Справа № 348/2566/19
Провадження № 11-кп/4808/70/23
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000543 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

До набрання вироком законної сили застосовано до обвинуваченої запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши обвинувачену ОСОБА_8 під варту негайно в залі судового засідання.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 02.11.2022 року, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування обвинуваченої під вартою з 08.07.2019 року по 26.09.2019 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок вчинення злочину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 43350 грн. матеріальної шкоди, 200000 грн. спричиненої злочином моральної шкоди, а всього разом 243350 (двісті сорок три тисячі триста п`ятдесят) грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Злочин скоєно за наступних обставин. Впродовж останніх десяти років ОСОБА_12 проживав сам у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і часто впродовж тривалого часу його відвідувала сусідка, обвинувачена ОСОБА_8 7 липня 2019 року, близько 12-00 год. в гості до ОСОБА_12 у житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Чорні Ослави, участок Княжів Надвірнянського району Івано-Франківської області зайшла обвинувачена ОСОБА_8 з якою вони випивали спиртні напої і між ними на побутовому ґрунті виникла словесна суперечка, яка переросла у сварку, образи та зневажливе ставлення один до одного.

Під дією спиртного у ОСОБА_8 в ході суперечки виник умисел протиправно заподіяти смерть ОСОБА_12 , тобто вбити його. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 07.07.2019 року близько 13-00 год. взяла із столу за яким розпивали алкогольні напої в руку ніж, після чого, усвідомлюючи, що за допомогою даного ножа, шляхом нанесення удару потерпілому, вона зможе позбавити його життя, передбачаючи, що його металевою частиною - лезом вона зможе заподіяти смерть потерпілому та бажаючи цього, умисно нанесла ОСОБА_12 зі значною силою три цілеспрямовані удари лезом в ділянки грудної клітки із життєво-важливими органами, від яких останній впав на підлогу, після чого нанесла ще два удари лезом ножа по тілу потерпілого. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці у своєму житловому будинку. Смерть ОСОБА_12 настала від проникаючої колото-ріжучої рани грудної клітки зліва. Нанесення потерпілому умисних сильних цілеспрямованих ударів металевим лезом ножа у ділянки грудної клітки тіла із життєво-важливими органами, тяжкість, локалізація, беззаперечно вказує на те, що ОСОБА_8 розуміла та передбачала неминучість настання смерті ОСОБА_12 і свідомо бажала цього. Згідно висновку експерта № 74-Д від 09.09.2019 року ОСОБА_12 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани на боковій поверхні грудної клітки зліва з ушкодженням лівої легені, серцевої сорочки та серця, крововиливу в серцеву сорочку, крововиливу в ліву плевральну порожнину, який ускладнений масивною крововтратою і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких які є небезпечні для життя в момент спричинення, і безпосередньо пов`язані з причиною смерті, а непроникаючі колото-різані рани в ділянках грудної клітки та правої сідниці з крововиливами в м`які тканини, садно в ділянці правого передпліччя, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Не погодившись з вироком суду, захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Захисник посилається на те, що обвинувальний вирок ґрунтується на недопустимих доказах, що містяться в матеріалах кримінального провадження, оскільки вони отримані з порушенням вимог КПК та істотним порушенням прав та свобод ОСОБА_8 , що гарантовані Конституцією та законами України.

Зокрема, вважає недопустимими докази, зібрані під час проведення огляду місця події житлового будинку ОСОБА_8 . Так, огляд домоволодіння проведено без участі ОСОБА_8 , яка на той час набула статусу підозрюваної та без участі її захисника. Крім того, ОСОБА_8 , яка є власником домоволодіння, не давала згоду на проникнення до її житла.

Також вказує на недопустимість зібраних доказів під час проведення огляду місця події житлового будинку померлого ОСОБА_12 . Так, з відеозапису слідчої дії вбачається, що запис огляду місця події розпочався, коли вже всі докази пронумеровані, а деякі вже упаковані в конверти, змиви зняті працівниками поліції без участі понятих та без відеозапису цих дій.

На думку захисника, всі речові докази, отримані в ході огляду зазначених домоволодінь, і як наслідок, висновки експертиз, проведених за результатами їх дослідження, є недопустимими.

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено факт наявності в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Так, під час допиту ОСОБА_8 пояснила, що була присутні в житловому будинку ОСОБА_12 07.07.2019, однак з потерпілим не вживала алкоголь. Окрім неї також був присутній свідок ОСОБА_13 (в ході судового розгляду свідок не допитувався в зв`язку зі смертю). Вказані пояснення обвинуваченої щодо перебування в будинку окрім неї, ще іншої особи, підтверджуються висновком експерта №СЕ-19/109/14-536Д/19 від 24.09.2019, в якому зазначено, що сліди пальців рук залишені не ОСОБА_8 і не ОСОБА_12 , а іншою особою чи особами. Надалі ОСОБА_8 пояснила, що коли свідок ОСОБА_13 ішов додому, то вона також намагалась піти геть, однак ОСОБА_14 не пускав її, закрив вхідні двері, окрім того, бив її по голові дровиною, надалі погрожував їй фізичною розправою взявши в праву руку зі столу ніж, якщо обвинувачена не вступить в ним в статевий акт. Під час того, як у потерпілого в руках був ніж, ОСОБА_15 , з метою самооборони, вхопила рукою за лезо ножа та забирала його у потерпілого, що їй вдалось, оскільки потерпілий був дуже п`яний. Внаслідок цього, обвинувачена отримала різані розсічення шкіри середніх флангів 2-3-4 пальців правої кисті, що підтверджується висновком експерта №116-86-Д від 05.11.2019. Документального підтвердження наявності тілесних ушкоджень на голові обвинуваченої в матеріалах справи немає, оскільки під час огляду ОСОБА_15 лікарем приймального покою Надвірнянської ЦРЛ, було оглянуто тільки її руки. Проте, наявність в обвинуваченої ушкодження голови підтверджується поясненнями понятого ОСОБА_16 , який був присутній під час огляду місця події житлового будинку ОСОБА_15 , який на відеозаписі слідчої дії говорить, що на передодні бачив ОСОБА_15 , в якої була розбита голова. Допитати ОСОБА_17 не склалося можливим, оскільки він протягом тривалого часу перебуває за межами України. Також в ході досудового розслідування стороною обвинувачення не отримано будь яких доказів того, що ОСОБА_14 в момент отримання тілесних ушкоджень був одягненим. При таких обставинах, на думку сторони захисту, дії обвинуваченої слід кваліфікувати за ст. 116 КК України, тобто умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор, потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, просили вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

В силу ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

За змістом ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші питання.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Необхідно звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Однак, вказані вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 вбачається, що він не оспорює правильність висновків суду про те, що саме внаслідок умисних дій обвинуваченої ОСОБА_8 настала смерть потерпілого ОСОБА_12 , але вважає, що дії останньої слід кваліфікувати за ст. 116 КК України, оскільки вона вчинила умисне вбивство потерпілого, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання.

Разом з тим, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 щодо обставин події свідчать про те, що вона перебувала у стані необхідної оборони, в умовах коли існувала реальна загроза заподіяння шкоди її життю та здоров`ю внаслідок суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_12 , який не випускав її з будинку та погрожував їй ножем, намагаючись всупереч її волі вступити в статеві відносини.

Так, в суді першої інстанції ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнала, вказавши, що не вбивала потерпілого ОСОБА_12 . Зокрема вказала, що потерпілий ОСОБА_12 після спільного розпивання спиртних напоїв з іншим чоловіком на ім`я ОСОБА_18 , коли останній пішов геть, не пускав її додому, зачинив двері та забрав ключі, домагався її, вийшовши в оголеному стані з ножем в руці, казав, що її заріже. Вказувала, що вона вирвала з його рук ніж та кинула на землю, порізавши собі руку, забрала ключі зі столу, відчинила двері та пішла з будинку.

Перевіряючи вищевказані доводи обвинуваченої, суд першої інстанції обмежився лише формальною вказівкою на те, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів, відповідно до яких судом було встановлено, що ОСОБА_8 вчинила вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції носять передчасний, суперечливий та непослідовний характер, оскільки не узгоджуються із сукупністю доказів, які були досліджені судом.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що 07.07.2019 року близько 12-00 год. обвинувачена ОСОБА_8 зайшла в гості до ОСОБА_12 , що в АДРЕСА_1 . Розпиваючи спиртні напої, між обвинуваченою та потерпілим виникла словесна суперечка, яка переросла у сварку в ході якої ОСОБА_8 зі столу в руку ніж та нанесла потерпілому три цілеспрямовані удари лезом в ділянку грудної клітки із життєво-важливими органами, від яких потерпілий впав на підлогу, після чого обвинувачена нанесла ще два удари лезом ножа по тілу потерпілого. Вказані обставини підтверджуються зібраними по справі доказами, зокрема численними висновками експертиз, що зазначені вище. Обставини виявлення трупа ОСОБА_12 з відповідними ножовими пораненнями підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Крім того, у вироку зазначено, що в судовому засіданні сама обвинувачена ОСОБА_8 не заперечувала про існування в неї конфлікту з потерпілим ОСОБА_12 , що мав місце 07.07.2019 року біля 13-00 год. в будинку потерпілого за адресою в АДРЕСА_1 , з використанням ножа, що також збігається з наявними в справі доказами.

Також суд звернув увагу на те, що обвинувачена після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 покинула місце злочину та пішла до своєї знайомої на ім`я ОСОБА_21 , попередньо перев`язавши пошкоджену руку. При цьому, про вказані обставини, зокрема про конфлікт з потерпілим при якому вона пошкодила власну руку, обвинувачена нікому не розповідала. Також, обвинувачена після вчинення злочину переодягалась в інший одяг у зв`язку з наявними слідами крові, що додатково вказує на причетність останньої до інкримінованого їй діяння та бажання останньої приховати сліди злочину.

З врахуванням згаданого вище, суд вважав, що обвинувачена завдаючи потерпілому ОСОБА_12 ножове поранення в ділянку грудної клітки, в повній мірі усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачала їх наслідок смерть потерпілого, а тому дії ОСОБА_8 свідчать про її умисний характер, що також підтверджує правильну кваліфікацію органом досудового розслідування дій обвинуваченої саме за ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що дії ОСОБА_8 свідчать про її умисний характер та намагання вчинити вбивство потерпілого не спростовують доводи обвинуваченої про те, що вона перебувала у стані необхідної оборони внаслідок неправомірних дій самого потерпілого, який не випускав її з будинку та, маючи в руках ніж, погрожував їй вбивством і хотів вступити з нею в статевий акт.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально поставився до пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 та не спростував її доводи про те, що вона перебувала у стані необхідної оборони.

Разом з тим, вищевказані доводи обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджуються доказами, на які суд першої інстанції послався в обґрунтування доведеності вини обвинуваченої у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_12 .

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події від 08.07.2019 року з фото таблицями, було зафіксовано обстановку на місці вчинення злочину - територія біля будинку та сам будинок на АДРЕСА_1 , де було виявлено труп ОСОБА_12 в оголеному вигляді (Т. 1 а.п.144-176). Наявність трупа потерпілого в оголеному вигляді частково підтверджують показання обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що неправомірні дії потерпілого стосовно неї були мотивовані його бажанням вступити з нею в статеві відносини всупереч її волі.

Крім того, відповідно до висновку судового експерта №116-86-Д від 14.11.2019 року встановлено, що у довідці №2704 на ім`я ОСОБА_8 виставлений діагноз «Різані розсічення шкіри середніх фаланг 2-3-4 пальців правої кисті» (Т.1 а.п. 246). Вказаний висновок підтверджує показання обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що під час боротьби з потерпілим ОСОБА_12 , який погрожував їй вбивством, вона схопившись за лезо ножа правою рукою, забрала його у потерпілого, внаслідок чого отримала різану рану.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що суд погодився із доводами потерпілої про отримання нею вищевказаних тілесних пошкоджень за обставин, на які вона посилалась, однак не зазначив ці обставини при викладенні фактичних обставин вчиненого правопорушення.

Крім того, під час відеофіксації проведення огляду місця події від 08.07.2019 року, а саме володіння в с.Чорні Ослави дільниця Княжів 472 Надвірнянського району, в ході якого вилучено ряд речей обвинуваченої (Т.1 а.п.179-181), присутній понятий ОСОБА_16 зазначав, що напередодні бачив ОСОБА_8 з розбитою головою, внаслідок чого можуть бути на її речах плями крові.

Пояснення понятого ОСОБА_16 підтверджують правдивість пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що потерпілий ОСОБА_12 , намагаючись вступити з нею у статевий акт, застосував до неї насильство та вдарив її по голові деревиною, заподіявши пошкодження.

Зокрема, суд вважав встановленим, що обвинувачена ОСОБА_8 після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 покинула місце злочину та пішла до своєї знайомої на ім`я ОСОБА_21 , попередньо перев`язавши пошкоджену руку.

Таким чином, суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що вона перебувала у стані необхідної оборони внаслідок неправомірного суспільно небезпечного посягання потерпілого ОСОБА_12 , не навів переконливих мотивів щодо спростування вказаних доводів обвинуваченої та допустив суперечливі взаємовиключні висновки, які дають підстави сумніватися щодо правильності встановлених судом фактичних обставин та їх правової оцінки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, а згідно з ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а перевищенням меж необхідної оборони відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна (постанова Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 342/538/14-к).

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином не перевірено обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, необхідних для правової оцінки дій обвинуваченої та які, відповідно до ст. 91 КПК України, входять до предмету доказування, відтак допущені такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, якими за змістом ч. 1 ст. 412 КПК України є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції, оскільки повне скасування судового рішення та необхідність проведення нового судового розгляду іншим неупередженим складом суду свідчить саме про необхідність призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Зокрема, безпосередній розгляд кримінального провадження апеляційним судом, як судом першої інстанції, фактично позбавляє учасників судового процесу реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, яке передбачено ст.129 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що призначення нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зможе найбільш повно та ефективно забезпечити змагальність процесу, реалізацію сторонами їх прав та виконання обов`язків, дозволить повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення та перевірити доводи сторін.

Зокрема, при новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно перевірити доводи сторони захисту про недопустимість доказів та необхідність кваліфікувати дії обвинуваченої за ст. 116 КК України, оскільки вона вчинила умисне вбивство потерпілого, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої підлягає частковому задоволенню, а вирок суду необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції має містити рішення щодо запобіжного заходу у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що на час апеляційного перегляду ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати та прокурор просив продовжити дію запобіжного заходу у випадку призначення провадження до нового судового розгляду, запобіжний захід слід продовжити на 60 днів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час нового судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,412,415,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 20 квітня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5