ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1992/22 Справа № 216/4683/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

(в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_7 ,

(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000161, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року задоволено клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27 грудня 2022 року включно, одночасно визначено заставу у розмірі 299 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 777 400 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3 ст. 177 КПК України, а саме, можливість підозрюваним переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні. При цьому суд також врахував вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри, пред`явленої підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, та дані про його особу. Також слідчий суддя врахував, що відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 402 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України - тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що в даному кримінальному провадженні відсутні жодні об`єктивні дані, що підтверджували б наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України. Вказує, що призначений розмір застави є надто великим та непомірним для підозрюваного. Зазначає, що слідчий не надав суду доказів, які б вказували на наявність обґрунтованої підозри. Звертає увагу, що ОСОБА_7 має на утриманні брата та двох дітей, матеріальна шкода злочином не завдана, злочин не спрямований проти життя та здоров`я, вина не доведена.

Заслухавши доповідь судді, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

На думку колегії суддів, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 , під вартою дотримано вказаних вимог закону.

Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000161, за ст. 429 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування у вказаному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність ОСОБА_7 , до інкримінованого злочину.

З наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Доводи захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 , колегія суддів не приймає до уваги як передчасні, оскільки заявлена стороною обвинувачення кваліфікація дій ОСОБА_7 не є очевидно безпідставною, а дослідження доводів сторони захисту у цій частині буде предметом судового розгляду справи по суті.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_7 , ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та/або інших підозрюваних у кримінальному провадженні.

Так, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п. 51).

Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності ( Becciev v.Moldova п. 58).

Хоча національний суд має певну свобод розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Суомінен проти Фінляндії п. 36).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Співставляючи доводи клопотання сторони обвинувачення з обґрунтуванням, наведеним в оскаржуваній ухвалі, на предмет наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про його існування.

Ризик переховування від правосуддя апеляційний суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного ОСОБА_7 ,(фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Даний ризик обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Така позиція повністю відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі Москаленко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності вказаного ризику є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик вказаний у клопотанні слідчого та встановлений в ухвалі слідчого судді, доведений наданими до клопотання слідчого доказами.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то апеляційний суд вважає його також доведеним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків чи інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків чи інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Що стосується ризиків, передбачених п.п. 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про їх відсутність виходячи з того, що стороною обвинувачення не обґрунтовано та не доведено їх існування.

Колегія суддів приймає до уваги й обставини вчинення ОСОБА_7 , даного злочину, а саме те, що останній небезпідставно підозрюється у вчиненні умисного злочину військовослужбовцем під час дії воєнного стану.

На думку колегії суддів, враховуючи тяжкість, характер скоєного злочину, застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного на даній стадії розгляду, а наведені стороною захисту дані про особу ОСОБА_7 , заслуговують на увагу, втім не є підставою для застосування іншого запобіжного заходу.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 , під вартою, колегія суддів, погоджуючись з висновками слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть буту усунуті в інший спосіб, ніж застосований слідчим суддею.

Також приймається до уваги, що доцільність тримання підозрюваного під вартою на етапі судового розгляду найближчим часом стане предметом судового розгляду, оскільки обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні прокурором скеровано до суду.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має на утриманні брата та двох дітей, матеріальна шкода злочином не завдана, злочин не спрямований проти життя та здоровя колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.

Що стосується доводів захисника про те, що призначений розмір застави є занадто великим та непомірним для підозрюваного, то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина 5 ст. 182 КПК України також надає можливість слідчому судді у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що застава у розмірі 299 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 , покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 , є військовослужбевцем Збройних Сил України, кулеметником 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького баталйону військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України у військовому званні «солдат», і підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 429 КК України, що вчинений в умовах воєнного стану.

За викладених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, тяжкості інкримінованого злочину, а також майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_7 , який має на утриманні брата та двох дітей, та наявності встановлених ризиків, з огляду на військову загрозу державі Україна з боку Російської Федерації, та те, що існує суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства - застава у розмірі 299 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на цьому етапі досудового розслідування буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 Коваленко ОСОБА_9 Слоквенко ОСОБА_10