Дата документу 11.01.2023 Справа № 330/2760/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/2760/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/541/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Якимівського району, Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 січня 2023 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні №0000304 від 26 серпня 2021 року.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказував, що 18 листопада 2021 року до Якимівського районного суду Запорізької області був направлений обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 28 серпня 2021 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався. Розпорядженням Верховного Суду №49/0/9-22 від 14 вересня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» визначена підсудність судових справ, які розглядались Якимівським судом Запорізької області за Ленінським районним судом м. Запоріжжя. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2022 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено до 11 грудня 2022 року. Оскільки строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою закінчується 11 грудня 2022 року, але на даний час не закінчено судовий розгляд кримінального провадження, не допитані свідки обвинувачення, не досліджені матеріали досудового розслідування, не оглянуті речові докази і застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з його триманням під вартою, або взагалі незастосування відносно нього запобіжного заходу може унеможливити судовий розгляд, прокурор просив продовжити строк дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з триманням обвинуваченого під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 січня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, знаходячись на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити свою злочинну діяльність, крім цього, злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, є злочином, який відповідно до КК України віднесено до категорії особливо тяжких, а також обвинувачений, знаходячись на свободі, може вплинути на свідків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що він не згодний з оскаржуваною ухвали, оскільки протягом тривалого часу не було судових засідань по кримінальному провадженню.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим, також вважав, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є реальними, не зменшились та продовжують існувати. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 немає місця проживання, а тому, перебуваючи на волі, буде переховуватися.

Повідомлений належним чином захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 до судового засідання апеляційного суду не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Між іншого, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обумовлюється ще тим, що обвинувачений ОСОБА_7 має місце реєстрації та проживання на тимчасово окупованій території, зокрема, у Мелітопольському районі, Запорізької області, що може спонукати його до спроб переховуватися від суду на такій території.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 хоча і є особою, яка раніше не судима в силу ст. 89 КК України, проте, апеляційний суд не може не взяти до уваги те, що останній в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, був засуджений 5 разів, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та таким чином, у сукупності підвищує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 січня 2023 року включно, залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4