Провадження №11-кп/824/1423/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Біла Церква, Київської обл., громадянку України, заміжню, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

У відповідності з вимогами ст. 75 КК України, від призначеного основного покарання ОСОБА_7 , звільненоз випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 190 000 (сто дев`яносто) гривень моральної шкоди, з ТДВ "СК "Кредо" 11 733 гривні витрат на лікування та 10 000 гривень моральної шкоди.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 30.11. 2012 року приблизно о 17 годині 50 хвилини, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ TF69Y0» д.р.н. НОМЕР_1 рухалась в крайній лівій смузі руху по вул. ІЦербакова зі сторони вул. Стеценка в напрямку вул. Салютна та наближалась до нерегульованого пішоходного переходу, розташованого навпроти будинку № 59 по вул. Щербакова в м. Києві.

При цьому грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б» 18.1 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_7 проявила неуважність, невірно оцінила дорожню обстановку, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, вчасно не зреагувала та не надала дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка рухалася зліва направо відносно напрямку руху автомобіля по вказаному нерегульованому пішохідному переходу та допустила на неї наїзд передньою частиною керованого нею автомобіля «ЗАЗ TF69Y0» д.р.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_7 та порушення нею ПДР України, пішоходу ОСОБА_10 в результаті наїзду автомобілем заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження - перелом кістки лівої гомілки, який утворився внаслідок підгортання стопи назовні та наперед в результаті зіткнення автомобіля, який рухався з пішоходом.

В подальшому від наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченої ОСОБА_7 пішохід ОСОБА_10 впала на проїздну частину та на неї здійснив наїзд автомобіль «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в попутному напрямку з автомобілем «3A3 TF69Y0» д.р.н. НОМЕР_3 в межах крайньої правої смуги позаду та не мав технічої можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 .

Внаслідок наїзду двох транспортних засобів потерпілій ОСОБА_10 були спричинені закрита травма лівої гомілки: синець (гематома) у ділянці лівого гомілково- ступеневого суглобу; перелом дистального епіметафізу великогомілкової кістки зліва зі зміщенням уламків; які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`ю на строк понад 21 добу; відкрита травма правої гомілки; забійна-рвана рана у ділянці медіальної кісточки правої гомілки, яка сполучається із зоною перелому дистального епіметафозу правої великогомілкової кістки- яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

У дорожній ситуації, що склалася обвинувачена ОСОБА_7 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, порушила п.п.2.3 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_10 завдано тяжких тілесних ушкоджень, настання яких обвинувачена не передбачала, хоча могла і повинна була їх передбачити.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції.

До початку апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження за поданими апеляційними скаргами захисник ОСОБА_12 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Кримінальне правопорушення вчинено 30 листопада 2012 року, а тому, з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, на момент розгляду кримінального провадження закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої, яка підтримала заявлене клопотання та просила його задовольнити, прокурора, який не заперечував щодо задоволення клопотання, думку представника потерпілої, який заперечував проти клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, злочин, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме ч. 2 ст. 286 КК України було вчинено 30 листопада 2012 року, у відповідності до ст. 12 КК України його віднесено до тяжких злочинів.

Станом на час розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 апеляційним судом минуло більше 10 років з дня вчинення інкримінованого їй злочину.

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 висловила свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав, що є обов`язковою умовою для такого звільнення. Фактів зупинення чи переривання перебігу строків давності у ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

У зв`язку із викладеним колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України із підстав, передбачених ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження із підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 284 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_12 як обґрунтоване слід задовольнити, вирок скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження - закрити.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: