КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1461/2023 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Суддя - доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0007230 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ромашки Рокитнянського району Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня прибуття і постановлення на облік у виправному центрі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витати в розмірі 378 грн.

По справі вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, 27.08.2019 о 14:05 год. поліцейський роти №1 батальйону №2 полку №1 Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_10 , під час виконання службових обов`язків, до яких відповідно до Закону України «Про національну поліцію» та Положення «Про департамент патрульної поліції» відносяться контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, підійшов до транспортного засобу марки «Hyundai» модель «Matrix», р.з. НОМЕР_1 , водій якого зупинився у смузі для руху маршрутних транспортних засобів навпроти ТРЦ «ОушенПлаза», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176.

Поліцейський через відкрите скло водійської двері, роз`яснив водію, якого у подальшому встановлено як ОСОБА_7 , що він зупинився у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, що заборонено Правилами дорожнього руху, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, і попросив пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_7 вимоги працівника поліції, які були повторені неодноразово не виконував, документи не надавав, зокрема і після того, як у його автомобіль сіли два пасажири.

Коли ОСОБА_7 розпочав дії з відновлення руху автомобіля, поліцейський ОСОБА_10 , повторюючи вимогу припинити рух автомобіля, взявся лівою рукою за двері. У той час, коли ОСОБА_7 почав прискорювати рух автомобіля, поліцейський ОСОБА_10 схопив водія рукою за верхній одяг. Між тим, ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень поліцейському, продовжив рух автомобіля, в результаті чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій лобній ділянці та синця на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, які за ступенем тяжкості віднесені до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд визнав винуватим ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 скасувати, а кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги всіх обставин справи, зокрема те, що зупинка автомобіля обвинуваченого у смузі для руху маршрутних транспортних засобів для посадки пасажирів не є порушенням вимог Правил дорожнього руху, а тому вимога поліцейського надати посвідчення водія та документи на автомобіль була незаконною і не створювала у нього обов`язку їй підкоритися. Зазначає, що вимога працівника поліції, як і застосування фізичної сили щодо нього, порушує такі основоположні принципи в роботі поліцейського, як необхідність на пропорційність, а отримання тілесних ушкоджень поліцейським, за умови, коли дії останнього були незаконними, без необхідності та з порушенням пропорційності, не можуть пов`язуватися з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Крім того, як зазначає апелянт, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які підтверджують наявність у апелянта умислу на заподіяння тілесних ушкоджень поліцейському. Зрештою, апелянт, вважає, що матеріали кримінального провадження вказують на те, що тілесні ушкодження було заподіяно працівнику правоохоронного органу з необережності.

Щодо призначення обвинуваченому покарання, яке, на думку захисника, явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії нетяжких, останній має виключно позитивну характеристику за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює неофіційно, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, тобто веде максимально наближений до соціального спосіб життя, не відноситься до людей з потенційною суспільною небезпекою, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

В доповненнях до апеляційної скарги, апелянт просив також вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02.12.2021 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування таких вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував правову позицію Верховного суду, яка виключає притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які підтверджують наявність у нього як прямого так і не прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень поліцейському, навпроти, матеріали кримінального провадження вказують на те, що тілесні ушкодження було заподіяно працівнику правоохоронного органу з необережності, про що свідчить отримання тілесних ушкоджень при падінні. Також апелянт зазначає, що дійсно думав, що йому інкримінують вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із зупинкою у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, однак він також розумів і те, що зупинка у цій смузі для посадки пасажирів ПДР не заборонена, що не було взято до уваги судом першої інстанції, тому як стверджує апелянт, вимога працівника правоохоронного органу надати посвідчення водія та документи на автомобіль була незаконною і не створювала в нього обов`язку їй підкорятися.

Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, висунутого прокурором, оскільки формулювання, викладене в обвинувальному акті визнав помилковим з медичної точки зору та з цих мотивів самостійно його змінив, чим порушив вимоги ст. 337 КПК України.

Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги, апелянт зазначає, що висновки суду викладені в судовому рішення містять істотні суперечності, також судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, оскільки показання потерпілого ОСОБА_10 , відеозаписи з камери зовнішнього спостереження та з нагрудної камери поліцейського не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи та суперечать один одному.

Зрештою, як зазначає апелянт, суд призначив йому покарання, яке явно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки не врахував що вчинений ним злочин відноситься до категорії нетяжких, обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює неофіційно, одружений, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2014 року народження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_10 подано заперечення, в яких він вважає оскаржуваний вирок таким, який не підлягає оскарженню та скасуванню, оскільки саме через порушення обвинуваченим Правил дорожнього рух України, потерпілий ОСОБА_10 , будучи при виконанні службових обов`язків, законно вимагав від обвинуваченого пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України. Крім того, потерпілий зазначив, що відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, про що зазначено в апеляційній скарзі, зумовлене перебуванням ОСОБА_10 на лікарняному від отриманих травм від дій спричинених обвинуваченим, оскільки термін розгляду справи про адміністративне правопорушення згідно ст. 277 КУпАП, складає 15-денний строк.

Зрештою, потерпілий зазначає, що позитивні характеристики та не притягнення раніше до кримінальної відповідальності обвинуваченого, не виправдовують останнього, та вважає, що термін два роки обмеження волі є досить лояльним покаранням для даної особи за вчинені ним дії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку потерпілого, який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши за клоптання сторони захисту письмові докази у провадженні та допитавши експерта ОСОБА_11 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції показав, що з 2018 року працював у поліції. На момент подій обіймав посаду поліцейського роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП. 27.08.2019 о 14 год. здійснював контроль за дотриманням ПДР та з іншими напарниками у складі екіпажу ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ) перебував навпроти «ОушенПлаза». Під час несення служби вони виявляли водіїв, які у порушення ПДР зупиняли транспортні засоби на смузі для руху маршрутних транспортних засобів. Він підійшов до автомобіля марки «Hyundai», водій якого зупинився у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, представився водію та повідомив водію, якого він упізнає у обвинуваченому ОСОБА_7 , що той порушив ПДР, та пред`явив вимогу надати документи. Водій на його неодноразові вимоги не реагував. Все тривало 5-7 хвилин, після того, як у салон водія сіли пасажири, водій розпочав рух, під час якого він ( ОСОБА_10 ) схопив за одяг водія та почав інтенсивно тягнути, намагаючись зупинити рух. Надати роз`яснення водію з приводу можливого застосування превентивних заходів у разі невиконання його вимог не встиг, оскільки поведінка водія була неадекватною та все відбувалося досить швидко. Водій під час руху наїхав йому на ногу. Він впав на дорожнє покриття на лівий бік та вдарився головою об асфальт та втратив свідомість. Від таких дій потерпілий отримав травми та був госпіталізований до лікарні.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 27.08.2019 у обідній час у складі екіпажу, до якого також входив ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_17 ), виконували службове завдання та відпрацьовували порушення ПДР, а саме п. 17.1 ПДР за адресою ТРЦ «Оушен Плаза». Коли у смузі для руху маршрутних транспортних зупинився автомобіль «Hyundai» синього кольору, ОСОБА_16 направився до водія. Він у цей час знаходився поруч із машиною, яка перебувала попереду «Hyundai» а відстані 5-7 метрів. Коли проходив поруч, чув як ОСОБА_16 пред`являє вимогу водію надати документи, роз`яснює, що той порушив ПДР. Звернув на це увагу, оскільки розмова відбувалася на підвищених тонах. Він пригадує, що водій «Hyundai» був чоловік віком 30 років та одягнений у смугасту футболку. Через незначний час у «Hyundai» сіли дві жінки. Коли обернувся, то побачив, як колеса «Hyundai» вивернулися ліворуч, ОСОБА_16 у цей момент стояв впритул до машини, його права рука була просунута у салон. Водій «Hyundai» здійснив різкий виїзд та ОСОБА_16 вдарився головою о водійські двері «Hyundai» та впав лицем униз на проїзну частину у другій смузі. Водій «Hyundai» поїхав з місця ДТП. Він підбіг до ОСОБА_16 , спитав чи все гаразд. Видимих пошкоджень на ньому не було.

Свідок ОСОБА_18 в ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції показав, що 27.08.2019 у обідній час у складі екіпажу, до якого також входив ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , відпрацьовували порушення ПДР поруч із ТРЦ «Оушен Плаза». Здійснювали евакуацію машин, які водії залишали у смузі для громадського транспорту. Він спілкувався з одним із водіїв, який порушив правила дорожнього руху та перебував навпроти «МакДональдз». Коли обернувся ліворуч, побачив, як водій «Hyundai» здійснює виїзд у другу смугу, а ОСОБА_16 , який знаходився ліворуч від автомобіля, падає на дорожнє покриття на лівий бік та б`ється головою об асфальт. ОСОБА_16 був без свідомості певний час. Після чого скаржився на біль у нозі та голові.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 27.08.2019 у складі екіпажу перебувала поруч із ТРЦ «Оушен Плаза». Вона знаходилася у автомобілі та оформлювала матеріал, коли їй повідомили, що ОСОБА_16 збила машина. Свідком подій не була.

Згідно із даними протоколу огляду місця подій, 27.08.2019 о 16 год. слідчим у присутності потерпілого, спеціаліста було оглянуто місце подій, яким є дорожнє покриття смуги для маршрутних транспортних засобів навпроти ТРЦ «Оушен Плаза», що розташований по вул. Антоновича, 176 у м. Києві. На схемі до протоколу відображено відомості про те, що проїзна частина у місці подій поділена на 5-6 смуг, перша з яких містять дорожню розмітку, яка відповідає п. 1.24 розділу 34 ПДР та позначає смугу для руху лише маршрутних транспортних засобів (а.с. 57-59).

Відповідно до супровідного листа та додатку до нього, ОСОБА_10 з 03.09.2018 по день видачі листа проходить службу в УПП у м. Києві ДПП на посаді поліцейського, є рядовим поліції.

Згідно із даними довідки №2257, ОСОБА_10 27.08.2019 о 14 год 40 хв. був доставлений до відділення політравми, де проведено його обстеження за наслідками якого встановлений діагноз: забій м`яких тканин голови та забій правого гомілко-ступневого суглобу.

Відповідно до даних протоколу затримання, складеного слідчим ОСОБА_20 27.08.2019, ОСОБА_7 о 15 год. 35 хв. був затриманий по вул. Велика Житомирська, 5 у м. Києві. Проведено його обстеження на приладі «Драгер», відповідно до якого ОСОБА_7 не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Під час затримання проведений обшук ОСОБА_7 за наслідками якого, зокрема, виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Hyundai Matrix», н.з. НОМЕР_2 та ключі.

Згідно із протоколом обшуку від 27.08.2019 слідчим під час проведення невідкладного обшуку транспортного засобу «Hyundai Matrix», н.з. НОМЕР_2 , не виявлено видимих пошкоджень та дефектів ЛФП. Аналогічні дані містяться і у акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27.08.2019 (а.с. 80). Ухвалою слідчого судді від 11.09.2019 на підставі клопотання слідчого від 28.08.2019 відповідно до вимог ч.3 ст. 233 КПК України було надано дозвіл на проведення обшуку зазначеного автомобіля (а.с. 86-88).

Відповідно до постанови слідчого від 27.08.2019, компакт-диск із записами з камер відеоспостереження проїзної частини по вул. Антоновича, 178 та нагрудної камери працівника поліції ОСОБА_10 було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с. 89). Під час досудового розслідування даний носій був оглянутий слідчим у присутності двох понятих. Були відтворені два файли, що на ньому містилися, що відображено у протоколі огляду предмета, та за їх наслідками здійсненні стоп-кадри у певні моменти відеозаписів. (а.с. 91-107).

Згідно із даними висновку експертного дослідження № 041-2302-2019 28.08.2019 на підставі направлення слідчого №5659 від 27.08.2019 ОСОБА_10 оглянутий лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_21 , який виявив та тілі останнього тілесні ушкодження: на переднє-зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній третині - ссадно подовженої форми, переривчастого характеру з підсохлою коричневою скоринкою розміром 12х2,7 см; на зовнішній поверхні лівого гомілкового-ступневого суглобу - синець неправильно-овальної форми синього кольору з нечіткими контурами розміром 3,5х3,2 см та аналогічного характеру синець в лівій лобній ділянці розміром 2,8х2,6 см.

Лікарем судово-медичним експертом Київського МКБ СМЕ ОСОБА_11 у період з 24.09.2019 по 26.09.2019 проведена судово-медична експертиза ОСОБА_10 , та наданий висновок № 042-1776-2019, відповідно до якого експерт на підставі медичної довідки №2257 від 26.07.2019 та даних судово-медичного обстеження №041-2302-2019, встановив, що після подій 27.08.2019 у ОСОБА_22 мали місце такі ушкодження: два синці - в лівій лобній ділянці та на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, а також ссадно на переднє-зовнішній поверхні правого передпліччя в верхній третині. Локалізація, морфологія таких ушкоджень надали експерту підстави вважати, що спричинені вони дією трикратного тупого (тупих) предметів, без характерних особливостей та могли утворитися 27.08.2019. Утворення таких ушкоджень внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину, експертом виключено. Вищезазначені ушкодження висновком експерта визнані такими, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 74-78).

Відповідно до даних виписки з медичної карти стаціонарного хворого №3599 ОСОБА_10 у період з 28.08.2019 по 06.09.2019 проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні Госпіталя ДУ «ТМО МВС України по м. Києву» з діагнозом забій м`яких тканин голови та забій правого гомілково-ступневого суглобу.

Згідно із дослідженим в судовому засіданні суду першої інстанції, шляхом відтворення файлу з назвою «10.9.17.85 Либідська площа облачноє хранилище С1954…», що містився на CD-R диску, наданому стороною обвинувачення, встановлено, що камерою зовнішнього спостереження, були зафіксовані події, що відбувалися 27.08.2019 о 14 год. 03 хв. 45 сек. (час зафіксований на записі) на проїзній частині по вул.Антоновича з боку лівого заїзду до паркінгу ТРЦ «Оушен Плаза». Так о 14:03:45 із першої смуги розпочинає рух синій автомобіль (на пасажирському сидінні якого є пасажир), під час маневру перестроювання ліворуч, з лівого боку зі сторони автомобіля у положенні лежачі обличчям униз у другій смузі з`являється тіло чоловіка, який одягнутий у форму поліцейського. Чоловік не рухається, а автомобіль залишає місце, що фіксує камера о 14:03:47.

За наслідками дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, шляхом відтворення файлу з назвою «.МР4», що містився на CD-R диску, наданому стороною обвинувачення, встановлено, що на нагрудну камеру поліцейського зафіксована бесіда із водієм автомобіля, у салоні якого перебувають пасажири, під час якої особа, яка фіксує події на камеру, неодноразово звертається з вимогою до водія надати документи на автомобіль та посвідчення водія, обґрунтовує це тим, що водій порушив правила дорожнього руху. Водій вимоги не виконує та просить його відпустити. Після того, як водія питає пасажир, чи будуть вони їхати, останній розпочинає рух, повертаючи кермо праворуч, а потім ліворуч. При цьому камера фіксує, що рука поліцейського тримається за водійські двері. Зафіксовані крики з вимогою зупинитися, нерозбірливи рухи, падіння камери.

Наведений комплекс доказів судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку, їм надана відповідна оцінка, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно обґрунтував ними обвинувачення ОСОБА_7 та вірно кваліфікував дії за ч.2 ст. 345 КК України.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги, під час судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції ретельно перевірив показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у пред`явленому обвинувачені не визнав, та показав, що зупинився у смузі, яка призначена для руху громадського транспорту, у зв`язку з необхідністю забрати пасажирів, двигун не вимикав та увімкнув аварійну сигналізацію, вважав, що має право зупинятися на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, оскільки це було здійснено з метою посадки пасажирів та на короткотривалий час. Коли до нього підійшов працівник поліції та повідомив про порушення ним правил дорожнього руху, у зв`язку з зупинкою у недозволеному місці та вимагав надати документи, до нього сіли пасажири та він повернувши кермо праворуч розпочав рух, при цьому вважав, що відновлення руху автомобіля не спричинить працівнику поліції тілесні ушкодження, оскільки останній знаходився на певній відстані від його автомобіля та навів переконливі докази неспроможності такої версії обвинуваченого, розцінивши її, як спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 27.08.2019 о 14 год. потерпілий ОСОБА_10 , будучи поліцейським роти №1 батальйону №2 полку №1 УПП в м. Києві ДПП, входив до складу екіпажу, який відповідно до Положення про департамент патрульної поліції ніс службу у сфері забезпечення дорожнього руху, зокрема здійснював контроль за дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, виявлення та припинення адміністративних правопорушень. Отже, перевірка документів у водія ОСОБА_7 , відбувалася під час виконання ОСОБА_10 своїх службових обов`язків, які регламентовані положеннями Закону України «Про національну поліцію», нормами Правил дорожнього руху, п. 2.4. яких зобов`язує водія на вимогу поліцейського як пред`явити, так і надати для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документ на автомобіль та поліс.

Як слідує із дослідженого судом першої інстанції та, за клопотанням сторони захисту, судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери, вбачається, що працівник поліції, відповідно до ч.2 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», підійшовши до ОСОБА_7 представився та чітко роз`яснивши, йому суть скоєного правопорушення, зокрема, те, що зупинка на смузі руху громадського транспорту є порушенням п.17.1 ПДР, після чого зобов`язав водія ОСОБА_7 пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційні документи на автомобіль та страховий полі, отже вимога працівника поліції щодо необхідності надання документів, як правильно встановив суд першої інстанції, здійснювалась поліцейським ОСОБА_10 обґрунтовано.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що він мав право зупинятися в смузі для руху маршрутних транспортних засобів, оскільки це було здійснено з метою посадки пасажирів та на короткотривалий час, а тому вимога працівника поліції пред`явити документи була незаконною, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки як вбачається з відеозапису, автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , жодних розпізнавальних знаків «Таксі», які б надавали право такої зупинки, не мав, при цьому автомобіль був припаркований і на момент коли підійшов працівник поліції посадка пасажирів не здійснювалась, до того ж смуга для маршрутних транспортних засобів не була відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, для висадки (чи посадки) пасажирів, отже вимога працівника поліції надати документи водію, який зупинив автомобіль у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, відповідала п. 2.4. Правил дорожнього руху та Закону України «Про національну поліцію».

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що жодного, як прямого так і непрямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у нього не було і такі ушкодження були заподіяно з необережності, колегія суддів вважає непереконливими. Так, ОСОБА_7 , як учасник дорожнього руху, який має дотримуватися Правил дорожнього руху, керуючи джерелом підвищеної небезпеки, розумів, що йому інкримінують вчинення адміністративного правопорушення за те, що він зупинився у смузі для руху маршрутних транспортних засобів. Водночас, ОСОБА_7 , розуміючи вимогу працівника поліції, який виконує свої службові обов`язки надати документи, а також чітко усвідомлюючи, що останній знаходиться впритул до автомобіля, тримаючись рукою в районі підйому склопідйомника водійських дверцят автомобіля, тобто майже на рівні очей обвинуваченого, умисно розпочав рух автомобіля та не зважаючи на подальші дїї працівника поліції ОСОБА_10 і його повторні вимоги зупинитися, збільшив швидкість, виконуючи маневр перестроювання ліворуч, тобто в бік, де останній знаходився. Ці обставини, на переконання колегії суддів, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, а саме, що такий рух автомобіля є небезпечним та спричинить працівнику поліції, який не лише впритул знаходився біля автомобіля, а й тримався рукою за його дверцята, тілесні ушкодження та бажав їх настання задля унеможливлення здійснення його подальшого переслідування.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, наявність в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони злочину прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень та мотиву заподіяння їх у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків, сумніву в колегії суддів не викликає.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що показання потерпілого ОСОБА_10 , відеозаписи з камери зовнішнього спостереження та з нагрудної камери поліцейського не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи щодо отримання (спричинення) тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та суперечать один одному, то слід зазначити наступне.

Як слідує з висновку експерта № 042-1776-2019 від 26.09.2019 потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні легкі тілесні ушкодження; утворення таких ушкоджень внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину, експертом виключено.

Допитаний у судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням сторони захисту експерт ОСОБА_11 , повністю підтвердив наданий ним висновок судово-медичної експертизи № 042-1776-2019 від26.09.2019. З приводу отриманих ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, роз`яснив, що наявні у нього ушкодження в своїй сукупності не могли утворитись внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину, тобто при звичайному падінні. В даному контексті є поняття падіння і падіння з певними обставинами контактування. Розташування у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень на протилежних ділянках шкіри вказувало на падіння з контактом об ще якусь додаткову поверхню, тобто ушкодження в лівій лобній ділянці та на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу могли утворитись від падіння, а садно на переднє-зовнішній поверхні правого передпліччя в верхній третині утворилось в результаті контакту ще з якоюсь поверхнею. А тому у висновку відображено, що сукупність цих тілесних ушкоджень не могла утворитись внаслідок падіння з вертикального положення тіла на площину. Однак, якщо розділити ушкодження, то падіння на лівий бік з контактом лобною ділянки голови та лівим зовнішнім гомілковим суглобом могло утворитись об контактуючу поверхню приземлення, в даному випадку асфальтне покриття, тоді як, садно могло утворитись, як від контакту з частинами автомобіля, так і внаслідок падіння та подальшого волочіння.

Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 підтвердив надані суду першої інстанції показання, при цьому вказав, що на момент початку руху автомобіля він правою рукою тримався за дверцята автомобіля та після руху автомобіля, на долі секунди, інтуїтивно схопив обвинуваченого за одяг, однак той повернув руль лівіше та продовжив рух прямо лівіше, внаслідок чого його трохи протягло за автомобілем та він впав, вдарившись об асфальтне покриття і втратив свідомість, а тому пояснити від яких саме ушкоджень втратив свідомість не може.

З дослідженого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відеозапису зовнішнього спостереження та з нагрудної камери поліцейського, вбачається, що працівник поліції знаходиться впритул до автомобіля, тримаючись рукою в районі підйому склопідйомника водійських дверцят автомобіля, та звертається з вимогою до водія ОСОБА_7 надати документи на автомобіль та посвідчення водія, на що останній вимоги не виконує, а перехоплюючи руль праворуч розпочинає рух автомобіля прямо та лівіше. Після чого на відеозаписі зафіксовані крики з вимогою зупинитися, нерозбірливі рухи, падіння камери.

Крім того з відеозапису зовнішнього спостереження слідує, що з першої смуги розпочинає рух синій автомобіль, при цьому на другій смузі жодного об`єкту не зафіксовано, однак, під час маневру перестроювання ліворуч, з лівого боку зі сторони автомобіля у положенні лежачи обличчям донизу у другій смузі вже з`являється тіло чоловіка, який одягнутий у форму поліцейського.

Отже, з переглянутого відеозапису зовнішнього спостереження та з нагрудної камери поліцейського, чітко вбачається, що водій, вчиняючи активні дії щодо прискорення руху автомобіля ліворуч, де знаходився працівник поліції ОСОБА_10 , який до того ж тримався за дверцята автомобіля, протяг останнього по проїжджій частині дороги, та той був без свідомості, що в свою чергу не суперечить і показанням потерпілого ОСОБА_10 , в тому числі і про те, що намагаючись зупинити ОСОБА_7 , він інтуїтивно схопив обвинуваченого за одяг, однак той повернув руль лівіше та продовжив рух, внаслідок чого його трохи протягло за автомобілем, він впав та втратив свідомість, а також цілком узгоджується з висновком експерта № 042-1776-2019 від 26.09.2019, який в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив експерт ОСОБА_11 , надавши пояснення щодо отримання (спричинення) тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є неспроможними.

При цьому посилання потерпілого ОСОБА_10 в суді першої інстанції на те, що водій під час руху наїхав йому на ногу, не може свідчити про недостовірність чи неправдивість таких пояснень, оскільки швидкоплинність події, її раптовість та екстремальний характер, а також втрата свідомості потерпілим, могли створити у нього суб`єктивне сприйняття певних фактів.

Слід зазначити, що за обставин даної справи, для констатації наявності в діях ОСОБА_7 обов`язкових ознак суб`єктивної сторони злочину мотиву та прямого умислу є те, що він, знаходячись в транспортному засобі та маючи реальну можливість виконати вимогу працівника поліції та надати йому документи для перевірки, цього не зробив. А ігноруючи вимогу працівника поліції ОСОБА_10 , коли той виконував свої службові обов`язків, у межах наданих законом повноважень, намагаючись уникнути відповідальності та подальшого переслідування з боку працівників правоохоронних органів, в момент, коли працівник поліції ОСОБА_10 знаходився в притул до автомобіля та тримався за його дверку, розпочав рух, більш того, розуміючи, що працівник поліції намагається його зупинити, збільшуючи швидкість, здійснив маневр ліворуч, тобто в бік, де знаходився працівник поліції і саме внаслідок таких дій ОСОБА_7 , поліцейському були заподіяні тілесні ушкодження.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що умисних дій щодо нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не вчиняв, а отримані потерпілим ушкодження є наслідком його падіння, а також, що дії поліцейського в обстановці, що склалася, були незаконними.

Що стосується встановлених судом першої інстанції обставин, а саме характеру ушкоджень з медичної точки зору, зокрема заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді двох синців - в лівій лобній ділянці та на зовнішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, то вони, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого не є порушенням ст. 337 КПК України, оскільки жодним чином не виходить за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, відповідно до обвинувального акту та охоплюються диспозицією інкримінованої статті кримінального закону.

Таким чином, судом першої інстанції всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено.

Відповідає вимогам статті 65 КК України і призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, розмір якого обраний з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким злочином, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зі слів працює без офіційного оформлення, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, ставлення до вчиненого і поведінку щодо потерпілого, відсутність обставин, що обтяжують та/або пом`якшують покарання. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 більш м`який вид покарання, передбачений санкцією ч. 2 ст. 345 КК України, визначивши строк такого покарання, наближений до мінімального для такого виду покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання відповідає принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повному обсязі було враховано те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії нетяжких, а також даних щодо його особи, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначені покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений, і саме з урахуванням всіх обставин у їх сукупності призначив ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, наближене до мінімальної межі, установленої санкцією ч.2 ст.345 КК України.

Підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого, який свою вину не визнав, та перед потерпілим не вибачився, не знайшов. Не встановила і колегія суддів таких підстав під час апеляційного розгляду, адже, в судовому засіданні обвинувачений, хоч і вибачився перед потерпілим, проте, таке вибачення було висловлено зверхньо та зневажливо. Будь - яких інших даних про те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, суду апеляційної інстанції надано не було.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та були б безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4