Справа № 481/1305/22
Провадж.№ 1-і/481/3/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2022 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання виконувача обов`язків прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обраного запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000244 від 04.10.2022 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогригорівка, Новобузького району, Миколаївської області, громадянина України, перебуваю чого у цивільному шлюбі, дітей не має, раніше не судимого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,
Встановив:

До Новобузького районного суду Миколаївської області надійшло клопотання виконувача обов`язків прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

В обгрунтування поданого клопотання прокурор вказав, що у провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000244 від 04.10.2022 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 03.10.2022 року близько 23:05 год, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно не справним автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби по сухій, чистій, неосвітленій проїзній частині автодороги сполученням «Новий Буг - Станційне» на території Баштанського району Миколаївської області зі сторони м. Новий Буг в напрямку до с. Станційне.

Рухаючись в обраному напрямку, на відстані близько 1-го кілометру від с. Станційне, водій ОСОБА_4 , грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б»; 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме: рухаючись по проїзній частині вищевказаної автодороги, проявив неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, не обрав, в установлених межах безпечної швидкості руху, не ураховував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. В результаті чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини із подальшим його перекиданням.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 «б»; 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доводить зібраними на даний час у кримінальному провадженні доказами, а саме: - протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.10.2022 року та схемою до нього; - поясненнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 04.10.2022 року, які в подальшому будуть допитані в якості свідків по даному кримінальному провадженню; - постановою про визнання речовим доказом автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування стороною обвинувачення встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років; - незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував з приводу заявленого стороною обвинувачення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суду пояснив, що він повністю визнає свою вину у вчиненому та щиро кається. Підтримав клопотання свого захисника про обрання йому іншого, більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Захисник подав до суду письмове клопотання, в якому вказував на те, що злочин вчинений з необережності, стороною обвинувачення не була доведена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, вказуючи на те, що з перелічених прокурором обставин, лише єдина така як тяжкість ймовірного покарання не може бути достатньою підставою тримання під вартою Також захисник зазначає, що зважаючи на дані про особу обвинуваченого, до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а тому просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Слідчий суддя вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання щодо вказаного клопотання, суд виходить з положень ст.ст.183, 184, 199, ч.3 ст.331 КПК України, які вимагають від суду розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, та вказують на обставини, що мають бути доведені ініціатором клопотання.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.

При цьому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У своєму клопотанні прокурор зазначив ризики задля запобігання яких необхідне продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_4 може: - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; - незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні; - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки має посвідчення водія.

При розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Суд, вивчивши доводи клопотання прокурора про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце мешкання разом із батьками та співмешканкою, в судовому засіданні вину у вчинені кримінального правопорушенні визнав повністю, щиро кається, зробив для себе належні висновки та став на шлях виправлення. Як вбачається з матеріалів наданих під час судового засідання дане кримінальне правопорушення є необережним злочином.

На підтвердження наявності ризиків суду не надано жодного доказу. Не надано будь-яких доказів того, що обвинувачений намагався, чи можливо висловлював своє бажання переховуватися від суду; не надано суду доказів, що обвинувачений якимось чином може вплинути на свідків чи потерпілу, які проживають у іншому населеному пункті, ніж обвинувачений. Останні вже допитані стороною обвинувачення та від них не надходило будь-яких заяв про тиск з боку обвинуваченого чи його рідних, а обізнаність ОСОБА_4 про місце проживання свідків не є підставою для твердження про можливий незаконний вплив на них з його боку.

Таким чином, враховуючи положення, викладені в рішенні ЄСПЛ "Becciev v. Moldova" , що сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа. не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи, а при здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням, згідно позиції ЄСПЛ у справі "Биков проти Росії", презумпція залишається за звільненням.

Домашній арешт полягає у забороні обвинуваченій залишати житло цілодобово або у певний період доби.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що міра запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною протягом дії запобіжного заходу, залишати місце його фактичного проживання: : АДРЕСА_1 , зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачуваного та надасть йому змогу виконувати свої процесуальні обов`язки. Вказаний запобіжний захід є достатнім для попередження можливих ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію та складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне визначити строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 в два місяці, до 30 січня 2023 року.

Керуючись вимогами ст. ст. 331, 372 КПК України, суд
Постановив:
У задоволенні клопотання виконувача обов`язків прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000244, відомості про яке внесено 04.10.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_4 відмовити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на два місяці, із забороною обвинуваченому залишати місце свого фактичного проживання за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 звільнити з-під варти негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки. відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не залишати цілодобово місце свого фактичного проживання;
- утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) з потерпілими та свідками, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду з дозволу суду;
- здати (у разі наявності) документи, що надають право на виїзд з України.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 положення ч.5 ст.181 КПК України, а саме: працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись до житла цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати засоби контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі порушення умов домашнього арешту до нього буде застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для виконання негайно надіслати до ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області та скерувати начальнику Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали проголошений о 09:00 год. 07.12.2022 в залі судових засідань Новобузького районного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1