Справа № 369/7398/21
Провадження № 1-кп/369/791/23
В И Р О К

іменем України

03.03.23 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:03.03.23

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000179 від 28 квітня 2021 року, № 0000029 від 15 лютого 2021 року, № 0000018 від 11 січня 2022 року та № 0000272 від 20 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білогородка Бучанського району Київської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, працює не офіційно різноробочим, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

13 лютого 2021 року близько 23.30 год. (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні кафетерію «Белград», що за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, 35, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, скориставшись відсутністю поблизу себе сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, з кишені куртки, належної потерпілому ОСОБА_5 , яка перебувала в залі вказаного закладу, таємно викрав належний останньому мобільний телефон темно-синього кольору марки «Samsung Galaxy M10 2019» об`ємом пам`яті 16 Gb, вартість якого згідно висновку експерта складає 2047 грн, з урахуванням зносу, у подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 26 квітня 2021 року близько 23:30 год., (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу подвір`я будинку АДРЕСА_2 , реалізовуючи раніше виниклий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, скориставшись відсутністю поблизу себе сторонніх осіб, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон «Xiaomi Redmi 9» Carbon , Grey 4 GB 64GB ROM, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 4030,55 грн, після чого ОСОБА_4 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4030,55 грн.

Крім того, 19 червня 2021 року, близько 21:00 год. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту, що розташована за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Білогородка, вул. Володимирська, маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю поблизу себе сторонніх осіб, із жіночої сумки потерпілої ОСОБА_7 , повторно, таємно викрав належні останній мобільний телефон синього кольору марки «ZTE Blade А7 3/64 Gb», вартість якого згідно висновку експерта складає 1549,50 грн, з урахуванням зносу, грошові кошти в сумі 200 грн та бездротові навушники невстановленої моделі, котрі матеріальної цінності для потерпілої не становлять, у подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 1749,50 грн.

Крім того, 10 січня 2022 року в період часу з 17 год. по 18:30 год. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні під`їзду двоповерхового багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших сторонніх осіб поблизу себе, повторно таємно викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , що знаходилося за вищевказаною адресою, а саме велосипед марки «CUBE LTD» біло-сірого кольору вартість якого, згідно висновку експерта становить 13860,00 грн (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят гривень), після чого з викраденим майном ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 13860 грн (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят гривень).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість за кожним із епізодів вчиненого визнав повністю та додав, що за вказаних в обвинувальних актах обставин дійсно вчинив ці кримінальні правопорушення, у вчиненому щиро розкаюється.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 від давання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 ст. 185 КК України та призначити покарання за: ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, перевівши на підставі ст. 72 КК України обмеження волі в позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з урахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також тієї обставини, що викрадене майно фактично повернуто їх власникам.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися про дату, місце та час проведення судового засідання, повідомлені у встановленому законом порядку. При цьому, до початку судового розгляду подали до суду заяви в яких просили судовий розгляд проводити за їх відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Суд зауважує, що обвинувачений ОСОБА_4 від давання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 349 КПК України допит обвинуваченого ОСОБА_4 не проводився.

У судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, а також суть пред`явленого обвинувачення за кожним із епізодів інкримінованих кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень по епізодам від 13 лютого, 26 квітня та 19 червня 2021 року, а також від 10 січня 2022 року за обставин вказаних в обвинувальному акті, визнав повністю, при цьому сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Беручи до уваги що обвинувачений визнав себе винуватим, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Як вбачається з обвинувального акту дії обвинуваченого ОСОБА_4 по епізоду від 13 лютого 2021 року кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно. При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000391 від 22 січня 2020 року, яке 31 січня 2020 року направлено до Києво-Святтошинського районного суду Київської області з обвинувальним актом. Разом з тим, в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження та відповідно прокурор не надав суду жодних доказів того, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вчиняв будь-яке кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185, 186, 189-191 або ст. 187, 262 КК України, у зв`язку з чим суд виключає з формулювання обвинувачення повторність, як кваліфікуючу ознаку, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Звідси, суд вважає, що по епізоду від 13 лютого 2021 року винуватість ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім того, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) по епізоду від 26 квітня 2021 року, за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 1 ст. 185 КК України.

При цьому, суд зауважує, що позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення та погіршити становище обвинуваченого, з огляду на положення ст. 337 КПК України, тобто за епізодом від 26 квітня 2021 року, суд позбавлений можливості кваліфікувати діяння обвинуваченого ОСОБА_4 , як таке що вчинено повторно.

Також, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно по епізоду від 19 червня 2021 року, а також таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно по епізоду від 10 січня 2022 року, за обставин, викладених в обвинувальних актах, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України відповідно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ч. 2, 4 ст. 12 КК України відносяться до кримінального проступку та нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, розмір завданої майнової шкоди на загальну суму 21687,05 грн, яка фактично була повернута потерпілим про що свідчать розписки від потерпілих, відсутність претензій віз потерпілої ОСОБА_8 , кількість епізодів вчиненого, а саме чотири.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки, готовності нести відповідальність за вчинене та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд зауважує, що за епізодом від 13 лютого 2021 року суд не визнає повторність, як обставину, що обтяжує покарання, яка зазначена в обвинувальному акті, оскільки в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження та прокурор не надав суду жодних доказів того, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вчиняв будь-яке кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185, 186, 189-191 або ст. 187, 262 КК України, відповідно суд позбавлений можливості вийти за межі пред`явленого обвинувачення та погіршити становище обвинуваченого.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому, на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені: ч. 1 ст. 185 КК України (епізоди від 13 лютого та 26 квітня 2021 року) у виді обмеження волі у розмірі, що наближений до його мінімальної межі; ч. 2 ст. 185 КК України (епізоди від 19 червня 2021 року та 10 січня 2022 року) у виді позбавлення волі у розмірі, що наближений до його мінімальної межі, на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням правил складання покарань, а саме п.п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з яким одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини справи, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим застосовує положення ст. 75 КК України та звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком і покладає обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Призначене ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 70, 75, 76 КК України є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання за:

-ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, перевівши на підставі п.п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, обмеження волі в позбавлення волі, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази:

-мобільний телефон темно-синього кольору марки «Samsung Galaxy M10 2019» з об`ємом пам`яті 16 GB, який передано на відповідальне зберігання власнику - потерпілому ОСОБА_5 залишити у розпорядженні останнього;

-велосипед марки «CUBE LTD» біло-сірого кольору, який передано на відповідальне власнику - потерпілій ОСОБА_8 залишити у розпорядженні останньої;

-мобільний телефон синього кольору марки «ZTE Blade A7 3/64 GB», який передано на відповідальне зберігання власнику - потерпілій ОСОБА_7 залишити у розпорядженні останньої;

-диск CD-R марки «Verbatim» сірого кольору з записом відео з камер відеонагляду, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1