справа №642/479/23
провадження №1кп/642/81/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, одруженого, з вищою освітою, є самозайнятою особою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, має на вихованні неповнолітню дитину віком 13 років

який звинувачується у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 110, ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території м. Харкова, у невстановлений слідством період часу, але не пізніше 26.02.2014, виник злочинний умисел, направлений на вчинення умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України №3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ст. 132 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.

Згідно ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь.

Статтею 157 Конституції України визначено, що Конституція України не може бути змінена, якщо зміни передбачають скасування чи обмеження прав і свобод людини і громадянина або якщо вони спрямовані на ліквідацію незалежності чи на порушення територіальної цілісності України.

Так, у період з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники органів влади та ЗС РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Надалі, з грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій на Євромайдані, вказувалося на хибність європейського вектора розвитку зовнішніх відносин України. При цьому, шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення та компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України до дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники крайньо націоналістичних поглядів, а учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалася їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно, за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя, Харківської, Донецької, Луганської, Херсонської, Запорізької, Одеської областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності та пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та ЗС РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі - ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ ЗС РФ поряд з іншими елементами гібридної війни; Російською Федерацією 20 лютого 2014 року розпочато тимчасову окупацію території півострова Крим.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на решті території держави. Так, вказаними особами організовувалися та проводилися у період з кінця лютого по квітень 2014 року антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основою їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Разом з цим, 22 лютого 2014 року у м. Харкові проведено з`їзд новоствореного політичного союзу «Украинский фронт» зі складу депутатів політичної партії «Партія регіонів» та інших проросійських сил, за результатом якого винесено резолюцію щодо засудження дій учасників «Євромайдану» та Верховної ради України, заклик до бездіяльності Збройних сил України та правоохоронних органів з підтримання територіальної цілісності, та ін. Вказана подія супроводжувалась першим заходом із проросійськими гаслами біля будівлі «Палацу спорту» у м. Харкові.

Надалі, у період з 23 лютого по кінець квітня 2014 року представниками проросійських організацій «Антимайдан», «Оплот» та інших організовано мітинги у центральній частині м. Харкова за участі ідеологічних прихильників та зацікавлених осіб, у ході яких здійснювалось поширення ідей супротиву декомунізації, створення на території Харківської області і проголошення т.зв «Харьковской народной республики» та її подальшого включення до складу Російської Федерації, розповсюдження негативного ставлення серед місцевого населення до події «Євромайдану».

На виконання вищевказаних завдань, 26 лютого 2014 року невстановленими слідством особами організовано мітинг проросійського спрямування біля будівлі Харківської міської ради за адресою: м. Харків, вул. Площа Конституції, буд. 7.

Так, 26.02.2014р. громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення умисних дій з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення встановленого Конституцією України порядку, достовірно усвідомлюючи суспільно-політичну ситуацію у державі, прибув до будівлі Харківської міської ради за адресою: м. Харків, вул. Площа Конституції, буд. 7, для участі у вищевказаному заході.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР», на будинках, де працюють ради та їх виконавчі комітети, піднімається Державний Прапор України.

На порушення вищевказаного, 26.02.2014р. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Площа Конституції, буд. 7, реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, направлений на вчинення умисних дій із відокремлення території Харківської області та її подальшого входження до складу Російської Федерації, здійснив прикріплення т.зв. «георгіївської стрічки» та прямокутного стягу з трьох рівновеликих горизонтальних смуг: білої, синьої та червоної, який являє собою державний прапор Російської Федерації, до флагштоку біля будівлі органу місцевого самоврядування Харківської міської ради.

Надалі, 26.02.2014р. ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , продовжуючи реалізацію свого вищезазначеного кримінально-протиправного наміру, усвідомлюючи характер своїх дій, під час відкритого розповсюдження іншими учасниками вказаного заходу проросійських гасел, публічно, добровільно здійснив підняття прямокутного стягу з трьох рівновеликих горизонтальних смуг: білої, синьої та червоної, який являє собою державний прапор Російської Федерації, з прикріпленою до нього т.зв. «георгіївською стрічкою», до вершини флагштоку біля будівлі органу місцевого самоврядування - Харківської міської ради.

Таким чином, за скоєння 26 лютого 2014 року на території м. Харків умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 110 КК України (чинної до 18.04.2014р.).

В судовому засіданні захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 звернулась до суду із клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, оскільки з дня вчинення ним кримінального правопорушення минуло більше п`яти років. Також просив врахувати той факт, що раніше обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, займається волонтерською діяльністю, опікується рідним братом, який є інвалідом 3 групи, на обліках у лікаря-нарколога і психіатра не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав.

Прокурор проти закриття кримінального провадження не заперечував, оскільки строки притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого сплили.

Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, прийшов до наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд під час судового розгляду справи зобов`язаний переконатися, що наявні всі підстави звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 8 статті 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Відповідно до п.7 Постанови № 12 від 23 грудня 2005 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» за наявності передбачених у ст. 49 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є правом суду.

Таким чином, для застосування п. 3 ч. 1 ст. 49 КК необхідно встановити, що після вчинення особою злочину, минуло п`ять років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст. 49 КК України).

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту - 26 лютого 2014 року.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг.

Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному проваджені п`ятирічний строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст. 49 КК України, для ОСОБА_5 вже закінчився.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.2 ст. 49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 в судовому засіданні дав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

Перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого, з огляду на те, що кримінальне правопорушення за якими обвинувачується ОСОБА_5 за тяжкістю класифікується, як нетяжкий, з моменту вчинення якого минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Розподілити процесуальні витрати відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49 КК України, ст. 284, 285, 288, 369-372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 110 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Речові докази:

-тканину з трьох кольорів: білий, червоний та синій, зовнішньо схожа на прапор, розміром

приблизно 1,5 м на 80 см, 1 шт.;

-хустинку з трьох кольорів: білий, червоний та синій, 1 шт.;

-чотири тканеві стрічки чорно-оранжевого кольору, 4 шт.;

-тканину з трьох кольорів: білий, червоний та синій, розміром 20 см на 10 см, 5 шт.

місце зберігання яких - УСБУ в Харківській області - знищити.

-ноутбук марки «Dell» чорного кольору моделі «Р62», серійний номер 1A4BF2F0 -A6A4-424C-9754-7AB0889B9646, 1шт.;

-мобільний телефон марки «Iphone» моделі «6S Plus», серійний номер НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 , 1 шт.;

-флеш-носій марки «Sony» ємністю 512 Мб, 1 шт.;

-фотокартки паперові, 3 шт.;

місце зберігання яких - УСБУ в Харківській області, повернути власнику ОСОБА_5

-предмети, ззовні схожі на грошові кошти, а саме долари США, номіналом «100» у кількості 57 шт.;

-предмети, ззовні схожі на гротові кошти, а саме долари США, номіналом «50» у кількості 7 шт.,

місце зберігання яких - фінансовий відділ УСБУ в Харківській області (квитанція №26233), повернути власнику ОСОБА_5 .

Скасувати накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.10.22 р. арешт на майно.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судової портретної експертизи від 19.10.2022 № CE-19/121-22/12990-ФП у розмірі 4530 грн. 72 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1