Справа № 346/6026/21
Провадження № 11-кп/4808/135/23
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме до 13 березня 2023 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді застави або цілодобового домашнього арешту.

Вважає безпідставними доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому зазначає, що суд першої інстанції взагалі не дослідив і не довів тих ризиків на які посилається прокурор у своєму клопотанні.

Покликається на те, що судом не взято до уваги, що він на досудовому розслідуванні жодного разу не порушував покладених на нього обов`язків, не ухилявся, не переховувався, а також не перешкоджав слідству.

Вважає, що судом не взято до уваги дані про його особу, те, що він раніше несудимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, постійне місце роботи протягом 10 років, веде здоровий спосіб життя, позитивно характеризується, займається сільським господарством., сам виховує неповнолітню доньку, а також здійснює догляд за особою, яка є інвалідом, та потребує постійного догляду.

Крім того, прокурором не доведено, що він будучи на волі, може чинити тиск на потерпілих, свідків, експертів, та вчити інше кримінальне правопорушення. Зазначає, що він не може впливати на потерпілих, оскільки вони перебувають за межами України.

Просить взяти до уваги, що суд першої інстанції впродовж двох місяців неодноразово переносив судові засідання для дослідження матеріалів справи. Вказує на те, що перешкод в цей час, у вигляді вимкнення електроенергії чи тривог не було, а тому це є перешкоджання його інтересам і затягування судових засідань до вияснення обставин справи, що є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та захисник в його інтересах ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.

03 січня 2023 року прокурор подав клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , та ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на малолітніх потерпілих, їх законного представника та свідків, вчиняючи на них психологіний тиск, оскільки розгляд кримінального провадження триває; можливість вчинення інших кримінальних правопорушень. Кримінальні правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та 15 років або довічне позбавлення волі.

Апеляційні твердження обвинуваченого щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджується матеріалами провадження.

Апеляційний судом взято до уваги посилання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що такий ряд причин, як тривоги, вимкнення електроенергії, перешкоджали розгляду його апеляційної скарги.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність доказів його причетності до інкримінованих злочинів не можуть бути перевірені апеляційним судом, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу, яке було ухвалено судом під час розгляду кримінального провадження за звинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_9 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, на переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4