Номер провадження: 11-сс/813/658/23
Справа № 947/4005/23 1-кс/947/1341/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представників власника майна - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

власника майна - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 у кримінальному провадженні №0000025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на вилучене під час проведення обшуку 30.01.2023 за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68, речі, а саме на мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки «IPhone», який захищений засобами логічного захисту (пароль) із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «лайфселл» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 та копію паспорта ОСОБА_11 та копію його РНОКПП.

Рішення слідчого судді обґрунтоване, тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що обшук у службовому кабінеті проведено без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку та без дозволу самого судді ОСОБА_12 , у зв`язку з чим вилучене є недопустимим доказом та підлягає негайному поверненню. Вказує, що протоколом огляду місця події від 30.01.2023 не виявлено та не вилучено предметів, які визнані речовими доказам, а тому визнання протоколу огляду в цій частині є недопустимими. Зазначає, що слідчим подано клопотання про розгляд питання без її участі зазначивши, що ОСОБА_9 про судовий розгляд повідомлений, проте останній належним чином не повідомлявся про судовий розгляд клопотання та в матеріалах справи відсутні ці докази повідомлення.

Просить ухвалу суду слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_9 та зобов`язати слідчого повернути вилучені речі ОСОБА_9 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна та його представників, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що помічник судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 підозрюється у вимаганні і одержанні у ОСОБА_11 неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США, за вплив на службових осіб та суддів Суворовського районного суду м. Одеси щодо повідомлення про реєстрацію клопотань про надання дозволу на проведення слідчих (розшукових) дій та подальший розгляд вищезазначених клопотань із відмовою у їх задоволенні відносно об`єктів нерухомості, майна, автотранспортних засобів ФОП « ОСОБА_13 »

Встановлено, що 10.10.2011 ОСОБА_9 призначений на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси та згідно із наказом №93-о/с ап від 07.11.2012 ОСОБА_9 переведений з посади помічника судді апарату Суворовського районного суду м. Одеси на посаду помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_12 прийнятий на посаду помічника судді Суворівського районного суду м. Одеси.

30.01.2023 біля 13 годин 00 хвилин перебуваючи біля Суворовського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вулиця Чорноморського козацтва, 68 під час зустрічі із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , діючі по раніше розробленому злочинному плану, керуючись корисливим мотивом, маючи умисел, спрямований на особисте збагачення шляхом вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення суддями Суворовського районного суду м. Одеси для вирішення питання щодо поданих клопотань про проведення обшуків за адресами здійснення діяльності ФОП ОСОБА_14 , підтвердив свою вимогу ОСОБА_11 про передачу йому неправомірної вигоди, поставивши питання, чи привіз ОСОБА_11 те, що було потрібно, та нагадавши, що надання інформації, та надання необхідної допомоги у виді впливу на суддів при прийнятті рішень можлива лише після передачі грошових коштів, та реалізуючи свій злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди, одержав від ОСОБА_11 гроші у розмірі 500 доларів США, вказавши останньому покласти обумовлену грошову суму у кишеню його пальто.

Після чого, ОСОБА_9 викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

30.01.2023 о 13 годині 17 хвилин за результатами проведених слідчих дій, ОСОБА_9 викрито під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, та затримано в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення злочину, біля приміщення Суворовського районного суду м. Одеси з адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68.

Під час затримання ОСОБА_9 здійснено його особистий обшук, за результатами якого встановлено, що у останнього відсутній при собі належний йому мобільний телефон, яким він постійно користується.

Встановлено, що в ході користування мобільним телефоном підозрюваний ОСОБА_9 здійснював дзвінки на номер ОСОБА_11 , писав йому повідомлення, крім цього телефонував та здійснював обмін інформацією із іншими працівниками апарату Суворовського районного суду з метою встановити наявність, кількість та зміст поданих клопотань до суду щодо діяльності ФОП « ОСОБА_13 » та зберігав ту інформацію, та документи: клопотання, перелік клопотань, фотознімки документів, які збирався надати за отримання неправомірної вигоди, та щодо позитивного вирішення яких і вимагав неправомірну вигоду з метою здійснення впливу на прийняття рішення, у зв`язку з чим в порядку ч. 3 ст. 233 КК України було прийняте рішення про проведення обшуку кабінету №313 приміщення Суворовського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68 до постановлення ухвали слідчого судді з метою виявлення та фіксації слідів кримінального правопорушення, врятування майна від знищення, перероблення речових доказів, які підтверджують факти та обставини, які підлягають доказуванню у вказаному кримінальному провадженні.

Так, 30.01.2023 слідчим в порядку ч. 3 ст. ст. 233 КПК України в приміщенні кабінету №313 помічника судді ОСОБА_12 Суворовського районного суду м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68 в присутності керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_15 за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68 під час невідкладного обшуку виявлено на робочому столі ОСОБА_9 та вилучено мобільний телефон в корпусі чорного кольору марки «IPhone», який захищений засобами логічного захисту (пароль) із сім-карткою оператора мобільного зв`язку оператора «лайфселл» № НОМЕР_1 , належний помічнику судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_9 та копію паспорта ОСОБА_11 та копію його РНОКПП.

30.01.2023 вилучені речі визнані речовими доказами, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

31.01.2023 з метою проведення додаткових, детальних оглядів, аналізу, проведені слідчих дій, призначенні судових експертиз, з метою отримання доказів, виявлення та сприяння розкриттю аналогічних злочинів слідчим подано до районного суду клопотання про накладення арешту на майно.

Задовольняючи подане клопотання слідчий суддя зазначив, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновків, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні слідчого про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів, а також проведення судових експертиз.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

При цьому апеляційний суд не приймає посилання сторони захисту щодо неналежного сповіщення підозрюваного про розгляду клопотання, оскільки відповідно до заяви слідчого ОСОБА_9 був належним чином сповіщений про дату та час судового розгляду (а.п. 34).

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи представників власника майна про незаконність проведення обшуку від 30.01.2023, оскільки обшук проведено відповідно до вимог ст. 233 КПК України та в подальшому слідчий невідкладно після здійснення таких дій звернувся до слідчого судді з клопотання про проведення обшуку, яке задоволено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 02.02.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4