Провадження № 1-кп/554/903/2023
У Х В А Л А

16 березня 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001597 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, судимого

14 травня 2020 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді Октябрського районного суду м. Полтави перебувають матеріали вищезазначеного кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, мотивуючи його тим, що останній порушив покладені на нього ухвалою суду від 29 травня 2020 року у зв`язку із внесенням визначеного розміру застави обов`язки і з моменту звільнення з-під варти неодноразово не з`являвся до суду без повідомлення причин своєї неявки, на підставі чого і був оголошений в розшук, за місцем мешкання був відсутній та не звертався до суду за дозволом на виїзд з м. Харкова. Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що в разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, він може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, що свідчить про наявність ризиків передбачених п. п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, прокурор посилалася на характеристику особи обвинуваченого, який є неодруженим, не працевлаштованим, тобто не має законних джерел доходу, не має сталих соціальних зв`язків, а протиправна його діяльність була припинена не у зв`язку з добровільним волевиявленням останнього, а є наслідком діяльності правоохоронних органів, у зв`язку з чим вважала, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що він не здійснював жодних дій з метою ухилення і переховування від суду та не має наміру робити це в майбутньому, а весь цей час знаходився вдвома за місцем свого мешкання, де й був виявлений та затриманий працівниками поліції. Повідомив, що не знав про дату та час розгляду цієї справи, так як повісток про виклик до суду він не отримував, а мобільний телефон за номером, зазначеним в обвинувальному акті загубив декілька років назад, на підставі чого зв`язок з ним і був відсутній. При цьому, зазначив, що він є працевлаштованим, має законне джерело прибутку та сталі соціальні зв`язки, а тому доводи прокурора про ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин є необґрунтованими.

Захисник обвинуваченого вважала клопотання прокурора невмотивованим, а ризики з огляду на викладені обвинуваченим обставини справи, не доведеними, у зв`язку з чим просила залишити обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави без змін.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 147 140 грн. Роз`яснено, що при внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти з покладенням обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із населенного пункту, в якому зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи.

01 липня 2020 року ОСОБА_5 було звільнено з-під варти у зв`язку із внесенням розміру застави, визначеного вказаною ухвалою суду із роз`ясненням відповідних обов`язків.

Ухвалою суду від 02 березня 2023 року у зв?язку з неявкою обвинуваченого ОСОБА_5 в судові засідання, які призначалися на 02 лютого та 02 березня 2023 року, оголошено розшук останнього, надано дозвіл на його затримання та доставку в суд для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

16 березня 2023 року ОСОБА_5 за місцем його мешкання було затримано в порядку ст. 191 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Тобто застосування запобіжних заходів не повинно розцінюватися як міра покарання, а вважається тільки певними обмеженнями особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та застосовуються з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені вище дії.

Із системного аналізу положень ч. 3 ст. 182 та ст. 200 КПК України слідує, що зміна запобіжного заходу на більш жорсткий можлива за наявності обставин, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які прокурор на той час не знав і не міг знати. При цьому, прокурор зобов`язаний надати суду докази обставин, на які він посилається.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в ст. 178 КПК України. Зокрема, необхідно провести оцінку в сукупності всіх обставин, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Перевіряючи наявність обгрунтованої підозри обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що сукупність матеріалів судового провадження на данному етапі судового розгляду кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою, оскільки обгрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу в даному випадку обов`язковому доказуванню підлягає саме існування ризиків, поняття яких у сфері кримінального провадження можливо характеризувати, передусім, як небезпеку, пов`язану із обґрунтованою ймовірністю вчинення особою спроб протидії кримінальному провадженню, із зазначенням реальних можливостей та неспростовних фактів їх настання.

Обов`язок обґрунтування ризиків кримінального провадження Кримінальним процесуальним кодексом України покладено на сторону обвинувачення.

Аналізуючи наведені сторонами факти, суд зазначає, що прокурором поза розумним сумнівом не доведено наявності визначених ним ризиків, передбачених п. п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, долучений до клопотання рапорт на ім`я начальника ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області про те, що неодноразово здійснювались виїзди за місцем реєстрації та мешкання ОСОБА_5 , однак від був відсутнім, а мешканці за цими адресами повідомили, що вже більше року останнього не бачили, а тому його місцезнаходження встановити неможливо, не може слугувати безперечним доказом того, що обвинувачений дійсно переховувався від суду. При цьому, суд звертає увагу на те, що названий рапорт не містить ні відомостей щодо дати та часу здійснення таких виїздів, ні відомостей щодо осіб, які повідомили про тривалу відсутність останнього за місцем як його мешкання, так і реєстрації, ні їх пояснень про це. Зважаючи на пояснення самого обвинуваченого про те, що він з моменту звільнення з-під варти до цього часу не змінював місця мешкання, а був відсутнім ймовірно у зв`язку з тим, що в цей час міг перебувати на роботі, які не спростовані прокурором, а також той факт, що ОСОБА_5 був виявлений та затриманий працівниками правоохоронних органів саме за місцем його мешкання в АДРЕСА_1 , суд проходить до висновку про те, що останній не вчиняв дій з метою умисного переховування від суду.

При цьому, зважаючи на фактичні обставини цієї справи та посилання прокурора, як на підставу обрання ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу, окремо суд звертає увагу на те, що сам по собі факт оголошення розшуку обвинуваченого достовірно не свідчить про його намір умисного ухилення від суду, так як в даному випадку може мати місце підстава невстановлення його місцезнаходження.

В частині доводів прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів про те, що в період часу з 01 липня 2020 року, коли він був звільнений з-під варти, до маменту розгляду даного клопотання, останній притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення як аналогічних, так і будь-яких інших визначених Особливою частиною КК України кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що доводи прокурора про наявність зазначеного ризику ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення, у зв`язку з чим не можуть прийматися до уваги суду як беззаперечний доказ щодо можливої процесуальної поведінки обвинуваченого в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання прокурора на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, як на фактор ризику, не є достатнім для переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде здатний забезпечити дотримання обвинуваченим встановлених процесуальних обов`язків. До того ж, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання та, як повідомив останній, він є працевлаштованим, тобто має законне джерело доходу, що також не спростовано строною обвинувачення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, яка є джерелом права в Україні, зокрема у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодоров проти України», тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачення не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою. Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Клішин проти України» у справі № 30671/04 від 23 лютого 2012 року вказано, що підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Кримінальним процесуальним законом встановлено презумпцію застосування більш м`якого запобіжного заходу, якщо не доведено, що він не є достатнім для досягнення мети запобіжного заходу. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид запобіжного заходу є недостатнім покладається на сторону обвинувачення. При цьому законодавцем підкреслюється, що застосування запобіжного заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не містить обґрунтованих доказів наявності ризиків, передбачених п. п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також достовірних та переконливих доказів невиконання обвинуваченим покладених на нього ухвалою суду обов`язків, а відтак, і необхідності обрання щодо останнього найсуворішого запобіжного заходу.

При цьому, проаналізувавши фактичні обставини здійснення цього кримінального провадження, характеристику особи обвинуваченого, його процесуальну поведінку, яка полягала в тому, що він не цікавився ходом розгляду своєї справи, не повідомив про втрату мобільного телефону та зміну його номеру, суд вважає, що обґрунтованим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього буде застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави, який необхідно залишити без змін з покладенням обов`язків, визначених ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2020 року.

Суд зауважує та вважає за необхідне роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до положень ч. ч. 8 і 10 ч. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає за необхідне обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді застави з покладення процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 372 КПК України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 - відмовити.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави, з покладенням наступних обов?язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 17 березня 2023 року о 16 годині.

Суддя ОСОБА_1