Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 1-11/10
номер провадження 1-о/695/2/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2010р. за виключними обставинами, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області перебуває заява засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2010р. за виключними обставинами.

У заяві від 22.10.2021 р. засуджений просить скасувати вирок апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2010 р. по кримінальній справі №1-10/10, в частині призначеного виду та міри покарання «довічне позбавлення волі» та змінити строк і вид покарання в межах ч.2 ст.63, ч.2 ст.115 КК України на певний строк з урахуванням відбутого покарання.

Заява обґрунтована прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) ч.1 ст.81 та ч.1 ст.82 КК України в тому, що вказані положення КК України неможливо застосувати до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Засуджений зазначив, що нині порушуються права осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, внаслідок призначення та виконання Україною покарання у виді «довічного позбавлення волі» без перспективи перегляду цього покарання та дострокового звільнення. Засуджений вказав, що в зв`язку з бездіяльністю законодавчого органу щодо неприведення окремих положень КК України у відповідність до Конституції України та цього Рішення, суд має дискреційні повноваження вирішити вказане питання.

Призначене йому апеляційним судом Черкаської області покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить принципам та меті кримінального покарання, є неконституційним та таким , що суперечить ч. 1 ст. 3, ст. 23, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 63 Конституції України. Тому вирок у частині призначеного покарання просив скасувати та призначити покарання в межах ч.2 ст.63, ч.2 ст.115 КК України на певний строк з урахуванням відбутого покарання.

30.12.2021 р. до суду надійшла заява захисника засудженого - адвоката ОСОБА_9 про зміну заявлених вимог, в якій зазначено, що неконституційність як виключна обставина втрачає сенс, якщо судове рішення, в якому застосовано неконституційний закон, не скасовується. Якщо таке рішення залишається не скасоване, це означає невиконання рішення Конституційного Суду України та пряме порушення норм Конституції. Усунення наслідків застосування неконституційного закону відбувається шляхом перегляду рішення за виключними обставинами, його скасування та ухвалення нового з урахуванням рішення Конституційного Суду України. Станом на 27.12.2021 ОСОБА_10 відбув покарання - 14 років 11 місяців 27 днів. У заяві захисник просить:

- скасувати вирок апеляційного суду Черкаської області від 25 травня 2010 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі;

- постановити новий вирок з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року, № 6-р(ІІ)/2021;

- звільнити з-під варти ОСОБА_8 в залі суду.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 підтримав заяву про перегляд вироку за виключними обставинами та просив її задовольнити.

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_9 наполягала на задоволенні заяви, вказала на її обґрунтованість, просила вирок скасувати та винести новий вирок із урахуванням рішення Конституційного Суду України та строку вже відбутого покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 не визнано неконституційними положення КК України, які були застосовані судом при вирішенні справи, та ухваленні вироку від 25.05.2010 відносно ОСОБА_8 . Положення ч.1 ст.81 та ч.1 ст.82 КК України, які визнано неконституційними вказаним Рішенням Контитуційного суду, врегулювують питання щодо виконання вироку суду (умовно-дострокове звільнення, пом`якшення покарання). Призначення ОСОБА_8 вироком суду покарання у вигляді довічного позбавлення волі є законним та обгрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви за виключними обставинами, але до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали заяви про перегляд вироку за виключними обставинами, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Процедура перегляду судових рішень за виключними обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у частині 3 статті 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на виключні, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути. Згідно процедури перегляду судових рішень за виключними обставинами підставою його здійснення є одна із визначених у ч.3 ст.459 КПК України обставин, що на час подання відповідної заяви підтверджена належними засобами доказування.

Згідно з п.1 ч.3 ст.459 КПК України виключними обставинами визнається: встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

Тобто, для існування вказаної виключної обставини мають бути наявними дві складові: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення і 2) цей закон, інший правовий акт чи їх окремі положення застосовано судом при вирішенні справи.

Вироком апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2010 у справі №1-11/10, ОСОБА_8 засуджено з урахуванням ст.ст.70, 71 ч.2 КК України за ст.ст.115 ч.2 п.п.6,9,13, 187 ч.4, 190 ч.2, 190 ч.4, 358 ч.3 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 07.12.2010 р. вищевказаний вирок змінено шляхом виключення з обвинувачення, визнаного судом доведеним, посилання на заподіяння ОСОБА_8 значної шкоди потерпілому ОСОБА_13 . У решті вирок залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений та його захисник як на підставу для здійснення кримінального провадження за виключними обставинами зазначають про виключну обставину, передбачену п.1 ч.3 ст.459 КПК України, рішення Конституційного суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81, частини першої статті 82 Кримінального кодексу України (справа про перегляд вироку особі, караній на довічне позбавлення волі).

Судом встановлено, що Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 визнано неконституційними положення ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК України, в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же Рішенням зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Таке Рішення Конституційний Суд України постановив з метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України та зазначив, що обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення.

Тому виконання вищевказаних приписів Конституційного Суду України має бути здійснено шляхом внесення Верховною Радою України змін до норм права, котрі регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким, з метою поширення їх дії на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Тобто вказаним рішенням Конституційного Суду вирішувалося питання конституційності норм Кримінального закону, які регулюють питання відбування призначеного покарання, а не питання призначення покарання при ухваленні вироку.

Згідно з положеннями розділу VIII КПК України зазначені питання (умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким) вирішуються під час виконання вироку в порядку ст.539 КПК місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Великої Палати Верховного Суду у справі №1-1/2004 від 20.10.2021, від 25.10.2021 у справі №1-98/2001, від 26.10.2021 у справі №1-1/2006, від 01.11.2021 у справі №13-225зво21, від 09.11.2021 у справі №13-226зво21, ін.

Довічне позбавлення волі, як один із видів покарання відповідно до п.12 ч.1 ст.51 КК України, передбачено ст.64 КК України. Між тим, Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 №6-р(ІІ)/2021 норма кримінального закону, що передбачає такий вид покарання як довічне позбавлення волі, неконституційною не визнавалася.

Конституційний Суд України не визнав неконституційними жодних положень норм КК України, які було застосовано апеляційним судом Черкаської області при вирішенні справи за обвинуваченням ОСОБА_8 та ухваленні 25.05.2010 вироку.

Тому питання, які засуджений та його адвокат ставлять перед судом, зокрема, про скасування вироку в частині призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі та його пом`якшення, не може бути предметом розгляду суду в порядку перегляду вироку за виключними обставинами в порядку глави 34 КПК України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що засуджений не позбавлений права звернутись до суду в порядку, передбаченому КПК України з питанням умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміну його невідбутої частини більш м`яким.

Необхідним при перегляді рішень судів за виключними обставинами є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу «res judicata» принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду вироку апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2010 за виключними обставинами, так як заявниками не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин у даному кримінальному провадженні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 459, 462, 466, 467 КПК України, колегія суддів-

УХВАЛИЛА:

Заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Черкаської області від 25.05.2010р. за виключними обставинами залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали проголошено 02.03.2023 р.