ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7588/19

Номер провадження 1-кп/495/33/2023

12 січня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальні провадження внесені до ЄРДР за № 0001435; № 0001437 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Білгород-Дністровський, Одеської області, громадянина України, освіта неповна середня, до арешту працюючого на він-заводі збірником, не одруженого, раніше судимого:

- 22.07.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст.ст. 69, 186 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 12.04.2019 року по відбуттю покарання;

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення при наступних обставинах:

Так, 23 червня 2019 року приблизно о 08 годині 50 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , на сайті «OLX» знайшов об`яву про продаж телевізора марки «Panasonic» TX-32 LE8FA, що належить потерпілому ОСОБА_7 та у нього виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Далі, діючи з корисливих мотивів, навмисно, будучи раніше судимим за майнові злочини, не ставши на шлях виправлення, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, повторно, здійснюючи свій намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, обвинувачений ОСОБА_3 зателефонував на мобільний телефон потерпілого ОСОБА_8 за номером НОМЕР_1 та під приводом придбання вказаного телевізору марки «Panasonic» TX-32 LE8FA, шахрайським шляхом заволодів телевізором, що належить потерпілому ОСОБА_8 , не сплативши при цьому обумовлену суму грошей, а саме 3000 гривень, тим самим спричинивши шкоду у розмірі 2922 гривні 50 копійок.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_3 розпорядився телевізором марки «Panasonic» TX-32 LE8FA на власний розсуд.

Крім того, 26 червня 2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на дитячому майданчику на загальному подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , звернув увагу на неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який грав в ігри на планшеті Huawei Mediapad T3 7.0 (BG2-U01) та у нього виник умисел на відкрите заволодіння вказаним планшетом.

Далі, діючи з корисливих мотивів, навмисно, здійснюючи свій намір, спрямований на протиправне відкрите заволодіння чужим майном, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за майнові злочини, не ставши на шлях виправлення, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, повторно, знаючи і розуміючи, що його дії будуть помічені потерпілим та іншими особами, підійшов до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 та нічого не говорячи вирвав у останнього з рук належний йому планшет марки Huawei Mediapad T3 7.0 (BG2-U01), імеі: НОМЕР_2 , сірого кольору, придбаний 22.12.2017 року, вартістю 1183 гривні 33 копійки, тим самим спричинивши шкоду на вищевказану суму.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_3 з вказаним майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що він повністю визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України за обставин викладених у обвинувальних актах. Так дійсно 23 червня 2019 року приблизно о 08 годині 50 хвилин, він перебуваючи у себе вдома на сайті «OLX» знайшов об`яву про продаж телевізора марки «Panasonic» TX-32 LE8FA, що належить потерпілому ОСОБА_7 зателефонувавши на мобільний телефон останнього під приводом придбання вказаного телевізору, однак не сплатив при цьому обумовлену суму грошей потерпілому. Крім того, 26 червня 2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, він перебуваючи на дитячому майданчику на загальному подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та вирвав у останнього з рук його планшет марки Huawei. В подальшому він повернув планшет потерпілому. Зазначив, що розкаюється у вчинених кримінальних правопорушеннях та запевнив, що більш не буде вчиняти злочини.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікує їх:

- за ч. 2 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабеж), вчинений повторно;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить вчинення злочину щодо малолітнього.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, негативну характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та непогашену в установленому порядку судимість вчинив кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких, його щире каяття в скоєному.

Враховуючи викладене а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічні злочини, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, маючи не зняту та не погашену судимість знов вчинив умисні корисні злочини,суд приходить до висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, достатній для досягнення цілей покарання.

Суд приходить до переконання, що ізоляція обвинуваченого ОСОБА_3 до позбавлення волі на певний строк відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

У ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 заявила цивільний позов, а саме про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь майнову шкоду у сумі 2 922,50 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У частині стягнення майнової шкоди, позов потерпілої ОСОБА_8 підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 2922,50грн. - так як потерпілою надано до суду докази в обґрунтування своїх вимог, щодо стягнення майнової шкоди.

З урахуванням викладеного та досліджених доказів суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 у частині стягнення моральної шкоди необхідно відмовити, оскільки потерпілою не надано відповідних доказів.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на корить держави витрати за проведення експертизи в сумі 785,05 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на корить держави витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 628,04 грн.

Речові докази: фотознімок задньої панелі телевізору із зазначенням моделі та серійного номеру; виписку по банківському рахунку, що належить ОСОБА_8 ; виписку з особливого кабінету «Київстар» мобільного номеру НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , що долучені до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: планшет «Huawei», модель BG2-U01, imei НОМЕР_2 , переданий на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_10 - залишити йому.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 залишити у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України, та на підставі санкцій вказаних статей призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 186 КК України - у виді 4 років позбавлення волі.

- за ч.2 ст.190 КК України - у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити засудженому ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 залишити у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання - тобто з 24.07.2019 року.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду у сумі 2 922,50 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на корить держави витрати за проведення експертизи в сумі 785,05 грн.

Стягнути с засудженого ОСОБА_3 на корить держави витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 628,04 грн.

Речові докази: фотознімок задньої панелі телевізору із зазначенням моделі та серійного номеру; виписку по банківському рахунку, що належить ОСОБА_8 ; виписку з особливого кабінету «Київстар» мобільного номеру НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , що долучені до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази: планшет «Huawei», модель BG2-U01, imei НОМЕР_2 , переданий на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_10 - залишити йому.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1