувала, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_9 про те, що саме він кулаками наносив удари ОСОБА_8 , а також про те, що саме він змив відбитки пальців з ножа, яким було нанесено колото-різане поранення потерпілій.
26. Звертала увагу сторона захисту і на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги показань обвинуваченого ОСОБА_7 , які були послідовними і знайшли підтвердження даними роздруківки телефонних дзвінків засудженого (т.м. НОМЕР_1) за період з 08:00 24 червня 2018 року по 10:00 28 червня 2018 року про його спілкування упродовж всього дня 24 червня 2018 року зі свідком ОСОБА_11 (т.м. НОМЕР_2) щодо виходу наступного дня на роботу; а також про телефонний дзвінок ОСОБА_7 24 червня 2018 року о 17:47 дільничному офіцеру поліції ОСОБА_12 (т.м. НОМЕР_3) з приводу подій, що на той час вже відбулися в помешканні ОСОБА_9 .
27. Також сторона захисту наголошувала, що місцевий суд не проаналізував показань свідка ОСОБА_13 , який твердив у суді, що 25 червня 2018 року засуджений весь день з ранку до пізнього вечора працював разом із ним.
28. Крім того, засуджений у своїй апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції послався у вироку як на доказ його вини на протокол проведення 19 листопада 2018 року за його участю слідчого експерименту, зафіксованого на DVD, у той час як жодних слідчих дій з його участю не проводилося. Указував засуджений і на те, що суд не допитав з цього приводу слідчого ОСОБА_14 , на чому наполягала сторона захисту.
29. Засуджений також стверджував, що місцевий суд безпідставно послався у вироку на показання свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які не були очевидцями події злочину, а також на показання свідка ОСОБА_17 про те, що 24 червня 2018 року він не спілкувався з ОСОБА_7 , оскільки запис судового провадження містить протилежні показання цього свідка.
30. Зазначав засуджений і про те, що суд першої інстанції всупереч вимогам закону не відреагував процесуальними рішеннями на його численні заяви про застосування до нього фізичного та психологічного насильства з боку правоохоронних органів, про фальсифікацію доказів у справі, зокрема щодо розташування у справі на аркуші 167 у томі 3 підробленого документа від його імені.
31. Також стверджував засуджений про порушення районним судом його права на захист через неповне ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження.
32. Суд апеляційної інстанції, детально виклавши в ухвалі доводи, наведені в апеляційних скаргах засудженого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_6 , не проаналізував їх і не надав в ухвалі вичерпної та конкретної відповіді на жоден із них. Зі змісту ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції перерахував усі докази, на які послався суд першої інстанції у вироку, а на доводи в апеляційних скаргах обмежився однією узагальнюючою відповіддю про правильність встановлення судом фактичних обставин справи та обґрунтованість висновку суду щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.
33. На наведених підставах ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню як така, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, із призначенням нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Відповідно, касаційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
34. Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, належним чином розглянути всі апеляційні скарги та ухвалити рішення, яке відповідатиме вимогам закону.
35. При цьому апеляційному суду слід взяти до уваги правову позицію Верховного Суду, яка міститься у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17), що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 і 4 ст. 17 КПК, що передбачають:
- ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом,
- усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
36. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
37. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
38. Ураховуючи те, що постановлена щодо ОСОБА_7 ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, з метою попередження ризику його переховування від суду, беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 433 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом апеляційної інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
Касаційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3