Справа № 404/1548/23
Номер провадження 1-кс/404/646/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_4 про отримання дозволу на вже проведений обшук по кримінальному провадженні 0000671, за ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2023 року, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про отримання дозволу на проведений обшук квартири АДРЕСА_1 .

Метою проведеного обшуку стало рятування психотропних речовин.

Слідчий клопотання підтримав, оскільки йому треба було негайно врятувати психотропні речовини.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. (ч. 5 ст. 132 КПК України) Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. (ч. 1 ст. 22 КПК України). Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами. Слідчий з прокурором у прохальній частині поданого письмового клопотання не зазначили дату проведеного ними обшуку. Слідчий суддя зобов`язаний діяти на засадах диспозитивності, тому не може вийти за межі заявлених вимог і самостійно на власний розсуд визначати день проведення обшуку. Прохальна частина не має посилань про дату проведеного обшуку. Зазначена істотна неповнота виключає можливість задоволення вимог слідчого.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 КПК, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

У судовому засіданні слідчий надав для огляду лист СБУ від 03.03.2023 року, в якому визначено місце проживання осіб, які за версією представників сторони обвинувачення, систематично збувають психотропну речовину.

Крім того, оперативні працівники СБУ задовго до 03.03.2023 року достовірно знали про відправлення кур`єрською доставкою психотропної речовини, отже останні ще до 03 березня 2023 року мали час і можливість ефективно організувати процесуальну фіксацію та законне вилучення речових доказів.

Починаючи з 03.03.2023 року ( з п`ятниці, яка була робочим днем ), за правилами ст. ст. 36, 40 КПК України, слідчий та прокурор, після отримання повідомлення про злочин були зобов`язані забезпечити своєчасне проведення ефективного досудового розслідування. Представники сторони обвинувачення мали достатньо часу і можливостей звернутись в загальному порядку до слідчого судді з клопотанням про отримання дозволу на проведення обшуку житла яким користується фігурант.

Відповідно до ч. 3 ст. 234 КПК України, у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Прокурори і слідчий заздалегідь достовірно знали про необхідність процесуальної фіксації доказів, шляхом проведення обшуку, але не звернутись з клопотанням до слідчого судді за дозволом на проведення обшуку в квартири АДРЕСА_1 .

Умовою для постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання, поданого у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, є відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом умов невідкладності випадку, з наявністю якого КПК України пов`язує можливість слідчого, прокурора до постановлення ухвали слідчого судді проникнути до житла чи іншого володіння особи.

Злагодженість дій представників різних правоохоронних органів переконливо свідчить, що кінцевою метою такої поведінки було вилучення речового доказу. При цьому слідчий з прокурором з невідомих міркувань легковажно розраховували на те, що у них не виникне потреб у проникненні до житла.

Сторона обвинувачення не надала розумного обґрунтування та доказів, що завадило слідчому/прокурору у загальному порядку заздалегідь подати слідчому судді клопотанням про отримання дозволу на проведення обшуку за правилами статті 234 КПК України, та у порядку ч. 4 цієї статті розглянути в суді клопотання про обшук в день його надходження.

За таких умов слідчий і прокурор не обгрунтував і не долучив до матеріалів клопотання доказів, на підставі яких можна стверджувати, що в режимі реального часу, тобто станом на 04.03.2023 року, дійсно існували фактичні підстави невідкладного проникнення до житла без ухвали слідчого судді.

У постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 573/2028/19 Верховний Суд вказав, що невідкладність проведення обшуку не може бути обґрунтована необхідністю вилучення речей, які можуть бути доказом у справі. Крім цього, Верховний Суд вказав, що докази є недопустимими, навіть якщо після проведення обшуку постановлено ухвалу слідчого судді про надання дозволу на обшук, однак під час розгляду справи буде встановлено, що обшук проводився без наявності підстав передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України.

У відповідності до положень ст. 94 КПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

О 19 годині 53 хвилини, 04.03.2023 року, почали проводити обшук, тоді як :

підозрювану особу вже фактично затримали; чоловік затриманої особи втік і до цього часу переховується; житло заявлене до обшуку було зачинено; а в квартирі ніхто не знаходився.

Перелічені факти переконують, що не існувало реального ризику для знищення психотропів. Слідчий з прокурором не довели таку обов`язкову ознаку як «рятування майна, зокрема: сторона обвинувачення не підтвердила існування реального наміру чи бажання будь якої особи знищити речі. Не надано доказів про спроби іншої особи: знищити, перетворити, пошкодити, перемістити докази. Слідчий з прокурором у поданому клопотанні обмежились тільки припущенням, що: «особа намагалась знищити майно (речові докази).» Хто ця невідома особа і які докази вона намагалась знищити слідчий з прокурором не зазначили і докази не подали.

Крім цього, відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином рятування майна відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України стосується лише речей, з приводу яких можуть виникати цивільні права та обов`язки відповідно до цивільного законодавства. А це означає, що під дію ч. 3 ст. 233 КПК України не підпадає майно, яке вилучене з цивільного обігу та яке не може породжувати цивільні права та обов`язки,- психотропні речовини, отже переслідувати таку мету при проведенні обшуку, як рятування майна, слідчий не міг, в силу того, що психотропні речовини, як об`єкти, вилучені із цивільного обігу, майном не є.

Основним і повсякденним обов`язком слідчого з прокурором є збір та процесуальна фіксація доказів. (ч. 2 ст. 93 КПК України) Такі дії для представників сторони обвинувачення є звичайними і мають системний та запланований характер, а їх виконання не можна вважати надзвичайним випадком.

Виключенням із загального правила, є рятування життя людей і майна. Законодавець у ч. 3 ст. 233 КПК України, лише у невідкладних випадках дозволяє увійти до житла чи іншого володіння без ухвали слідчого судді,- коли можуть виникнути реальні руйнівні техногенні, природні фактори, поведінка людей чи тварин. Таким чином процесуальна діяльність слідчого спрямована на збір доказів є основним завданням правоохоронного органу, а не винятковим чи невідкладним випадком. Отже слідчий неправильно розуміє положення Закону, коли під «рятуванням майна», хибно ототожнює необхідність у законний спосіб у загальному порядку збирати і фіксувати докази по справі.

Самостійною підставою для відмови стало порушення слідчим і прокурором імперативної вимоги ч. 3 ст. 233 КПК України, за умовою якої слідчий зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку.

Обшук закінчити проводити о 21 годині 31 хвилину, 04 березня 2023 року.

Клопотання про обшук зареєстровано в суді о 15 годині 37 хвилин, 06 березня 2023 року.

Слідчий не подав доказів на підтвердження поважності пропуску ним майже дводенного строку, тоді як останній зобов`язаний був невідкладно звернутися до слідчого судді після проведення обшуку. Сторона обвинувачення не подала доказів на підтвердження вчинення таких спроб, для збереження строку звернення, у тому числі відправлення клопотання поштою.

Ініціатор поданого клопотання порушив строк звернення з клопотанням, не довів реального ризику знищення речей, сплутав мету проникнення до житла, не підтвердив ознаку речі та невідкладності проведення обшуку. Відповідно до ст. 8 Конвенції та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Порушення конституційної гарантії на недоторканість житла та проведення обшуку без ухвали слідчого судді є незаконним. Як наслідок, не можна досягнути справедливого балансу і пропорційності, коли відсутня ознака законності.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що завданням слідчого судді є захист прав учасників кримінального провадження. Захист суспільно важливих відносин не можна виправдати перерахованими істотними недоліками слідчого та прокурора.

Керуючись ст. ст. 206, 233 - 236, 309, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні поданого слідчим клопотання на отримання дозволу для проведеного обшуку квартири АДРЕСА_1 , відмовити.

Отриману під час обшуку інформацію, знищити в порядку передбаченому статтею 255 КПК України.

Ухвала не оскаржується в апеляційному порядку.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1