ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1648/22 Справа № 229/1630/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

представника особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт, адвоката
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2022 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2022 року клопотання старшого слідчого відділу поліції №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 про арешт майназадоволено. Накладено арешт на 7 картонних коробок, у 5 з яких знаходяться 10 непрозорих тетрапаків сірого кольору з вмістом рідини прозорого кольору з характерним запахом алкоголю, а в двох коробках 5 ПЕТ-бутилів із вмістом речовини коричневого кольору з характерним запахом алкоголю.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що вилучене майно згідно наданих матеріалів відносяться до алкогольної продукції, які є засобом вчинення злочину, та в розумінні ст. 98 КПК України є речовим доказом, а тому з метою запобігання його приховуванню, знищенню, перетворенню, відчуженню слідчим суддею накладено арешт.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту відмовити та зобов`язати посадову особу повернути вилучене майно.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує на неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 22 вересня 2022 року придбала зазначене майно та як законний власник не була присутня під час проведення обшуку в автомобілі ОСОБА_10 , не взято до уваги і письмові пояснення власника.
Вказує, що слідчим суддею в порушення вимог ст. 172 КПК України не наведено правових підстав для задоволення клопотання про арешт майна.
Зазначає про істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, які допущені слідчим суддею при розгляді клопотання: звернення з клопотанням про накладання арешту неуповноваженої на те особи; не підтвердження прокурором своїх повноважень; невідповідність процесуальної форми дій посадових осіб, які провели обшук автомобіля Шкода Фабія; невідповідність найменування та переліку фактично вилученого майна, яке зазначено в протоколі огляду від 22 вересня 2022 року, з найменуванням майна, яким ухвалою суду накладено арешт; не усунення розбіжностей, зазначених в рапорті та протоколі огляду, щодо кількісних, якісних характеристик вилученого майна.
Звертає увагу, що слідчим не надано належних доказів того, що вилучене майно відноситься до підакцизних товарів у виді спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв та відсутні дані про те, що останнє було придбано та транспортувалось з метою збуту. Стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 з метою отримання прибутку системно займається чи мала намір в подальшому займатись господарською діяльністю без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання.
Вказує, що огляд транспортного засобу в порушення вимог ст. 237 КПК України проведено без ухвали слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача; апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.
Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні ВП №1 Краматорського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000260 за ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом незаконного виготовлення, зберігання, збуту або транспортування збуту підакцизних товарів.

В рамках вказаного кримінального провадження 22 вересня 2022 року в ході огляду службового автомобіля Renauit Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. О.Тихого у м. Дружківка, біля залізничного переїзду, виявлено та вилучено 7 картонних коробок, у 5 з яких знаходяться 10 непрозорих тетрапаків сірого кольору з вмістом рідини прозорого кольору з характерним запахом алкоголю, а в двох коробках 5 ПЕТ-бутилів з вмістом речовини коричневого кольору з характерним запахом алкоголю.
На даній стадії досудового розслідування наявні достатні підстави грунтовно припускати, що арештоване майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовими доказами у кримінальному провадженні.
Так, органом досудового розслідування встановлено, що вилучені картонні коробки містять алкогольну продукцію без відповідних марок акцизного податку, яка може бути об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, у зв`язку з чим з метою об`єктивного та всебічного розгляду справи та збереження доказів, задля проведення відповідних експертних досліджень, застосування заходу забезпечення у виді арешту є виправданим.
Крім того, санкція інкримінованої статті передбачає покарання у виді штрафу від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів, у зв`язку з чим на підставі п. п. 1,2 ч. 2 ст. 170 КК України арешт майна у даному провадженні є необхідним заходом забезпечення.
Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Апеляційні доводи щодо допустимості та належності доказів, оцінки правової кваліфікації злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті.
Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження і те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора, що є достатньою підставою для накладання арешту, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги у цій частині колегія суддів оцінює, як безпідставні.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, з дотриманням вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України наклав арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді на підставі доводів апеляційної скарги

Крім того колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дружківського міського суду Донецької області від 27 вересня 2022 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4